Справа № 473/2818/16-ц
"03" листопада 2016 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої - судді Лузан Л.В., при секретарі судового засіданні - ОСОБА_1,
за участю: представника позивача ОСОБА_2,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно, -
В вересні 2016 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності на житловий будинок № 26 по вул. Степовій в с. Мартинівське Вознесенського району Миколаївської області.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що 11.03.2000 року вона придбала у ОСОБА_4 вищевказаний житловий будинок, сплативши останній його вартість в розмірі 1 000 грн. 00 коп.
З цього часу позивач проживає у цьому будинку, володіє та користується ним, провела ряд поточних ремонтів, проте, відповідач ухиляється від оформлення договору купівлі - продажу будинку в передбаченому законом порядку.
Посилаючись на вищевказані обставини та положення ст. 344 ЦК України, ОСОБА_3 просила визнати за нею право власності на житловий будинок № 26 по вул. Степовій в с. Мартинівське Вознесенського району Миколаївської області за набувальною давністю.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.
Відповідач у судове засідання не зявилася. Відповідно до ч.9 ст. 74 ЦПК остання вважається повідомленою належним чином про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення в пресі. Про причини неявки суд не повідомила.
Представник третьої особи без самостійних вимог Прибужанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області в судове засідання не зявився. Згідно заяви, що надійшла на адресу суду, останній просив розглянути справу без його участі, не заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_3
Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку, оскільки представник позивача не заперечував проти цього.
Дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.
Так, згідно з ч.3 ст. 397 ЦК України фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.
В силу ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.
Відповідно до п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності ЦК України, тобто з 01.01.2001 року.
Таким чином інститут набувальної давності за своєю правовою природою покликаний усунути юридичну невизначеність поняття фактичного володіння майном, ввести до цивільного обороту вибулі з нього нерухомі речі, чим забезпечити стабільність цивільних правовідносин.
Набувальна давність є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, тобто не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 ЦК України, а саме: наявність законного обєкту володіння, добросовісності, відкритості, безперервності, визначених законом строків володіння. Відсутність однієї з них виключає можливість для позитивного вирішення справи.
При цьому, коментована стаття визначає ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю.
Зокрема, володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна.
Крім того, володіння має бути відкритим, очевидним для всіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним, та безперервним протягом визначених законом строків (для нерухомого майна протягом 10 років, а для рухомого майна - 5 років).
Законний обєкт володіння означає, що річ, якою володіє особа (особи), не виключений з цивільного обороту та не обмежений в цьому.
Виходячи з аналізу вищевказаної статті, обов'язок по доведенню обумовлених обставин, в силу вищевказаної норми права, покладається саме на позивача.
Зазначене узгоджується з положеннями ч.1 ст. 60 ЦПК України, відповідно до яких кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень.
Як встановлено в судовому засіданні, право власності на житловий будинок № 26 по вул. Степовій в с. Мартинівське Вознесенського району Миколаївської області зареєстровано за ОСОБА_4, згідно свідоцтва про право власності, виданого 20.06.1988 року Прибужанівською сільською радою Вознесенського району Миколаївської області.
Також з матеріалів справи вбачається, що 11.03.2000 року сторони домовилися про купівлю продаж вищевказаного житлового будинку, в порядку виконання якого позивач передала відповідачу кошти в розмірі 1 000 грн. 00 коп. Проте, в подальшому нотаріальне посвідчення договору купівлі продажу спірного будинку не відбулося.
З березня 2000 року позивач ОСОБА_3 проживає без реєстрації у спірному будинку, відповідно до довідки за № 1628, виданої виконавчим комітетом Прибужанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області.
Таким чином, встановлено, що спірне майно є законним обєктом володіння та має місце відкритість, безперервність володіння позивачем обумовленим майном понад десять років.
Проте, відсутня така ознака, як добросовісність (безтитульність) володіння. Позивач знала, що володіє чужою річчю, тобто, що у речі є власник, мала інформацію про особу власника спірного майна. При цьому, не надала суду доказів того, що вона є законним володільцем майна, тобто набула його на законних підставах.
За такого, за відсутності такої ознаки, як добросовісність, наслідки ст. 344 ЦК України до вказаних правовідносин не можуть бути застосовані.
Таким чином, враховуючи наведене, підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 суд не вбачає.
В силу ст. 88 ЦПК України також не підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати.
Керуючись ст. ст. 209, 212 -215, 226, 228, 233 ЦПК України, суд, -
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області шляхом подачі заяви відповідачем про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його оголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Суддя Л.В. Лузан