Єдиний унікальний номер 235/9589/15-ц Номер провадження 22-ц/775/942/2016
головуючий в I інстанції Величко О.В.
суддя доповідач Никифоряк Л.П.
__________________________________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем У К Р А Ї Н И

15 червня 2016 року апеляційний суд Донецької області в складі:

Головуючого судді Никифоряка Л.П.

Суддів Новікової Г.В., Гапонова А.В.

при секретарі судового засідання Ротар Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору, стягнення збитків та трьох процентів річних за порушення грошового зобовязання, в якій подано апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10 березня 2016 року,

В С Т А Н О В И В:

07 листопада 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 з вимогами про розірвання договору про надання послуг від 23 вересня 2015 року укладеного між ним та ОСОБА_2 через істотне порушення договору останнім, також просив стягнути збитки завдані йому неналежним виконанням договору, які полягали в поверненні оплаченої суми в розмірі 11700,00грн. та три проценти річних від простроченої суми в розмірі 36,54 грн.

В подальшому 30 грудня 2015 року позивач уточнив позовні вимоги, просив стягнути з ОСОБА_2 також моральну шкоду завдану неналежним виконанням умов договору в розмірі 5000,00 грн.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10 березня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 збитки завдані невиконанням договору в сумі 11700,00грн. та три проценти річних від простроченої суми в розмірі 36,54 грн., в решті позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 12 травня 2016 року додатково вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив рішення скасувати та в задоволенні позову відмовити, оскільки суд неправильно застосував норми матеріального права, оскільки до спірних правовідносин підлягав застосуванню закон що регулює відносини договору побутового підряду, та суд неповно зясував обставини що мають значення для справи щодо наявності відносин з приводу договору побутового підряду між позивачем та іншою особою, який був укладений з порушенням вимог законодавства, оскільки підрядником виступив ОСОБА_2 який не здійснює підприємницьку діяльність.

Також згідно доводів апеляційної скарги розірвавши нікчемний правочин, суд не застосував наслідків недійсності правочину, не вирішив спір в частині найменування, вартості та повернення обладнання використаного при виконанню робіт ОСОБА_2

В апеляційному суді ОСОБА_2 підтвердив що він надавав допомогу позивачу та своєму знайомому в бурінні свердловини, також вказував що всі фактичні витрати на придбання обладнання були здійсненні не за його кошти, а за кошти іншої особи.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши доповідача, пояснення відповідача та його представника, за відсутності позивача від якого надійшли письмові заперечення в яких він окрім іншого просив розглянути справи за його відсутності, перевіривши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Задовольняючи позов в частині вимог суд виходив з того, що виконавець ОСОБА_2 неналежним чином виконав зобовязання за договором про надання послуг з буріння свердловини, укладення якого підтверджено письмовою розпискою за підписом виконавця, також останній відмовився повернути кошти отримані в рахунок виконання визначеної в договорі роботи в сумі 11700,00 грн., та ОСОБА_2 як виконавець повинен відповідати в розмірі фактичної шкоди та сплатити три проценти річних від простроченого грошового зобовязання.

Також суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині розірвання договору через недоведеність позивачем істотності порушень умов договору про надання послуг та відмовив в стягненні моральної шкоди через відсутність правових підстав.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення відповідно до вимог статті 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції обґрунтовано вважав встановленими обставини з приводу наявності між сторонами договору надання послуг.

Згідно статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Судом першої інстанції встановлено, що письмовим оформленням договору є розписка від 23 вересня 2015 року (а.с. 9), в якій йдеться про отримання коштів у сумі 11 700,00 грн. як оплату за буріння свердловини, що підтверджував в засіданні суду першої інстанції в письмових запереченнях та усно в суді апеляційної інстанції відповідач, яка містить особистий підпис ОСОБА_2, що у сукупності із поясненнями сторін вказує на те, що виконавцем у спірних правовідносинах виступав саме відповідач.

Такі висновки суду узгоджуються із цивільним законодавством відповідно до якого правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) /ст. 207 ЦК України/.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

За змістом розписки виконавець взяв на себе зобовязання повернути кошти в повному обсязі до 30 вересня 2015 року, якщо здійснена свердловина не наповниться водою, та наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги з приводу наявності між сторонами договору підряду в яких ОСОБА_2 як фізична особа не може бути виконавцем, оскільки не здійснює підприємницьку діяльність.

В даному випадку вірні висновки суду про наявність договору про надання послуг між позивачем та відповідачем, оскільки останній не підтвердив обставин з приводу того, що між сторонами виникли інші відносини ніж ті про які йшлося у письмовій розписці та не підтвердив того, що виконання обов'язків виконавця по договору про надання послуг здійснювала інша фізична особа підприємець ОСОБА_3

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ОСОБА_2 не надано жодних доказів з приводу наявності договірних відносин щодо договору побутового підряду, також погодження цієї обставини не вбачається із самої письмової розписки.

В письмовій заяві від 30 вересня 2015 року (а.с. 16) відповідно до досягнутої в розписці від 23 вересня 2015 року домовленості замовник послуги ОСОБА_1 просив виконавця ОСОБА_2 повернути кошти в розмірі 11700,00 грн. через те, що надана послуга неналежної якості та не досягнута обумовлена сторонами мета.

За змістом частини 2 статті 903 ЦПК України у разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов'язаний виплатити виконавцеві розумну плату та якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов'язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому судом першої інстанції правомірно враховано те, що виконавець ОСОБА_2 на якого покладено обовязок доведення своїх заперечень, жодними належними та допустимими доказами не підтвердив обставин щодо неможливості виконати договір не з його вини, з вини замовника чи через інші незалежні від нього обставини.

Отже обов'язки виконавця в даному випадку виконувалися ОСОБА_2, безпосередньо по вині якого надана послуга неналежної якості та відповідно до статті 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором.

Та визначаючи розмір фактичної шкоди суд обґрунтовано взяв до уваги інформацію відображену в самій письмовій розписці та виходив із зазначеної у ній суми 11700,00грн.

Разом з тим, суд першої інстанції відреагував на заперечення відповідача, які ідентичні його доводам викладеним в апеляційній скарзі щодо його права на відшкодування фактичних витрат, та при цьому обґрунтовано вважав, що відсутні правові підстави для такого відшкодування, так як в між сторонами мав місце оплатний договір, а відповідно до статті 904 ЦПК України зобовязання замовника відшкодувати виконавцеві усі фактичні витрати, необхідні для виконання договору передбачені тільки за договором про безоплатне надання послуг.

Також узгоджуються із фактичними обставинами висновки суду з приводу того, що відповідач не підтвердив понесення таких фактичних витрат, оскільки надані останнім товарні чеки від 12 серпня 2015 року (а.с. 23) та рахунок від 24 листопада 2015 року (а.с. 25) не містять жодної вказівки про те, що зазначені в наданих документальних доказах витрати мають стосунок до предмету спору, чи що останній має стосунок до таких витрат.

Апеляційний суд враховує пояснення відповідача дані в засіданні апеляційного суду з приводу того, що витрачені на обладнання кошти належали іншій особі, яка не приймала участі у справі, та відповідач на таке обладнання не витрачав жодних власних коштів.

У той же час, доводи заявника апеляційної скарги щодо незаконності висновків суду про розірвання договору про надання послуг не можуть бути предметом перевірки, оскільки відповідно до встановлених обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині розірвання договору через недоведеність позивачем істотності порушень умов договору про надання послуг.

Також вірні висновки суду про те, що позивач не заявляв вимог про визнання укладеного між сторонами договору недійсним, з огляду на що в суду були відсутні підстави для застосування наслідків недійсності правочинів, та відповідач не навів жодного переконливого аргументу здатного переконати апеляційний суд дійти іншого висновку.

З огляду на викладене, суд першої інстанції при вирішенні спору обґрунтовано виходив із положень цивільного законодавства та фактичних обставин згідно яких було підтверджено неналежне виконання зобовязання щодо надання послуг з буріння свердловини.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що повністю узгоджуються із матеріалами справи висновку суду першої інстанції з приводу стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 збитків в розмірі 11700,00 грн.

Разом з тим, обставини щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних за невиконання грошового зобовязання в розмірі 36,54грн. не були предметом оскарження, та не являються предметом перевірки в апеляційному суді.

З огляду на викладене, суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального права, що відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10 березня 2016 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів з моменту набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: