Справа № 645/2586/16-ц
Провадження № 2/645/1755/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22 вересня 2016 р. м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Федорової О.В.

при секретарі судового засідання - Петленко І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом:

ОСОБА_1

до Харківської міської ради

про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до відповідача Харківської міської ради, в якій просив суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову посилався на те, що на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 18.10.1993 року Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду № 8-93-24314, йому та ОСОБА_3, належить на праві спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_3 помер, заповіту не залишив. Після смерті ОСОБА_3 протягом 20 років позивач мешкає та користується усією квартирою, сплачує комунальні послуги, проводить необхідний ремонт у квартирі. Посилаючись на положення ч. 1 ст. 344 ЦК України, позивач вважає, що він добросовісно заволодів частиною вказаної квартири після смерті ОСОБА_3 і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном до цього часу, у зв'язку з чим має право набути право власності на це майно за набувальною давністю.

Представник позивача ОСОБА_4, який діє на підставі довіреності, у судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, та просив суд задовольнити позов. Зокрема зазначив, що після смерті ОСОБА_3 жодна особа не вступила в права спадкування на його майно. Позивач добросовісно заволодів частиною квартири померлого та продовжує відкрито, безперервно володіти нею вже 20 років.

Відповідач - Харківська міська рада правом на участь представника у судовому засіданні не скористався, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

13.07.2016 року до суду надійшло заперечення, в якому відповідач просив відмовити позивачеві у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту відкритого і безперервного володіння зазначеним майном протягом 10 років, та вважав, що наявність у відповідача прописки у квартирі АДРЕСА_1 не може бути достатньою підставою для встановлення безперервності користування (володіння) вказаною квартирою протягом 10 років. Крім того, відповідач вважав, що позивачем не доведено наявності або відсутності спадкоємців після смерті ОСОБА_3, які прийняли спадщину, або мають право на спадщину за законом або за заповітом.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

На підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 18.10.1993 року Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду № 8-93-24314, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 належить на праві спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_1 (а.с. 10).

Згідно з відповіддю КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 09.08.2016 року за вихідним № 5822, наданою на виконання ухвали суду про витребування доказів, станом на 31.12.2012 року згідно архівних матеріалів приватизаційної справи встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду № 8-93-24314, КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» проведено реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с. 81).

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1, виданим Харківським міським відділом цивільного стану від ІНФОРМАЦІЯ_3 року, актовий запис №9994 (а.с. 8).

За життя ОСОБА_3, згідно з Рішенням виконавчого комітету Фрунзенської районної ради народних депутатів № 351/5 від 19.11.1991 року, було встановлено опіку над недієздатним ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та призначено опікуном ОСОБА_1 (а.с. 7).

Згідно з листом Адміністрації Фрунзенського району Харківської міської ради від 12.05.2016 року за вихідним № 1092/0/17616, за час роботи опікунської ради Адміністрації Фрунзенського району харківської міської ради звернень, скарг або інформації щодо невиконання ОСОБА_1 обов'язків опікуна стосовно недієздатного ОСОБА_3 не надходило (а.с. 21).

Позивач наголосив, що після смерті співвласника квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3, він продовжує проживати в цій квартирі, користуючись усією квартирою, сплачує комунальні послуги, проводить необхідний ремонт у квартирі.

Листом від 23.06.2016 року завідувач Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_7, на виконання ухвали суду про витребування доказів, повідомила суду, що після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_3 заяви про прийняття спадщини або відмову від спадщини до нотаріальної контори не надходили, спадкова справа не заводилась, свідоцтво про право на спадщину не видавалось (а.с. 59).

Згідно з довідкою з місця проживання про склад сім'ї та прописку, виданої 20.05.2016 року Дільницею № 53 КП «Жилкомсервіс» № 1391, у квартирі АДРЕСА_1 проживає одна особа ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (власник), дата прописки 11.10.1991 року (а.с. 9).

Крім того, позивачем на підтвердження безперервного проживання у вказаній квартирі понад 10 років надані копії договору про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкові території, укладеного між ВР ЖЕП Фрунзенського району та ОСОБА_1 07.10.1993 року, згідно з яким ОСОБА_1, який є співвласником квартири АДРЕСА_1, прийняв на себе зобов'язання приймати участь у витратах на виконання робіт з обслуговування та ремонту житлового будинку, а також договору на користування місцевим телефонним зв'язком та проводним мовленням за вказаною адресою, укладеного між Харківським обласним підприємством електрозв'язку та ОСОБА_1 22.05.1996 року (а.с. 13-14, 15-17).

Також, матеріали справи містять докази сплати ОСОБА_1 комунальних послуг, які надані йому, як мешканцю квартири АДРЕСА_1 (а.с. 18-19).

Відповідно до частини 2 статті 112 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час реєстрації права спільної сумісної власності на вказану квартиру, сумісною власністю є спільна власність без визначення часток.

За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (статті 16 Закону «Про власність», статті 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункту 1 статті 17, статті 18, пункту 2 статті 17 Закону України «Про власність») тощо.

З урахуванням наведених норм, кожному зі співвласників квартири АДРЕСА_1 належало по 1/2 частині цієї квартири.

01 січня 2004 року набрав чинності ЦК України, разом з яким вступила в дію норма, передбачена ст. 344 ЦК України - про набувальну давність. Стаття 344 ЦК України запровадила до цивільного законодавства новий інститут - набуття права власності за давністю володіння. ЦК УРСР 1963 року не містив поняття «набувальна давність», воно набуло юридичного значення в день набрання чинності новим ЦК України. Проте, в п. 8 Прикінцевих та перехідних положень чинного ЦК України зазначається, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність діють і тоді, коли володіння майном почалося за 3 роки до набрання чинності цим документом, тобто не раніше 01 січня 2001 року.

З наведеного вище вбачається, що позовні вимоги про визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно можуть бути пред'явлені в судовому порядку починаючи з 01 січня 2011 року. Граничний час, з якого потрібно починати відлік набувальної давності на чуже майно - 01 січня 2001 року. При цьому, якщо строк давнісного володіння почався раніше 01 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк після 01 січня 2001 року.

Отже, особа (особи) яка добросовісно заволоділа нерухомим майном в період до 01 січня 2001 року і продовжила ним відкрито користуватися протягом тривалого терміну, набуває права вимоги про визнання права власності на таке майно за набувальною давністю в судовому порядку з підстав, передбачених ст. 344 ЦК України, з 01 січня 2011 року, за умови доведеності необхідних для цього підстав.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Частиною п'ятою Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно зі ст. 529 ЦК УРСР 1963 року, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Відповідно до ст. 530 ЦК УРСР 1963 року, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).

Виходячи зі змісту зазначених статей, ОСОБА_1 не входив до кола спадкоємців за законом, а тому немає підстав вважати що володіння ним майном здійснювалось на певній правовій основі (титулі), що може бути підставою виникнення права власності на спірну частку квартири в порядку спадкування.

Відповідно до роз'яснень викладених у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 року застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. У разі якщо існує інша підстава для виникнення права власності у момент заволодіння (наприклад, спадкування), а сторона посилається на строк набувальної давності, слід визнати, що стороною вибрано невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли.

Щодо інших підстав для застосування положень ст. 344 ЦК України, зокрема добросовісності, відкритості та безперервності протягом десяти років, суд виходить з наступного.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Постанові «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

З огляду на те, що ОСОБА_1 добросовісно заволодів майном ОСОБА_3, та після смерті останнього з ІНФОРМАЦІЯ_3 року безперервно протягом понад 20 років, 15 з яких можуть бути зараховані до строку набувальної давності (відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень чинного ЦК України), володіє ним та будь-які відомості або рішення, які свідчили або встановлювали незаконність володіння ОСОБА_1 спірною частиною квартири, матеріали справи не містять та відповідачем не зазначались, суд вважає, що позов в частині визнання права власності 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 за позивачем підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 57, 60, 61, 79, 88, 169, 197, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, в порядку набувальної давності.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, через Фрунзенський районний суд м. Харкова. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Федорова О.В.