АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Височанської Н. К.

суддів: Владичана А.І., Лисака І.Н.

секретар: Костюк Л.С.

за участю: представника ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 22 березня 2016 року, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Посилалось на те, що 13 липня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № CVX0AU00040170, згідно умов якого, відповідач отримала кредит в сумі 12754 доларів США на термін до 12.07.2012 року, зі сплатою за користування кредитом відсотків, комісії та інших витрат згідно договору.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 був укладений договір поруки, у звязку з чим, він є солідарним боржником за вказаним зобовязаннями.

Відповідач ОСОБА_2, отримавши кредитні кошти, зобовязання за договором належним чином не здійснювала, у звязку з чим виникла заборгованість у сумі 55694,60доларів США, в тому числі 7302,31 долари США

№22ц-682/2016 рік Головуючий у 1 інстанції: Ратушенко О.М.

Категорія: 27 Доповідач: Височанська Н.К.

заборгованість за кредитом, 5,11 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом та 48387,18 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязання за договором.

ПАТ КБ «Приватбанк» просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором в розмірі 55694, 60 доларів США, що станом на 21.09.2015 року еквівалентно 1210720грн. 63коп.

В лютому 2016 року представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору № CVX0AU00040170 від 13.07.2007 року.

Посилався на те, що укладений між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк» кредитний договір є договором споживчого кредиту, а тому на нього поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Вважає, що умови укладеного між сторонами договору є несправедливими, оскільки всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача ОСОБА_2Г, що суперечить Закону України «Про захист прав споживачів», у звязку з чим, просив, визнати кредитний договір № CVX0AU00040170 від 13.07.2007 року недійсним.

Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 22 березня 2016 року в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору № CVX0AU00040170 від 13.07.2007 року відмовлено.

Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Сокирянського районного суду Чернівецької області від 23 листопада 2015 року, а саме: накладення арешту на житловий будинок, який розташований за адресою: вул..Перших активістів, буд.29-а, с.Михалкове Сокирянського району Чернівецької області, загальною вартістю 81492 грн., власником якого на підставі договору купівлі-продажу ВКТ/547257 від 13.11.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Сокирянського районного нотаріального округу Чернівецької області ОСОБА_5 та зареєстрованого в реєстрі за №1938, є ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ПАТ КБ «Приватбанк», подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов ПАТ КБ «Приватбанк» в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 не оскаржено, а тому в апеляційному порядку воно не переглядається.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем пропущено строк позовної давності із зверненням з позовом до суду.

Проте такий висновок суду є помилковим.

З матеріалів справи вбачається, що 13 липня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № CVX0AU00040170, відповідно до умов якого остання отримала кредит у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 12754 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,84% від суми виданого кредиту, з кінцевим терміном погашення в строк до 12 липня 2012 року.

В забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором 13 липня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 був укладений договір поруки.

Відповідно до п.13 Договору поруки зміни і доповнення до цього договору вносяться тільки за згодою сторін, в письмовому вигляді, шляхом укладення відповідної додаткової угоди.

15 листопада 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 була укладена додаткова угода №1 до кредитного договору №CVX0AU00040170 від 13.07.2007 року, відповідно до якої була зменшена сума заборгованості за кредитом на 17095,42 доларів США, змінена відсоткова ставка за користування кредитом до 0,12% річних, змінений кінцевий термін погашення кредиту до 09 листопада 2016 року, встановлений новий графік погашення кредиту та передбачені нові зобов»язання боржника в разі прострочення або невиконання умов цього договору.

Встановлено, що ОСОБА_2 належним чином не виконувала умови кредитного договору, передбачені додатковою угодою №1, внаслідок чого станом на 21 вересня 2015 року у неї утворилась заборгованість в розмірі 55694,60 доларів США, що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7302,31 доларів США, заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 5,11 доларів США, заборгованості по пені за несвоєчасне виконання зобов»язань в розмірі 48387,18 доларів США.

Вимога банку про погашення заборгованості направлена відповідачам 03 вересня 2015 року, проте залишена ними без задоволення.

ОСОБА_1, скориставшись своїм правом, передбаченим ст.1050 ЦК України та умовами кредитного договору щодо дострокового повернення суми кредиту звернувся до суду з даним позовом 23 листопада 2015 року.

Зобов'язання виникають із підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, зокрема договорів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1054 ЦК України).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Посилання суду першої інстанції на сплив строку позовної давності є безпідставним. Як вбачається з матеріалів справи, що 15 листопада 2013 року між Банком та позичальником була укладена додаткова угода №1 до Основного кредитного договору, відповідно до якої кредит був реструктуризований. Тобто, позичальником ОСОБА_2 станом на 15 листопада 2013 року визнавалась заборгованість за оспорюваним кредитним договором, фактично був підписаний новий договір та новий графік погашення кредиту.

Крім цього, з виписки по особовому рахунку вбачається, що ОСОБА_2 після підписання угоди про реструктуризацію здійснювала проплати, зокрема 16 січня 2014 року 200 доларів США, 25 вересня 2015 року 3,36 доларів США. Дані проплати представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції не визнав і пояснив, що ОСОБА_2 їх не вчиняла.

Колегія суддів вважає, що підписана сторонами додаткова угода №1 від 15 листопада 2013 року, в якій позичальник визнав суму боргу, свідчить про переривання строку позовної давності.

Відповідно до вимог ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов»язку.

Вказаних обставин суд першої інстанції не врахував і постановив помилкове рішення про відмову в задоволенні позову у зв»язку зі спливом строку позовної давності.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає скасуванню.

Вирішуючи питання про можливість задоволення позову банку колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається із розрахунку заборгованості, що банк просить стягнути пеню за несвоєчасне виконання зобов»язань в доларах США.

Відповідно до ч.1 ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обов»язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня.

За ч.1 ст.533 ЦК України грошове зобов»язання має бути виконане у гривнях.

Згідно п.4.1 кредитного договору сплата пені здійснюється в гривнях. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.

Положення ч. 2 ст. 192 ЦК України та ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом, та не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення неустойки.

З врахуванням викладених обставин, колегія суддів вважає, що розмір пені повинен бути стягнутий у гривнях.

Відповідно до вимог ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно п.1 ч.2 ст.258 ЦК України на вимогу про стягнення неустойки (штрафу, пені) законом встановлена спеціальна позовна давність в один рік.

Згідно вимог ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише з заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вбачається із журналу судового засідання, що представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 26 січня 2016 року в судовому засіданні першої інстанції заявив про застосування строків позовної давності.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що пеня повинна бути стягнута в межах річного строку.

На вимогу суду банк надав розрахунок пені, відповідно до якого її розмір протягом з 07.10.2014 року по 21.09.2015 року становить 793 397,94 грн.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки (штрафу, пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує суму збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За положеннями указаної норми суд може зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), що підлягає стягненню, враховуючи при цьому, зокрема занадто високий її розмір порівняно зі збитками споживача, ступінь виконання зобов'язання, майновий стан сторін, їх майнові та інші інтереси, що заслуговують на увагу, тобто зменшити розмір штрафних санкцій (неустойки) через неспівмірність із розміром основного зобов'язання.

Положеннями ст. 616 ЦК України передбачено право суду за певних умов зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника.

При цьому питання про зменшення розміру неустойки вирішується в конкретній ситуації на підставі певних доказів і розрахунків.

Так, із доданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що розмір заборгованості за тілом кредиту та відсотками становить 7307,42 доларів США, а розмір пені за несвоєчасність виконання зобов»язання 793 397,94 грн., що еквівалентно 28823,29 доларів США.

Отже, розмір пені значно перевищує розмір збитків, а тому колегія суддів вважає за можливе зменшити його розмір до розміру заборгованості за тілом кредиту та відсотками за користування кредитом, тобто до 7307,42 доларів США, що еквівалентно станом на час розгляду спору 181760,34 грн.

Таким чином, розмір заборгованості, що підлягає стягненню за кредитним договором становить 7307,42 доларів США, що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7302,31 доларів США, заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 5,11 доларів США та 181760,34 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов»язань за договором.

Колегія суддів вважає, що дану заборгованість слід стягнути лише з позичальника ОСОБА_2

Що стосується стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_4, то колегія суддів вважає, що в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до поручителя слід відмовити у зв»язку з припиненням поруки, а рішення суду першої інстанції в цій частині слід скасувати з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову з інших підстав. При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч.1 ст. 554 ЦК України ).

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника та кредитором боржника.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч. ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України ).

За положеннями ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Виходячи з аналізу зазначеної правової норми порука припиняється за дії двох умов: внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання; ці зміни призвели, або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Зокрема, до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; установлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права висловлений у постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року в справі № 6-701цс15, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Як вбачається з матеріалів справи, що між Банком та боржником ОСОБА_2 15 листопада 2013 року була укладена додаткова угода №1 до оспорюваного кредитного договору, відповідно до якої сторони домовились про зміну графіка погашення кредиту, зокрема, був викладений в новій редакції Додаток №1 до Договору, збільшення строку кредитного договору, була встановлена інша відсоткова ставка та змінені умови відповідальності боржника за несвоєчасне погашення кредиту.

Встановлено, що з поручителем ОСОБА_4 не було погодження укладання додаткової угоди №1 до кредитного договору.

За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку, що розстрочення суми заборгованості за кредитним договором призвело до збільшення періоду кредитного договору та збільшення відповідальності за порушення умов кредитного договору, що свідчить про збільшення обсягу відповідальності без згоди поручителя та відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України є підставою для визнання поруки припиненою.

З огляду на викладені обставини рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 підлягає скасуванню, з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині з інших підстав.

Відповідно до ч.3 ст.303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов»язковою підставою для скасування рішення.

З резолютивної частини рішення вбачається, що суд скасував заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Сокирянського районного суду Чернівецької області від 23 листопада 2015 року, а саме: накладення арешту на житловий будинок, який розташований за адресою: вул..Перших активістів, буд.29-а, с.Михалкове Сокирянського району Чернівецької області, загальною вартістю 81492 грн., власником якого на підставі договору купівлі-продажу ВКТ/547257 від 13.11.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Сокирянського районного нотаріального округу Чернівецької області ОСОБА_5 та зареєстрованого в реєстрі за №1938, є ОСОБА_2

Відповідно до вимог ч.3 ст.154 ЦПК України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу.

Згідно ч.6 цієї статті якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

В матеріалах справи відсутня заява ПАТ КБ «ПриватБанк» про забезпечення позову та ухвала Сокирянського районного суду Чернівецької області від 23 листопада 2015 року про накладення арешту на житловий будинок позичальника.

Таким чином, колегія суддів вважає, що дане питання в цій справі не розглядалось, а тому у суду першої інстанції не було підстав скасовувати заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З огляду на часткове задоволення позову, з відповідача ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню судові витрати за подання позовної заяви до суду та за подання апеляційної скарги в пропорційному розмірі до задоволених вимог, що складає 11527,94 грн.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 22 березня 2016 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та в частині скасування заходів забезпечення позову скасувати.

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № CVX0AU00040170 від 13 липня 2007 року в розмірі 7307,42 доларів США та 181760,34 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7302,31 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 5,11 доларів США та пені за несвоєчасне виконання зобов»язань в розмірі 181760,34 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судові витрати в розмірі 11527,94 грн.

В задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: