Єдиний унікальний номер 725/2027/16-ц
Номер провадження 2/725/424/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2016 року м. Чернівці

Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Галичанського О.І.,

при секретарі Симик І.М.,

за участю сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року позивач звернулась до суду з вище вказаним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що з 11.06.2013 року по 16.07.2015 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Під час вказаного шлюбу у них народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вказувала на те, що їх малолітній син проживає разом з нею та відповідач ним не цікавиться, не відвідує, не дарує подарунки та не надає матеріальну допомогу на його утримання, хоча у нього є змога допомагати, оскільки він має нерегулярний дохід, частину якого отримує в натурі, а тому повинен сплачувати їй аліменти на утримання їх спільної дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн. щомісяця.

Зазначала, що вона перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною та не має змоги працювати, інших джерел доходу, окрім соціальних виплат немає, а тому відповідач, як працездатна, доросла особа, повинен сплачувати також грошові кошти на її утримання до досягнення ОСОБА_3 трирічного віку.

На підставі викладеного, посилаючись на норми права, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх сина ОСОБА_3, в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн. щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви і до повноліття сина; стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн. щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досягнення ОСОБА_3 трьохрічного віку.

В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала та просила позов задовольнити з підстав зазначених у ньому, вказувала, що відповідач не цікавиться своїм сином з моменту його народження.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що немає змоги сплачувати аліменти, оскільки ніде не працює та здійснює догляд за ветераном. Просив в задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна особа зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 16.07.2015 року розірвано шлюб між позивачем та відповідачем, укладений 11.06.2013 року (а/с 4-5).

Під час вказаного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а/с 3).

Дитина проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні. Дана обставина в судовому засіданні визнана сторонами, а тому відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає.

Згідно положень ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у сімейному Кодексі України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

У відповідності до вимог ст.ст.180, 181 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

У відповідності до роз'яснень, які містяться в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 р. "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що відповідач офіційно не працює, доказів його перебування на обліку в центрі зайнятості матеріали справи не містять, перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Заставнівської районної державної адміністрації і отримує компенсаційну виплату по догляду за престарілою особою ОСОБА_4, 1920 року народження.

Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

За змістом ст.18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до ч.8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Оскільки дитина проживає з матір'ю, батько - відповідач по справі, зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на утримання сина. Враховуючи, що відповідач ухиляється від надання допомоги на утримання дитини, аліменти підлягають стягненню за рішенням суду.

З системного аналізу положень ст. 182 СК України вбачається, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов'язку по утриманню дитини, проте, безумовно, враховується судом при визначенні розміру аліментів.

Так, у відповідності до вимог ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», прожитковий мінімум для дитини до 6 років на момент ухвалення рішення судом першої інстанції становив 1167 грн., а тому з урахуванням того, що кожен з батьків повинен у рівних частках забезпечувати потреби дитини, які не можуть бути меншими ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, той факт, що відповідач є працездатною особою, отримує компенсаційну виплату по догляду за престарілою особою, а позивач не має можливості працювати, оскільки здійснює догляд за малолітнім сином, враховуючи інтереси дитини, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн. щомісячно.

Частиною другою ст. 182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Таким чином, вимоги позивача про визначення розміру аліментів не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку задоволенню не підлягають, оскільки норми ст. 182 СК України в цій частині не поширюються на випадки визначення аліментів у твердій грошовій сумі.

Разом з тим, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача в частині стягнення з відповідача на її користь 800 грн. грошового утримання до досягнення малолітнім ОСОБА_3 трирічного віку, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Системний аналіз вище вказаних норм законодавства дає підстави для висновку, що сплата аліментів на дитину є обов'язком відповідача, а стягнення коштів на утримання дружини залежить від того, чи має він можливість надавати таку матеріальну допомогу.

Як було встановлено судом, відповідач ніде не працює, здійснює догляд за особою похилого віку, матеріали справи не містять доказів щодо можливих джерел його доходу, окрім компенсаційних виплат по догляду за престарілою особою, а тому суд вважає, що у відповідача відсутня можливість надавати матеріальну допомогу на утримання позивача.

Згідно ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України», прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.05.2016 року встановлений на рівні 1450 грн., враховуючи, що відповідач повинен сплачувати аліменти на утримання дитини у визначеному судом розмірі - 700 грн., надання грошової допомоги колишній дружині може призвести до значного погіршення матеріального становища відповідача та стягнення з нього грошових коштів в сумі, що перевищує половину від мінімального доходу для працездатної особи.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність у відповідача матеріальної можливості сплачувати грошові кошти на утримання колишньої дружини до досягнення сином трирічного віку.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст.6, 7, 18, 180-184, 191, СК України, ст.ст. 10, 11, 60, 64, 88,158, 212, 214, 215, 218,224, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 700 (сімсот) гривень щомісячно , починаючи з 10 травня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

Рішення підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Чернівецької області через Першотравневий районний суд м. Чернівці протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці О. І. Галичанський