АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого: Соколової В.В.,

суддів: Борисової О.В., Ратнікової В.М.

при секретарі: Меженко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17.02.2016 у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про встановлення факту перебування у трудових відносинах, стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку та при звільнені, відшкодування моральної шкоди та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А

У листопаді 2015 року ОСОБА_1звернулась до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про встановлення факту перебування у трудових відносинах, стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку та при звільненні, відшкодування моральної шкоди та зобов'язання вчинити дії. Мотивуючи свої вимоги тим, що вона 04.04.2014 була прийнята на роботу до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та за сумісництвом до ТОВ «Веганпрод» на посаду менеджера Інтернет-магазину «Веганпрод», директором якого була ОСОБА_2 Оскільки вона була допущена відповідачем до роботи, то в порядку ст. 24 КЗпП України був укладений трудовий договір. Проте, 05.08.2015 їй без будь-яких на те підстав було оголошено про звільнення без запису у трудовій книжці, без оформлення наказу про звільнення й без виплати всіх сум при звільненні. Наразі відповідач не визнає факту перебування її у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2, відповідно, не визнає за собою боргових зобов'язань перед нею як колишнім працівником, що й стало підставою звернення до суду з даним позовом.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17.02.2016 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про встановлення факту перебування у трудових відносинах, стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку та при звільнені, відшкодування моральної шкоди та зобов'язання вчинити дії - відмовлено.

Справа № 753/20718/15
№ апеляційного провадження:22-ц/796/5487/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Коренюк А.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Не погоджуючись з рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність і необґрунтованість рішення суду у зв'язку із порушенням норм матеріального та процесуального права. Позивач не погоджується із висновками суду, оскільки, інформація про існування довіреностей на ім'я ОСОБА_1 від ТОВ «Веганпрод» на отримання грошових коштів за проданий товар через ТОВ «Нова пошта», які беззаперечно підтверджують факт перебування у трудових відносинах між нею і ТОВ «Веганпрод» та ФОП ОСОБА_2 на якій вона наголошувала в суді першої інстанції, проте не мала змога подати докази на її підтвердження, оскільки копії таких документів можна отримати у ТОВ «Нова Пошта» тільки за запитом суду або особи, яка оформила довіреності, не була взята до уваги суду, у зв'язку з чим судом невірно оцінено неподання доказів з поважних причин та не здійснено відповідних дій для повноти встановлення обставин, які мають значення для справи. Крім того, не враховано положення ст. 24 КЗпП України в частині того, що трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказу чи розпорядження не було видано, але працівника фактично було допущено до роботи. На підставі викладеного позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заявлених позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що будь-які докази, які вказували б на те, що сторони перебували у трудових відносинах, матеріали справи не містять.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції зроблений на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів та в повній мірі відповідає вимогам закону.

Згідно ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін

В порядку ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим, зокрема, при укладенні трудового договору з фізичною особою. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Разом з тим, трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.

Аналіз наведених норм дає підстави стверджувати, що факт фактичного допущення працівника до роботи може бути підтверджений шляхом доказування факту виконання працівником певної роботи та факту виконання працедавцем обов'язків виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи.

Звертаючись до суду з позовом до ФОП ОСОБА_2, позивач вказувала на наявність трудових правовідносин, які виникла внаслідок її фактичного допуску до виконання трудових обов'язків. Проте, в позовній заяві не вказується яку посаду обіймала позивач саме у ФОП ОСОБА_2, які трудові обов'язки нею виконувались та який розмір заробітної плати був визначений сторонами при укладенні, як стверджує позивач, трудового договору 07.04.2014.

Вказаний позивачем строк трудових відносин становить з 07.04.2014 по 05.08.2015 тобто більше року і за вказаний строк у позивача відсутні будь-які докази як фактичного допуску її до виконання трудових обов'язків, так здійснення відповідачем оплати її праці. При цьому відповідач заперечує наявність трудових відносин з позивачем. А тому посилання позивача на наявність трудових правовідносин обґрунтовано відхилені судом як недоведені.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності виданих на ім'я позивача довіреностей від ТОВ «Веганпрод» не приймаються до уваги суду, оскільки позивачем пред'явлені вимоги до ФОП ОСОБА_2, тобто видані від ТОВ «Веганпрод» довіреності не можуть підтверджувати наявність трудових обов'язків з від ФОП ОСОБА_2

Колегія суддів звертає увагу, що позивачем не були заявлені вимоги до ТОВ «Веганпрод», а тому наявність правовідносин між позивачем та ТОВ «Веганпрод», виходять за межі позову, у зв'язку з чим, та виходячи з принципу диспозитивності, не підлягають встановленню в рамках розгляду даної справи.

Таким чином в ході розгляду справи не є доведеними, як факт виконання позивачем роботи за дорученням відповідача, так і факти оплати відповідачем заробітної плати позивачу, а також забезпечення відповідачем умов праці, необхідні для виконання роботи позивачем.

Інші позовні вимоги, як то стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпусту, компенсації при звільненні, моральної шкоди заподіяної незаконним звільненням є похідними від встановлення наявності факту укладеного трудового договору. Оскільки останній не знайшов свого підтвердження в ході розгляду справи, то і підстави для задоволення інших позовних вимог відсутні.

За правилом ст. 10 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У контексті одного із основоположних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності сторін - вирішальним фактором є обов'язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.

З врахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановивши фактичні обставини справи, дав належну оцінку представленим доказам, та прийшов до обґрунтованого висновку про недоведеність заявлених позовних вимог.

Рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17.02.2016 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: