АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Лук'яненко Л.М.
№22-ц/796/5414/2016 Доповідач - Борисова О.В.
справа №759/5464/15-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Соколової В.В.

при секретарі: Меженко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року по справі за позовом приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив стягнути заборгованість за невиконання договірних зобов'язань в сумі 20357,74 грн. та судовий з бір в розмірі 243,60 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 15.09.2015 року позов ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Лізинг ІТ» суму заборгованості за невиконання договірних зобов'язань у розмірі 20357,74 грн. та судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10.02.2016 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15.09.2015 року залишено без задоволення.

Не погодившись з вказаним рішенням суду відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Вказує на те, що зі структури грошових нарахувань та надxоджень від 06.07.2015 року вбачається, що сума заборгованості складається з штрафних санкцій, нарахованих за прострочення сплати чергового лізингового платежу. Так, на підставі п.14.2. Правил LeaselT у зв'язку з простроченням апелянтом сплати лізингового платежу в розмірі 3368,16 грн. було нараховано плату за прострочення платежу в сумі 336,82 грн., що становить 10% від суми простроченого лізінгового платежу. Подальше нарахування штрафних санкцій базується на даній платі за прострочення платежу.

Враховуючи п.14.2. Правил LeaselT визначена позивачем плата за прострочення платежу не є пенею у розумінні положень ч.3 з ст.549 ЦК України.

Зазначає, що позивачем у зв'язку з простроченням апелянтом сплати лізингового платежу здійснювалося неодноразове нарахування штрафних санкцій. При цьому позивачем здійснюється нарахування штрафних санкції на раніше вже нараховані штрафні санкції з наростаючим підсумком, що суперечить вимогам ст.61 Конституції України так і ст. 4 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вказує, що позовні вимоги про стягнення штрафних санкцій в розмірі 336,82 грн.,82 грн. не можуть бути задоволені, у зв'язку зі спливом позовної давності щодо вказаних вимог.

Сторони в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому колегія суддів вважає можливим розглядати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Статтею 806 ЦК Українивстановлено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

В силу ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що 09.09.2011 року між ЗАТ «Лізинг інформаційних технологій» в особі СПД ФО ОСОБА_2, який діяв на підставі довіреності №11021601 від 16.02.2011 року та ОСОБА_1 укладено договір №120295050 про надання в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання.

Згідно з п. 1.1. договору клієнт бере участь в системі LеаsеІТ зокрема отримує ІТ-обладнання та інші товари від постачальників - учасників системи LеаsеІТ, а також отримує послуги, на умовах, визначених обраним клієнтом пакетом фінансування LеаsеІТ (надалі - Пакет LеаsеІТ), а оператор LеаsеІТ зобов'язується підставі договору забезпечити передачу клієнту ІТ-обладнання (ІТ-обладнання, запасних частин, копмлектуючих, витратних матеріалів, тощо) обраним клієнтом постачальником та надання клієнту послуг, за умови виконання клієнтом вимог, передбачених пакетом LеаsеІТ.

Відповідно до п.1.2. договору порядок отримання ІТ-обладнання, інших товарів та послуг клієнтом визначається правилами отримання обладнання, інших товарів та послуг в системі LеаsеІТ (надалі - Правила), які є навід'ємною частиною цього договору.

Правила затверджені та введені в дію наказом Генерального директора ЗАТ «Лізинг ІТ» від 01.02.2006 року. Правила офіційно опубліковані на сайті http: // www. Іеаsеіt. uа/согр/ асtivities/ опlіпе-рго grams.html і є незмінним з 01.02.2006 року, застосовуються до всіх договорів про отримання ІТ-обладнання, інших товарів та послуг в системі LеаsеІТ. Правила є доступними для всіх клієнтів на сайті http: // www. Іеаsеіt. uа/согр/ асtivities/ опlіпе-рго grams.html.

Пунктом 8.7. вказаного договору відповідач підтвердив, що з правилами ознайомлений, зміст правил йому зрозумілий, і він погоджується їх дотримуватись і виконувати.

На підставі п.2.2. договору та п.4.9. правил, позивач надав відповідачу в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання, що підтверджується Актом приймання-передачі майна №120295050 від 09.09.2011 року.

Загальна первісна вартість переданого обладнання становить 9 623,33 грн.

Відповідно до п.2.1. договору умови, за яким ІТ-обладнання, інші товари та послуги надаються клієнту, визначаються пакетом LеаsеІТ. Відповідачем обрано пакет LеаsеІТ трійка.

Умовамиданого пакету LеаsеІТ є:

платіж при отриманні обладнання (загальної суми платежів): 33,33 %;

вид договору - фінансовий лізинг;

кількість місячних лізингових платежів (крім першого) - 2 ;

розмір місячних платежів - щомісяця рівними частинами;

перехід права власності - виплата повної вартості обладнання.

Пунктом 6.2. правил визначено, що строк, протягом якого клієнт повинен сплачувати платежі, починається з дня передачі обладнання клієнту, і закінчується в останній день останнього календарного місяця встановленого пакетом LеаsеІТ строку.

Відповідач зобов'язався сплачувати платежі у загальній сумі 9623,33 грн. в такому порядку;

перший платіж у розмірі 33,33% від загальної суми платежів;

2 платежі рівними частинами щомісячно до двадцятого числа кожного місяця.

Тобто, відповідач мав сплатити 1 платіж у розмірі 3207,78 грн. та ще 2 платежі по 3207,78 грн.

А тому на підставі вищевказаних норм, а також п.п.3.1, 5.4.2, договору у відповідача перед позивачем виникли зобов'язання щодо сплати орендних платежів.

Як вбачається з матеріалів справи позивач у повному обсязі виконав свої зобов'язання щодо надання відповідачу обладнання згідно договору у відповідні строки та належної комплектації.

Проте, відповідач не виконав своїх грошових зобов'язань за договором, внаслідок чого йому нараховувалась плата за прострочення платежу, яка передбачена п.14.2 правил та п.5.4.2 договору, тому за ним рахується заборгованість, яка підтверджена розрахунком - структурою грошових нарахувань.

Судом встановлено, що відповідач сплатив лише 9783,72 грн., з яких на підставі ст.534 ЦК України та п. 6.8. Правил зараховано:

160,39 грн. на погашення плати за прострочення щомісячних платежів (в Структурі колонка «Розподіл оплат. Штрафні санкції»);

9623,33 грн. на погашення місячних орендних платежів (в структурі колонка «Розподіл оплат. Місячний платіж»).

Внаслідок невиконання відповідачем належним чином своїх зобов'язаннь за договором №120295050 від 09.09.2011 року та Правил отримання обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseIT утворилась заборгованість в розмірі 20357 грн. 74 коп., яка складається з: 20290 грн. 28 коп. плата за прострочення щомісячних платежів та 66,98 грн. компенсація понесених витрат пов'язаних з отриманням виконання зобов'язання.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

А тому, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що з відповідача на користь ПрАТ «Лізинг ІТ» підлягає стягненню заборгованість за невиконання договірних зобов'язань у розмірі 20357,74 грн.

Доводи апеляційної скарги щодо невірного нарахування штрафних санкцій колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до п. 14.2. правил отримання ІТ-обладнання, інших товарів та послуг у системі LeaselTв разі несвоєчасної оплати клієнтом нарахованого платежу клієнтом нарахованого платежу клієнт сплачує на користь оператора LeaselTплату за прострочення платежу в розмірі 5% від суми простроченого платежу, якщо погашення платежу здійснюється у розрахунковий період, на який припадає дата оплати за договором; в розмірі 10% від суми простроченого платежу, якщо погашення платежу здійснюється після закінчення розрахункового періоду, на який припадає оплата за договором. Сплата плати за прострочення платежу не звільняє клієнта від обов'язку в повному обсязі оплатити платежі, передбачені пакетом LeaselT.

Черговість погашення вимог за грошовим зобов'язанням передбачена статтею 534 ЦК України та п.п.6.8,6.9 Правил.

Пунктом 6.8 Правил передбачено, що кошти, що надійшли від клієнта на рахунок оператора LeaselT в першу чергу спрямовуються на погашення заборгованості щодо оплати пені (штрафів), погашення заборгованості щодо сплати платежів; в другу чергу на оплату процентів (комісій) за надання фінансування; у третю чергу - на оплату частини вартості обладнання.

Згідно з п.6.9 Правил, якщо клієнт сплачує місячний платіж після 20 числа поточного місяця, і при цьому за його особовим рахунком існувала заборгованість за попередніми місячними платежами, то кошти, які надійшли, в першу чергу зараховуються на погашення нарахованих штрафів (пені); в другу чергу - в погашення нарахованих процентів (комісій); в третю чергу погашають заборгованість за попередніми місячними платежами в частині вартості обладнання. А тому, нараховані позивачем штрафні санкції не суперечать ч.2 ст.546 ЦК України та п.14.2 Правил.

Вказані умови договору недійсними не визнавалися, а тому вони підлягають виконанню.

Доводи апеляційної скарги про застосування строку позовної давності, що встановлена ст.ст.256, 258 ЦК України, колегія суддів вважає необґрунтованими виходячи з наступного.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного прав або інтересу.

Частиною 2 статті 258 ЦК України встановлена спеціальна позовна давність в один рік до вимог, у тому числі, про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з ч.3 ст.267 ЦК Українипозовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України).

В матеріалах справи відсутня заява відповідача про застосування строку позовної давності до позовних вимог ПрАТ «Лізинг Інформаційних технологій» до ОСОБА_1 про стягнення штрафних санкцій, яка повинна бути подана стороною у спорі до ухвалення рішення, а тому у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для застосування строку позовної давності до вищевказаних позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції. Той факт, що сторона не брала у часті у розгляді справи судом першої інстанції у випадках передбачених законом може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а не для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування строків позовної давності.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність не може застосовуватися за жодних обставин, оскільки можливість її застосування пов'язується лише з наявністю про це заяви сторони у спорі в суді першої інстанції до ухвалення судом рішення.

А тому, ухвалення у справі заочного рішення не є підставою для застосування апеляційним судом позовної давності за заявою поданою після вирішення спору по суті.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 02.03.2016 року № 6-2307цс15 та від 17.02.2016 року № 6-1844цс15, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Згідно з ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексом.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи, які б давали підстави до скасування рішення суду, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді апелянт не надав будь - яких переконливих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набираєзаконної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді