АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий в 1 інстанції - Коренюк А.М.
№22-ц/796/2700/2016 Доповідач - Українець Л.Д.
Справа №753/9091/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - Українець Л.Д.

суддів - Оніщука М.І.,

- Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря - Троц В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09 грудня 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення,-

В С Т А Н О В И Л А

У травні 2015 року позивач звернувся в суд із позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення.

З урахуванням уточнених позовних вимог посилався на те, що 16.08.2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого на Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_3 укладено Кредитний договір №123-07-И/09.

Згідно умов Кредитного договору банк надав позичальнику кредит у сумі 220 000 доларів США зі строком остаточного повернення кредитних ресурсів до 13 серпня 2027 року, сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі розмір 10,8 % річних.

У забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором 16.08.2007 року між банком та ОСОБА_3 укладено Іпотечний договір від 16.08.2007 року, посвідчений того ж дня приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.С. за реєстровим №4177.

Відповідно до п. 1 Іпотечного договору предметом іпотеки за вищевказаним договором є квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею - 66, 90 кв.м, житловою площею - 34,30 кв. м.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 31.01.2012 року з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 стягнуто солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за Кредитним договором №123-07-И/09 від 16.08.2007 року в сумі 6 511 294 грн 11 коп. у солідарному порядку.

Зазначене судове рішення набрало законної сили, проте виконано не було, заборгованість за Кредитним договором не погашена.

Сума заборгованості за Кредитним договором станом на 12.12.2014 року складає 14 119 602 грн 35 коп., з яких:

- сума строкової заборгованості за кредитом - 194 398,58 дол. США (за курсом НБУ 15,7107 грн / 1 дол.) - 3 054 137,77 грн;

- сума простроченої заборгованості за кредитом - 23 464,97 дол. США (за курсом НБУ 15,7107 грн / 1 дол.) - 368 651,10 грн;

- сума строкової заборгованості за відсотками - 2 745,09 дол. США (за курсом НБУ 15,7107 грн / 1 дол.) - 43 127,29 грн;

- сума простроченої заборгованості за відсотками - 162 281,69 дол. США (за курсом НБУ 15,7107 грн / 1 дол.) - 2 549 558,95 грн;

- сума строкової заборгованості за комісіями - 2 110,90 грн;

- сума простроченої заборгованості за комісіями - 173 088,79 грн;

- пеня, нарахована на суму простроченого тіла кредиту - 930 154,67 грн;

- пеня, нарахована на суму прострочених відсотків - 6 408 435,81 грн;

- пеня, нарахована на суму простроченої комісійної винагороди - 590 337,07 грн.

30 липня 2015 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» подало заяву про збільшення позовних вимог, в якій вказало, що станом на 15.07.2015 року заборгованість ОСОБА_2 збільшилася та у еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ складає 21 976 386 грн 81 коп. (з яких: сума строкової заборгованості за кредитом - 192 372,00 дол. США; сума строкової заборгованості за відсотками - 2 941,17 дол. США; сума простроченої заборгованості за відсотками - 176 137,83 дол. США; сума строкової заборгованості за комісіями - 2 110, 90 грн; сума простроченої заборгованості за комісіями - 187 865,09 грн; пеня - 13 055 540,35 грн).

З урахуванням наведеного просив суд:

- у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» за Кредитним договором №123-07-И/09 від 16.08.2007 року в сумі 21 976 386 грн 81 коп. (з яких: сума строкової заборгованості за кредитом - 192 372,00 дол. США; сума строкової заборгованості за відсотками - 2 941,17 дол. США; сума простроченої заборгованості за відсотками - 176 137,83 дол. США; сума строкової заборгованості за комісіями - 2 110, 90 грн; сума простроченої заборгованості за комісіями - 187 865,09 грн; пеня - 13 055 540,35 грн) звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме, квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею - 66,90 кв.м, житловою площею - 34,30 кв. м, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 (податковий номер НОМЕР_1) шляхом визнання права власності на зазначене майно за Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» (04050, м. Київ, вул. Артема, 60; ) за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна;

- виселити з квартири під номером АДРЕСА_1, ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1., податковий номер НОМЕР_1);

- стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» сплачений при поданні позовної заяви судовий збір у сумі 495 грн 60 коп.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 09 грудня 2015 року в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, та стягнути суму судового збору, сплаченого при подачі апеляційної скарги.

Зазначає, що згідно умов Кредитного договору банк надав позичальнику кредит у сумі 220 000 доларів США зі строком остаточного повернення кредитних ресурсів до 13 серпня 2027 року, сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі розмір 10,8 % річних.

У свою чергу відповідач, зобов'язавшись щомісячно погашати банку кредитну заборгованість (п.п. 3.2, 4.3, 4.7 Кредитного договору), скористалася кредитними ресурсами та свої зобов'язання за Кредитним договором належним чином не виконує, систематично порушує виконання умов Кредитного договору, про що неодноразово попереджався банком.

Так, у матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості ОСОБА_2 за Кредитним договором станом на 15 липня 2015 року, згідно якого сума боргу становить 21 976 386 грн 81 коп. Вказаний розрахунок є належним доказом.

У забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором 16.08.2007 року між банком та ОСОБА_3 укладено Іпотечний договір від 16.08.2007 року, посвідчений того ж дня приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.С. за реєстровим №4177.

Відповідно до п. 1 Іпотечного договору предметом іпотеки за вищевказаним договором є квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею - 66, 90 кв.м, житловою площею - 34,30 кв. м.

Пунктом 11.3.1 Іпотечного договору від 16.08.2007 року сторони узгодили, що задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення (ст. 39 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідачем взяті на себе зобов'язання за Кредитним договором щодо своєчасного повернення кредитних коштів та сплаті відсотків за користування кредитними коштами не виконано належним чином, про що вона неодноразово повідомлялася банком повідомленнями щодо усунення порушень та вимогою із застереженням, що у разі невиконання відповідачем вказаних умов, банк залишає за собою право вимоги дострокового повернення кредитних коштів та звернення стягнення на заставне майно, а також, вимогою про виселення в порядку ст. 40 Закону України «Про Іпотеку»та ст. 109 Житлового кодексу України.

Щодо посилань на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», то, зважаючи на засоби, якими наділяє суд ст. 217 ЦПК України, застосування Закону України «Про мораторій» саме на судовій стадії є безпідставним. Крім того, Законом передбачені чіткі умови, за наявності яких може бути застосовано мораторій. Таким чином, суд не вправі відмовити особі у захисті, якщо її право є порушеним або її вимога є законною.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 16 серпня 2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого на Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_2 укладено Кредитний договір №123-07-И/09 (а.с. 11-15).

Згідно п. 2.1, 2.3 Кредитного договору банк надає позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 220 000 доларів США з оплатою по процентній ставці 10,8 % річних.

Кредит надається для придбання 2-ох кімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею - 66,90 кв.м, жилою площею - 34,30 кв.м.

Позичальник зобов'язується повністю повернути кредитні ресурси, отримані за цим Договором до 13 серпня 2027 року. Погашення проводиться шляхом зарахування відповідної суми на позичковий рахунок. Позичальник зобов'язується щомісячно в термін з 26 по останнє число (включно) кожного місяця здійснювати погашення заборгованості по кредитних ресурсах у складі щомісячного платежу, розмір якого за цим Договором становить 2268,96 долар США. У складі платежу також сплачуються проценти за користування кредитними ресурсами (п. 3.2 Кредитного договору).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 31.01.2012 року з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 стягнуто солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за Кредитним договором №123-07-И/09 від 16.08.2007 року в сумі 6 511 294 грн 11 коп. у солідарному порядку. (а.с. 23-28)

Зазначене судове рішення набрало законної сили, проте виконано не було, заборгованість за Кредитним договором не погашена.

Окрім того, банком на адресу ОСОБА_2 направлялися вимоги вих. №9-244200/17287 та 9-244200/17288 від 17.11.2014 року про погашення заборгованості за Кредитним договором №123-07-И/09 від 16.08.2007 року. (а.с. 29-34)

Зазначені вимоги залишилися без задоволення.

Відповідно до положень статей 525-526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідач свої зобов'язання належним чином не виконала, не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, починаючи з жовтня 2009 року, що має відображення у розрахунках заборгованості за договором (а.с. 36-41, 102-107).

Згідно уточненої позовної заяви сума заборгованості ОСОБА_2 за Кредитним договором станом на 12.12.2014 року складає 14 119 602 грн 35 коп. (а.с. 49, 91)

У подальшому ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» подало заяву про збільшення позовних вимог, в якій вказало, що станом на 15.07.2015 року заборгованість ОСОБА_2 збільшилася та у еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ складає 21 976 386 грн 81 коп. (з яких: сума строкової заборгованості за кредитом - 192 372,00 доларів США (за курсом НБУ 21,9953 грн / 1 долар США - 4 231 279,85 грн); сума простроченої заборгованості за кредитом - 25 491,55 доларів США (за курсом НБУ 21,9953 грн / 1 долар США - 560 694,29 грн); сума строкової заборгованості за відсотками - 2 941,17 доларів США (за курсом НБУ 21,9953 грн / 1 долар США - 64 691,92 грн); сума простроченої заборгованості за відсотками - 176 137,83 доларів США (за курсом НБУ 21,9953 грн / 1 долар США - 3 874 204,41 грн); сума строкової заборгованості за комісіями - 2 110, 90 грн; сума простроченої заборгованості за комісіями - 187 865,09 грн; пеня - 13 055 540,35 грн).

Вказана сума підтверджується розрахунком заборгованості станом на 15.07.2015 року. (а.с. 102-114).

Наданий розрахунок представником відповідача не спростований.

У забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором №123-07-И/09 від 16 серпня 2007 року цього ж дня між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого на Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_3 укладено Іпотечний договір від 16.08.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.С. та зареєстрований в реєстрі за №4177 (а.с. 19-22).

Відповідно до п. 1 Іпотечного договору на умовах, передбачених цим Договором, іпотекодавець передає в заставу (іпотеку) іпотекодержателю наступне нерухоме майно: квартиру під номером АДРЕСА_2 Зазначена квартира складається з двох жилих кімнат, має загальну площу 66,90 кв.м і жилу площу 34,30 кв.м.

Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого Кравченко І.С., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 16 серпня 2007 року, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 16 серпня 2007 року (п. 2 Іпотечного договору).

Згідно пп. 8.4.8 п. 8.4 Іпотечного договору іпотекодержатель має право достроково звернути стягнення на предмет іпотеки у разі неналежного виконання іпотекодавцем будь-яких умов Кредитного договору, у тому числі, але не обмежуючись, переліченим нижче, у разі несвоєчасної чи неповної сплати ануїтетних платежів, несвоєчасного повернення суми зобов'язань за Кредитним договором, в т.ч. кредиту, процентів, комісійної винагороди, неустойки.

За вибором іпотекодержателя застосовується один із способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя, зокрема, згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в пп. 11.3.1 та 11.3.2 пункту цього Договору (п. 11.3 Іпотечного договору).

Так, у пп. 11.3.1 п. 11 Іпотечного договору визначено, що задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язання за Кредитним договором у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Відмовляючи у задоволенні позову в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції виходив з того, що спірна квартира є єдиним житлом відповідача, іншого житла він не має, а тому відсутні правові підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки згідно Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Крім того, вимоги про виселення також не можуть бути задоволені.

Такий висновок суду не відповідає вимогам закону, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову з таких підстав.

У постанові від 27 травня 2015 року в справі №6-57цс15 Верховний Суд України висловив правову позицію, в якій вказав, що 07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України), що повною мірою відповідає лексичному значенню відповідного слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови.

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільнення від його виконання. Відтак установлений Законом України "Про мораторій" мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України "Про мораторій" протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України "Про мораторій" не підлягає виконанню.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно із ч. 3 ст.36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотеко держателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України « Про іпотеку».

Статтею 37 Закону України « Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Враховуючи зазначені норми Закону та обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що через неналежне виконання відповідачем свого основного зобов'язання за Кредитним договором, позивач вправі у рахунок погашення заборгованості задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням, а саме, звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на квартиру за ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Згідно умов Кредитного договору від 16 серпня 2007 року наданий ОСОБА_2 кредит є споживчим, валюта кредиту - долари США (а.с. 11-12).

Відповідно до Іпотечного договору від 16 серпня 2007 року предмет іпотеки -квартира АДРЕСА_1.

Загальна площа квартири 66,90 кв.м, тобто не перевищує 140 кв. м.

Згідно довідки Форми №3 від 29.08.2013 року ОСОБА_2 зареєстрована та проживає у спірній квартирі. (а.с. 35)

Зазначене дає підстави вважати, що квартира АДРЕСА_1 використовується як місце постійного проживання ОСОБА_2

На підтвердження того, що у відповідача немає іншого житла, представник надав суду витяг з реєстру нерухомості, з якого вбачається, що інше жиле приміщення за відповідачем не зареєстроване.

Доказів того, що відповідач має інше нерухоме жиле приміщення позивачем також не надано.

При визначенні розміру заборгованості колегія суддів виходить з наступного.

Згідно розрахунку заборгованості загальна сума заборгованості за кредитом, враховуючи суму кредиту, відсотки в гривневому еквіваленті та щомісячну комісію, становить 8 920 846,46 грн, а пеня - 13 055 540,35 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Як вбачається з матеріалів справи, сума нарахованої пені значно перевищує розмір заборгованості по тілу кредиту, відсотках та комісії, а тому колегія суддів вважає за можливе зменшити розмір пені, що підлягає стягненню з 13 055 540,35 грн до 8 920 846 грн, тобто до розміру основної заборгованості 8 920 846 грн відповідно до положення ч.3 ст. 551 ЦК України.

Таким чином, враховуючи наведене вище та за наявності загальних правових підстав для звернення стягнення на майно колегія суддів вважає, що звернення стягнення на предмет іпотеки не слід звертати до виконання протягом дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», що набрав законної сили з 07.06.2014 року.

Частиною першою ст. 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

За змістом ч. 3 ст. 109 цього Кодексу громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту банку, повернення якого забезпечено іпотекою відповідного житлового приміщення.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Згідно п. 2.3 Кредитного договору кредит надається для придбання 2-ох кімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею - 66,90 кв.м, жилою площею - 34,30 кв.м.

Дана квартира є предметом іпотеки, що підтверджується Іпотечним договором від 16.08.2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.С. та зареєстрованим в реєстрі за №4177.

У довідці Форми №3 від 29.08.2013 року зазначено, що у квартирі АДРЕСА_1 зареєстрована та проживає лише відповідач ОСОБА_2 (а.с. 35)

Отже, ураховуючи встановлені фактичні обставини, зокрема придбання квартири за рахунок кредитних коштів та передання її в іпотеку, колегія суддів приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для виселення відповідача із зазначеного житла без надання їй іншого постійного жилого приміщення.

При цьому, враховуючи, що 07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій», його дія поширюється спірні правовідносини, у зв'язку з чим не підлягає виконанню рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому не підлягає виконанню й рішення в частині виселення на час дії цього Закону.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, з урахуванням пропорційності розподілу судових витрат з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 815,72 грн.

Керуючись ст.ст. 525-526, ч. 3 ст. 551 ЦК України, ст. 33, ч. 3 ст. 36, ст. 37, ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», ч. 1, 3 ст. 109 ЖК УРСР, Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», ст. ст. 88, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» задовольнити частково.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення задовольнити частково.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» за Кредитним договором №123-07-И/09 від 16.08.2007 року в сумі 17 841 692 грн 46 коп. (з яких: сума строкової заборгованості за кредитом - 192 372,00 доларів США (за курсом НБУ 21,9953 грн / 1 долар США - 4 231 279,85 грн); сума простроченої заборгованості за кредитом - 25 491,55 доларів США (за курсом НБУ 21,9953 грн / 1 долар США - 560 694,29 грн); сума строкової заборгованості за відсотками - 2 941,17 доларів США (за курсом НБУ 21,9953 грн / 1 долар США - 64 691,92 грн); сума простроченої заборгованості за відсотками - 176 137,83 доларів США (за курсом НБУ 21,9953 грн / 1 долар США - 3 874 204,41 грн); сума строкової заборгованості за комісіями - 2 110, 90 грн; сума простроченої заборгованості за комісіями - 187 865,09 грн; пеня - 8 920 846 грн) звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме, квартиру, розташовану за адресою: м.Київ, АДРЕСА_1, загальною площею - 66,90 кв.м, житловою площею - 34,30 кв. м, що складається з двох житлових кімнат, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2 (податковий номер НОМЕР_1) шляхом визнання права власності на зазначене майно за Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» (04050, м. Київ, вул. Артема, 60; ) за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1.

Рішення не підлягає виконанню на час дії Закону України від 3 червня 2014 року №1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» сплачений судовий збір у розмірі 815,72 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий Л.Д. Українець

Судді М.І. Оніщук

В.А.Шебуєва