у х в а л а

іменем україни

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О. П.,

суддів: Амеліна В. І., Остапчука Д. О.,

Дербенцевої Т. П., Савченко В. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_6, яка діє в інтересах ОСОБА_5, на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна»), посилаючись на неналежне виконання ОСОБА_3 умов кредитного договору від 14 березня 2008 року № ML-302/069/2008, просило стягнути солідарно з позичальника, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 як поручителів 563 134 грн 19 коп. заборгованості за вказаним договором та судові витрати.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2015 року рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 563 134 грн 19 коп. заборгованості за кредитним договором від 14 березня 2008 року № ML-302/069/2008, яка складається із: 534 134 грн 19 коп. заборгованості за кредитом та 29 тис. грн пені.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_6, яка діє в інтересах ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ухвалене у справі рішення апеляційного суду в частині задоволення позову до ОСОБА_5 просить скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволеннюна таких підставах.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач у суді не надав доказів на підтвердження факту надання ОСОБА_3 коштів у розмірі 49 089 доларів США будь-яким способом, визначеному у кредитному договорі, та факт продажу Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») ТОВ «ОТП Факторинг Україна» кредитного портфелю від 14 березня 2008 року № ML-302/069/2008.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд виходив із того, що оскільки ОСОБА_3 належним чином не виконував зобов'язання за кредитним договором від 14 березня 2008 року № ML-302/069/2008, тому позивач має право на повернення простроченої заборгованості за кредитом солідарно з боржника та поручителів.

Проте з такими висновками апеляційного суду повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Обґрунтовуючи підстави позову, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» посилалось на те, що 14 березня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № ML-302/069/2008, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 49 089 доларів США з терміном погашення до 14 березня 2023 року, з плаваючою процентною ставкою.

Цього ж дня на забезпечення виконання зобов'язань позичальника за вказаним договором між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4, ОСОБА_5 було укладено договори поруки № № SR-302/069/2008/1 та SR-302/069/2008/2, згідно з умовами яких кожен із поручителів окремо поручився перед кредитором за належне виконання позичальником ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором від 14 березня 2008 року № ML-302/069/2008.

29 червня 2010 року на підставі договору купівлі-продажу кредитного портфелю ПАТ «ОТП Банк» усі права вимоги за кредитним договором від 14 березня 2008 року № ML-302/069/2008 передало ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Обґрунтовуючи підстави позову, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» посилалось на те, що ОСОБА_3 належним чином не виконував зобов'язання за кредитним договором, унаслідок чого станом на 05 листопада 2014 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 563 134 грн 19 коп., яка складається із: 39 574,29 доларів США, що еквівалентно 534 134 грн 19 коп. - заборгованості за основним боргом, та 29 тис. грн - пені, яку позивач просив стягнути солідарно з позичальника та поручителів.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до п. п. 1.1, 1.2 договорів поруки від 14 березня 2008 року № № SR-302/069/2008/1 та SR-302/069/2008/2 кожен із поручителів поручився перед кредитором та зобов'язався відповідати за повне та своєчасне виконання боржником своїх боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором в повному обсязі таких зобов'язань. Кожен із поручителів разом із боржником відповідають перед банком як солідарні боржники.

Із матеріалів справи вбачається, що 13 липня 2009 року, 28 квітня 2011 року та 29 листопада 2013 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 були укладені додаткові договори до кредитного договору від 14 березня 2008 року № ML-302/069/2008, згідно з умовами яких були внесені зміни щодо основного зобов'язання, за виконання якого поручилися ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а саме: зміни порядку та строків погашення частини суми кредиту; надання позичальнику нового траншу в сумі 3 300,66 доларів США з метою погашення прострочених процентів; зміна розміру процентної ставки.

ОСОБА_5, заперечуючи проти позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» щодо неї, посилається на те, що кредитор та позичальник ОСОБА_3 без її згоди внесли зміни до кредитного договору, внаслідок чого збільшився обсяг її відповідальності як поручителя, а тому її порука відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України припинилась.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору є результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель надав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, якіпризвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

У той же час, вирішуючи спір по суті та ухвалюючи рішення про задоволення позову до поручителя ОСОБА_5, апеляційний суд на зазначене уваги не звернув та не перевірив, чи не збільшився обсяг відповідальності останньої у зв'язку із укладенням зазначених додаткових договорів до кредитного договору та чи не припинилася за таких обставин її порука відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Будь-які висновки з цього приводу в рішенні апеляційного суду відсутні.

Наведені апеляційним судом порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому ухвалене у справі рішення апеляційного суду в частині вирішення спору до поручителя ОСОБА_5 не можна визнати законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим воно в цій частині підлягає скасуванню із направленям справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Оскільки в іншій частині рішення апеляційного суду ніким не оскаржується, то на предмет законності та обґрунтованості в цій частині вимог судом касаційної інстанції не перевіряється.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, яка діє в інтересах ОСОБА_5, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2015 року в частині вирішення спору до поручителя ОСОБА_5 скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. П. Касьян

Судді: В. І. Амелін

Т. П. Дербенцева

Д. О. Остапчук

В.О. Савченко