Справа № 544/213/16-ц
пров. №2/544/159/2016
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2016 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області

у складі головуючого судді Сайко О.О.,

за участі секретаря Костенко Т.В.,

позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 (фізичних осіб),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду на вул. Соборна, 41 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 сільської ради Пирятинського району Полтавської області, ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

у с т а н о в и в:

ОСОБА_1 у лютому 2016 року позивач звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 сільської ради Пирятинського району про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

У подальшому, за клопотанням позивача, було залучено співвідповідачем у справі ОСОБА_5

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 06.04.2003 року померла її мати ОСОБА_6,. яка проживала одиноко в ІНФОРМАЦІЯ_1. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, проте ні позивач, ні її рідна сестра до нотаріальної контори у визначений строк не звернулися, хоч і не відмовилися від її прийняття. Маючи намір прийняти спадщину позивач 26.01.2016 звернулася до Пирятинської держнотконтори із заявою про прийняття спадщини, проте їй було відмовлено у звязку з пропуском встановленого законом строку на прийняття спадщини. Вважає, що пропустила установлений законом строк з поважної причини, оскільки має хронічну хворобу обох стоп, що ускладнює її пересування, а з 2003 року вона перебувала під постійним наглядом лікаря, бо хвороба загострилася. Лікування бажаного ефекту не давало та змушувало позивача постійно знаходитися вдома. До хвороби також додався літній вік, бо на момент смерті матері їй було вже 54 роки. Внаслідок захворювання їй протипоказані довготривалі прогулянки, емоційні навантаження, тривале перебування на сонці. Крім того, вчасній подачі заяви перешкодило також погне транспортне сполучення між Пирятином та Чорнухами. У звязку з цим позивач просить визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали вимоги своєї позовної заяви з підстав викладених у ній, просили позов задовольнити. Позивач пояснила, що після смерті матері вона приїжджала на похорони та на поминальні дні в с.Малютинці Пирятинського району. При цьому вони домовилися із сестрою, що земельну ділянку, що залишилася після смерті матері вони поділять між собою, а поки нею буде користуватися її племінниця ОСОБА_5 Оформляти спадщину позивач тоді не збиралися, бо всі її думки були зайняті хворобою та призначеною операцією стопи. Після проведеної невдалої операції вона ще важко хворіла, тому весь цей час і не цікавилася спадковим майном. Про можливість подачі нотаріусу однієї заяви про прийняття спадщини, без оформлення додаткових документів, вона не знала, як і не знала, що заяву можна подати через сільську раду. На поминки матері до с.Малютинці її привозив син своїм транспортом, по дорозі вони минали Пирятин і заїжджали до нотаріальної контори, але там були великі черги. Син з нею разом не проживав та рідко навідувався.

Представник відповідача ОСОБА_4 сільської ради у судове засідання не зявився, направив листа про слухання справи у його відсутність, не заперечує проти задоволення позову.

Представник відповідача ОСОБА_5 у судовому засіданні вимоги позовної заяви не визнав, просить відмовити у задоволенні позову, оскільки не вважає названу позивачем причину пропуску установленого строку для прийняття спадщини поважною. Із самого початку позивач відмовилася приймати спадщину після смерті матері, тому свідоцтво про право на спадщину отримала онука померлої. Крім того, позивач не було тяжкохворою, на стаціонарному лікуванні знаходилася після спливу установленого законом шестимісячного строку та могла сама пересуватися, при цьому декілька раз (на похорони та поминки) приїжджала із сином у с. Малютинці через м. Пирятин та мала можливість подати заяву про прийняття спадщини у нотаріальній конторі. Крім того, вона не була позбавлена такої можливості за місцем свого проживання у сільській раді, а також позивач мала право через стан свого здоровя просити посадову особу вчинити цю нотаріальну дію в неї вдома. Натомість, близько 13 років позивач не заявляла свої права на спадщину, а звернулася до суду лише через такий довгий термін.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснив, що померла ОСОБА_6 його родичка та підтвердив той факт, що позивач з чоловіком та сином приїжджали на похорон до матері у с. Малютинці Пирятинського району.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку про те, що позовна заява не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 06 квітня 2003 року померла мати позивача ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-КЕ №313258, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Пирятинського районного управління юстиції Полтавської області 23.12.2015 (а.с. 5). Після її смерті залишилася спадщина у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,2849 га на території ОСОБА_4 сільської ради (а.с.30).

Спадкоємцями померлої першої черги є її доньки ОСОБА_8 та ОСОБА_1 (а.с.7,26,27). Спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняла її онука ОСОБА_5, отримавши свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно (а.с.31).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини ( ст.549 ЦК УРСР в ред.1963 року). Позивач ОСОБА_1 у встановлений законодавством строк із заявою про прийняття спадщини за законом до нотаріальної контори не звернулася.

26.01.2016 ОСОБА_1 звернулася до Пирятинської держнотконтори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_6, проте їй було відмовлено у звязку з пропуском встановленого законом строку на прийняття спадщини (а.с.6).

Відповідно до ст..550 ЦК УРСР в редл.1963 року, строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування » №7 від 30.05.2008 року, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Відповідно до розяснень, які містяться у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 №24-753/0/4-13, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

У судовому засіданні позивач пояснила, що мала намір прийняти спадщину, але не зробила цього через незнання порядку її прийняття та неможливістю потрапити на прийом до нотаріуса у м.Пирятині через великі черги. При цьому зазначила, що декілька раз була проїздом у Пирятині на протязі 6 місяців після смерті матері.

Вищеуказані позивачем причини, на думку суду, не повязані з обєктивними та істотними труднощами для позивача на вчинення дій для подання заяви про прийняття спадщини та не можуть бути визнані судом поважними для визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини. Не може бути також визнана поважною причиною хвороба позивача та її літній вік. Сама позивач пояснила, що мала хронічну хворобу стоп, яка ускладнювала її пересування, але можливість пересуватися самостійно була, а на стаціонарному лікуванні згідно матеріалів справи (а.с.8) позивач знаходилася вже після спливу шестимісячного строку для відкриття спадщини. На момент відкриття спадщини позивачу було 54 роки, що згідно із нормами законодавства є віком працездатної особи, інвалідом позивач не була визнана.

У судовому засіданні також не знайшов свого підтвердження той факт, що позивач була самотньою та не мала до кого звернутися за допомогою. Свідок у судовому засіданні пояснив, що на похорони та поминки до матері позивач приїжджала із сином та чоловіком. Перебування сина час від часу на заробітках (з пояснень позивача) не є підставою для визнання її одинокою.

Враховуючи викладені обставини справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову до відповідача ОСОБА_5 за необґрунтованістю заявлених вимог.

Крім того, позивачем заявлено безпідставно вимоги до неналежного відповідача ОСОБА_4 сільської ради Пирятинського району, оскільки після смерті спадкодавця ОСОБА_6 залишилися інші спадкоємці, які прийняли спадщину.

Керуючись ст.ст.10,60, 212, 215, ЦПК України, ч.1 ст. 550 ЦК УРСР в ред.1963 року, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 сільської ради Пирятинського району Полтавської області, ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області через Пирятинський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набуває законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий

Повний текст рішення виготовлений 29.06.2016