Справа № 136/864/16-ц
УХВАЛА

про залишення заяви без задоволення

15 червня 2016 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Стадника С.І.

секретаря судового засідання Шевчук Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Липовець заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення ухваленого Липовецьким районним судом Вінницької області 27.02.2015 року в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідач звернувся до суду із вищевказаною заявою в якій зазначив, що він не був належним чином повідомлений про проведення судового засідання 27.02.2015 року, в якому суд ухвалив заочне рішення. Повідомити про поважність причин неявки за таких обставин він не мав змоги, оскільки приймав участь в проведенні антитерористичної операції. Також, відповідач зазначив, що при ухвалені заочного рішення суд не врахував рішення від 22.12.2008 року у цивільній справі №2-1741/2008, рішення від 28.11.2013 року у справі № 127/25731/13-ц, рішення від 05.11.2014 року у справі № 127/19821/14-ц, в яких предметом спору було укладення кредитного договору № VIW3GK05931562 від 14.08.2007 року за яким він отримав від банку кредит. Оскільки ПАТ КБ "Приватбанк" звернуло стягнення на предмет іпотеки, відповідач вважає, що повністю розрахувався за отриманий кредит. Вказані обставини, на думку відповідача, мають істотне значення для вирішення справи. Таким чином, заочне рішення підлягає скасуванню з призначенням справи до розгляду в загальному порядку.

Представник відповідача в судовому засіданні заяву про перегляд заочного рішення підтримав, просив суд задовольнити її.

Будучи повідомленим у встановленому порядку про час і місце розгляду справи, представник ПАТ КБ "Приватбанк" в судове засідання не з'явився, заяви про відкладення розгляду справи або ж її розгляду у його відсутність до суду не подав, про поважність причин неявки суд не повідомили.

Враховуючи зазначене, суд не вбачає перешкод для розгляду заяви в судовому засіданні за відсутності осіб, які будучи належним чином повідомлені про розгляд справи, в судове засідання не з'явилися.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до статті 232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Судом встановлено, що 27.02.2015 року Липовецький районний суд Вінницької області ухвалив заочне рішення в цивільній справі № 127/26647/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким позов задоволено повністю.

Згідно відомостей Державної міграційної служби у Вінницькій області про зареєстроване місце проживання фізичної особи (а.с. 21), ОСОБА_1 значиться як зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

З матеріалів справи слідує, що судова повістка на 27.02.2015 року була направлена відповідачу за адресою його місця проживання, за якою він зареєстрований у встановленому законом порядку, що підтверджується повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 46), яке повернулося на адресу суду з відміткою "не проживає" (а.с. 47).

Відповідно до частини 5 статті 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою їх місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судове повідомлення вручене їм належним чином.

Таким чином, з зазначеного слідує, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про розгляд справи, судове засідання у якій було призначено на 27.02.2015 року.

Також, судом встановлено, що ОСОБА_1 приймав безпосередню участь в антитерористичній операції в період з 11.05.2015 року по 12.05.2015 року, з 09.06.2015 року по 14.07.2015 року, 14.09.2015 року по 22.09.2015 року, з 10.10.2015 року по 02.11.2015 року, з 11.11.2015 року по 22.12.2015 року, тобто, значно пізніше дати ухвалення заочного рішення.

Оскільки відповідач не надав суду доказів проходження військової служби не за місцем проживання станом на день ухвалення заочного рішення, суд вважає причину неявки ОСОБА_1 неповажною.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України "Про іпотеку", за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобовязання.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя (ст. 33 Закону України "Про іпотеку").

Звернення стягнення на предмет іпотеки повинно привести сторони до задоволення вимог кредитора за основним зобовязанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобовязання як такого, що вважається виконаним згідно ст. 599 ЦК України.

Забезпечувальне зобовязання має похідний характер, а не альтернативний основному. Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобовязання на забезпечувальне. Тому, прийняття судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки за відсутності доказів його реального виконання не припиняє зобовязальних правовідносин між сторонами кредитного договору й не звільняє боржника від виконання зобовязань за цим договором і не позбавляє кредитора права на отримання суми заборгованості безпосередньо від боржника.

Також, суд вважає, що здійснення особою права на захист не може ставитись у залежність від використання нею інших засобів правового захисту.

Згідно статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням зазначеного, суд вважає, що докази на які посилається представник заявника не мають істотного значення для правильного вирішення справи, крім цього ним не доведено наявність поважних причин неявки. Оскільки наявність вказаних обставин є обов'язковими умовами для скасування заочного рішення і призначення справи для розгляду в загальному порядку, суд дійшов до переконання, що заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення слід залишити без задоволення.

Керуючись постановою Верховного Суду України від 9 вересня 2014 року у справі № 3-71гс14, ст. 74, 76, 228-232, 3607 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення ухваленого Липовецьким районним судом Вінницької області 27.02.2015 року в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя С.І. Стадник