Провадження № 2/487/25/16
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

24.02.2016 року Заводський районний суд м.Миколаєва у складі головуючого судді Андрощука В.В., при секретарі Забродській Г.В., за участю прокурора Коткової В.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Миколаївського міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері до Миколаївської міської ради, ОСОБА_1, про визнання незаконним та скасування рішення Миколаївської міської ради, та повернення земельної ділянки до комунальної власності,-

В С Т А Н О В И В

16 жовтня 2014 року Миколаївський міжрайонний прокурор з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері пред'явив до Миколаївської міської ради, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення Миколаївської міської ради, визнання недійсним договору купівлі продажу, скасування державної реєстрації та повернення земельної ділянки до комунальної власності.

В позові прокурор зазначив, що рішенням Миколаївської міської ради від 30 січня 2009 року за №33/37 Товариству з обмеженою відповідальністю «Миколаївбудпроект» було надано дозвіл для складання проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки , орієнтовною площею 23 502 кв.м. з метою надання її в оренду строком на 10 років, для обслуговування придбаного майна по АДРЕСА_1.

Пунктом 54 рішення Миколаївської міської ради від 19 червня 2009 року за 35/51 був затверджений проект землеустрою, щодо відведення земельної ділянки площею 22 156 кв.м., у тому числі 55 кв.м. під капітальною забудовою, 99 кв.м. під спорудами, 1 766 кв.м. під проходами, проїздами та площадками, 20 236 кв.м. під зеленими насадженнями, за рахунок земель міста, не наданих у власність або користування, з віднесенням її до земель комерційного використання, для обслуговування придбаного майна по АДРЕСА_1

Вищезазначеним проектом передбачено, що земельна ділянка на північному заході межує із землями водного фонду Бузького лиману.

Цим же рішенням визначено цільове призначення земельної ділянки, встановлено обмеження у її використанні і передано в оренду строком на 10 років ТОВ «Миколаївбудпроект».

Відносно усієї ділянки встановлювалося обмеження у використані згідно класифікатора КОПВНЗТВЗД. правові: типу 1.1 - «зміна цільового використання», а щодо її частини, площею 2 304 кв.м. ще й спеціальні обмеження типу 4.3.1. - «в санітарно - захисних зонах інженерно - технічних споруд і комунікацій».

Незважаючи на відсутність договору оренди земельної ділянки з ТОВ «Миколаївбудпроект» рішенням Миколаївської міської радії за №36-61 від 04 вересня 2009 року були затверджені проекти землеустрою, щодо відведення 19 громадянам земельних ділянок, орієнтовною площею 1 000 кв.м. за рахунок земель ТОВ «Миколаївбудпроект» з віднесенням їх до земель житлової забудови, для будівництва житлових будинків по АДРЕСА_2 в тому числі - відповідачу ОСОБА_1 було відведено земельну ділянку, площею 998 кв.м. по АДРЕСА_2

На підставі цього рішення, ОСОБА_1 одержав Державний акт на право власності на земельну ділянку, серії НОМЕР_1, згідно якого останній став власником земельної ділянки за вищезазначеною адресою.

14.05.2010 року ОСОБА_1 уклав договір купівлі-продажу земельної ділянки із відповідачем ОСОБА_2

01.06.2012 року ОСОБА_2 за договором купівлі - продажу, продав вищезазначену земельну ділянку ОСОБА_3, ОСОБА_4

Посилаючись на те, що земельна ділянка отримана з порушеннями чинного земельного та водного законодавства, оскільки станом на 04 вересня 2009 року ТОВ «Миколаївбудпроект» в порушення вимог ч.І ст. 134 ЗК України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), не мало законних підстав розпоряджатися спірною земельною ділянкою, в проекті землеустрою наявне недійсне погодження ТОВ «Миколаївбудпроект» на передачу громадянам земельної ділянки, яке датовано 25 травня 2009 року, а також те, що міська рада розпорядилась земельною ділянкою в порушення положень ст.ст.58,60,61 ЗК України, прокурор просив позов задовольнити, визнати незаконним та скасувати рішення Миколаївської міської ради №36/ 61 від 04 вересня 2009 року в частині надання ОСОБА_1 у власність земельної ділянки, площею 998 кв.м. по АДРЕСА_2; визнати недійсними договір купівлі - продажу земельної ділянки , укладений 14.05.2010 між ОСОБА_1, та ОСОБА_2, та від 01.06.2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_4; скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та повернути земельну ділянку до комунальної власності.

Ухвалою суду від 29.01.2016 року позовні вимоги Миколаївського міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі продажу, скасування державної реєстрації - залишені без розгляду.

В процесі судового розгляду справи прокурор позовні вимоги уточнила. Просила визнати незаконним та скасувати п.55, 55.1 рішення Миколаївської міської ради №36/61 від 04.09.2009 року, яким затверджено проект землеустрою та передано у власність ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 998 кв.м, нормативною грошовою оцінкою 206284,22 грн., за рахунок земель ТОВ «Миколаївбудпрокт» з віднесенням її до земель житлової забудови, для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_2 Визнати недійсним державний акт на право власності на землю серії НОМЕР_2 від 23.10.2009 року, виданий ОСОБА_1 та зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 03.12.2009 за №36. Повернути земельну ділянку , площею 998 кв.м, розташовану по АДРЕСА_2 ( кадастровий номер НОМЕР_3 судовому засіданні прокурор прокуратури Миколаївської області уточнені позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх.

Представник Миколаївської міської ради в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Суд вважає можливим постановити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Заслухавши прокурора, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного:

Так, судом встановлено, що рішенням Миколаївської міської ради від 30 січня 2009 року за №33/37 Товариству з обмеженою відповідальністю «Миколаївбудпроект» було надано дозвіл для складання проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки , орієнтовною площею 23 502 кв.м. з метою надання її в оренду строком на 10 років, для обслуговування придбаного майна по АДРЕСА_1.

Пунктом 54 рішення Миколаївської міської ради від 19 червня 2009 року за 35/51 був затверджений проект землеустрою, щодо відведення земельної ділянки площею 22 156 кв.м., у тому числі 55 кв.м. під капітальною забудовою, 99 кв.м. під спорудами, 1 766 кв.м. під проходами, проїздами та площадками, 20 236 кв.м. під зеленими насадженнями, за рахунок земель міста, не наданих у власність або користування, з віднесенням її до земель комерційного використання, для обслуговування придбаного майна по АДРЕСА_1

Вищезазначеним проектом передбачено, що земельна ділянка на північному заході межує із землями водного фонду річки Південний Буг.

Цим же рішенням визначено цільове призначення земельної ділянки, встановлено обмеження у її використанні і передано в оренду строком на 10 років ТОВ «Миколаївбудпроект».

Відносно усієї ділянки встановлювалося обмеження у використані згідно класифікатора КОПВНЗТВЗД. правові: типу 1.1 - «зміна цільового використання», а щодо її частини, площею 2 304 кв.м. ще й спеціальні обмеження типу 4.3.1. - «в санітарно - захисних зонах інженерно - технічних споруд і комунікацій».

Незважаючи на відсутність договору оренди земельної ділянки з ТОВ «Миколаївбудпроект» рішенням Миколаївської міської радії за №36-61 від 04 вересня 2009 року були затверджені проекти землеустрою, щодо відведення 19 громадянам земельних ділянок, орієнтовною площею 1 000 кв.м. за рахунок земель ТОВ «Миколаївбудпроект» з віднесенням їх до земель житлової забудови, для будівництва житлових будинків по АДРЕСА_2 в тому числі - відповідачу ОСОБА_1 було відведено земельну ділянку, площею 998 кв.м. по АДРЕСА_2

На підставі цього рішення, ОСОБА_1 одержав Державний акт на право власності на земельну ділянку, серії НОМЕР_1, згідно якого останній став власником земельної ділянки за вищезазначеною адресою.

14.05.2010 року ОСОБА_1 уклав договір купівлі-продажу земельної ділянки із відповідачем ОСОБА_2

01.06.2012 року ОСОБА_2 за договором купівлі - продажу, продав вищезазначену земельну ділянку ОСОБА_3, ОСОБА_4

В силу ст.ст. 13.14 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об'єктами права власності Українського народу.

Кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону і гарантується державою.

Відповідно до ст.ст.78-83,116,118,125,126 ЗК України (в редакції, що діяли на час передачі земельної ділянки відповідачам), право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного кодексу України, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Земельна ділянка як об'єкт права власності являє собою частину земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (грунтовий) шар, а також на водні об'єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться.

Право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.

Громадяни є суб'єктами права власності на землі приватної власності.

Територіальні громади є суб'єктами права власності на землі комунальної власності. Це право вони реалізують безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки лише з підстав, передбачених законом, зокрема у разі безоплатної передачі ділянок із земель державної і комунальної власності.

До земель комунальної власності відносяться землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у межах норм безоплатної приватизації, подають заяви до відповідної районної міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки, зазначивши в ній бажані розміри та мету її використання.

Відповідна державна адміністрація або рада розглядає заяву, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення.

Після розробки проекту і узгодження його з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини, він подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування, які і приймають рішення про передачу земельної ділянки у власність громадяна.

За дотримання вище виписаних процедур, право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами, за формою державних актів затверджених Кабінетом Міністрів України.

Обмеженням в ньому є пряма заборона законом передачі земель у приватну власність громадян.

Зокрема, до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі водного фонду, крім випадків, визначених ЗК України.

Відповідно до ст. 88 ВК України, в редакції Закону України від 02.12.2010 року, з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів, навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохороних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Прибережні захисні смуги встановлюються по берегам річок та навколо водойм уздовж урізу води. У межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється у урахуванням містобудівної документації. Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою.

Проте, відповідно до ст. 88 ВК України, в редації закону, яка була чинною на час надання відповідачу земельної ділянки, не передбачалось встановлення прибережної захисної смуги саме за окремим проектом землеустрою.

Спірна земельна ділянка знаходиться в прибережній захисній смузі Бузького лиману і належить до земель водного фонду.

Відповідно до ч.2 ст. 88 ВК України в редакції, яка була чинна на час надання відповідачці земельної ділянки, прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною:

- для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше 3 га - 25 метрів;

- для середніх річок, водосховищ на них та озер - 50 метрів;

- для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.

Якщо крутизна схилів перевищує три градуси, мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється.

Крім того, у порушення п. 2.9 Порядку погодження прироохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженного наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України 05.11.2004 року №434, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.11.2004 року за №1470/10069, при відведенні спірної земельної ділянки не врахована наявність прибережної захисної смуги, хоча вказаним порядком передбачено, що у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених в натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об'єктів, природоохороний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок, нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст. 88 ВК України та орієнтованих розмірів і меж водоохороних зон, що визначають відповідно до Постанови Кабінету Міністірв України від 08.05.1996 року №486 «Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохороних зон та режиму ведення господарської діяльності в них», з урахуванням конкретної ситуації.

Відповідно до ст. 84 ЗК України землі водного фонду не можуть передаватися у приватну власність.

На підставі вищевикладених норм закону, Миколаївська міська рада могла передавати у власність громадян земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку лише за умови, що наділена земельна ділянка має таке цільове призначення, вона є вільною, надана за відповідною процедурою і щодо неї чинним законодавством чи рішенням компетентних органів, постановлених у межах їх повноважень, не встановлено обмежень щодо можливості її використання для зазначених цілей. Орган місцевого самоврядування не може приймати рішення щодо правової долі ділянки всупереч положенням чинного земельного, водного та іншого законодавства.

Оскільки міська рада, при виділенні ОСОБА_1 земельної ділянки вищезазначених вимог діючого законодавства не дотрималась, таке рішення є незаконним і підлягає скасуванню з відповідними похідними від нього правовими наслідками.

Відповідно до ст.. 17 Закону України «Про основи містобудування» основою для вирішення питань щодо вилучення, передачі земельних ділянок у власність чи користування громадян та юридичних осіб є містобудівна документація.

Абзацом 2 ст. 48 Закону України «Про охорону земель» передбачено, що розміщення і будівництво об'єктів житлово-комунального, промислового, транспортного, іншого призначення здійснюються відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об'єктів.

Пунктом 3.3 Глави 3 Правил використання та забудови території м. Миколаєва, затверджених рішенням Миколаївської міської ради №15/41 від 17.10.2003 визначено, що ландшафтно-рекреаційна територія м. Миколаєва представлена системою озеленених територій, яка в поєднанні з водними просторами і іншими елементами природного ландшафту створює сприятливі умови для відпочинку населення. До складу цієї території входять у тому числі, озеленені території загального користування.

Господарське та інше будівництво у межах ландшафтно-рекреаційних територій, розміщення житлово-громадських об'єктів, а також дачних поселень, перешкоджає використанню даних зон за їх прямим призначенням та заборонені пунктом 10.1 розділу 10 ДБН 360-92**, затверджених наказом Державного комітету України у справах містобудування №44 від 17.04.1992 та пунктом 4.2 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров'я України №173 від 19.06.1996р.

У свою черги будівельні норми відповідно до ст..1 Закону України «Про будівельні норми» є обов'язковими у сфері будівництва, містобудування та архітектури.

Перевіркою установлено, що спірні земельні ділянки згідно з генеральним планом м. Миколаєва, затвердженим рішенням Миколаївської міської ради №35/18 від 18.06.2009 року, розташовані у зеленій зоні загального користування та відносяться до перспективної ландшафтно-рекреаційної зони загальноміського значення.

Враховуючи невідповідність місця розташування спірних земельних ділянок містобудівній документації, їх відведення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд суперечить вимогам земельного та містобудівного законодавства.

Крім того, суд вважає, прокурором не були пропущені строки позовної давнини, оскільки порушення прокурором були виявлені в березні 2013 року, після перевірки матеріалів щодо порушень Миколаївською міською радою земельного законодавства. Суд, вважає що позовну давність слід рахувати з березня 2013 року, а не з дня постановлення оскраженого рішення Миколаївської міської ради.

Одночасно, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню на користь держави судовий збір.

Керуючись ст.ст.10,60, 213-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В

Позов Миколаївського міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері до Миколаївської міської ради, ОСОБА_1, про визнання незаконним та скасування рішення Миколаївської міської ради, та повернення земельної ділянки до комунальної власності - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати п.55, 55.1 рішення Миколаївської міської ради №36/61 від 04.09.2009 року, яким затверджено проект землеустрою та передано у власність ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 998 кв.м, нормативною грошовою оцінкою 206284,22 грн., за рахунок земель ТОВ «Миколаївбудпрокт» з віднесенням її до земель житлової забудови, для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_2

Визнати недійсним державний акт на право власності на землю серії НОМЕР_2 від 23.10.2009 року, виданий ОСОБА_1 та зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 03.12.2009 за №36.

Повернути земельну ділянку площею 998 кв.м, розташовану по АДРЕСА_2 ( кадастровий номер НОМЕР_4) грошовою оцінкою 206284,22 грн. до комунальної власності м.Миколаєва.

Стягнути з ОСОБА_1 та Миколаївської міської на користь держави судовий збір по 365,40 грн. з кожного.

Рішення вступає в законну силу через 10 днів з дня його проголошення.

На рішення може бути подана апеляція до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м.Миколаєва в порядку, встановленому ст.294 ,ст.295 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя В.В.Андрощук