Справа № 305/1560/15-ц
Провадження по справі 2/305/78/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2016 року. Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Ємчук В.Е.

за участю: секретаря - Орос С.Ю.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рахів цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі Позивач) звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 (далі Відповідач 1), ОСОБА_4 (далі Відповідач 2) про визнання заповіту недійсним. Позовні вимоги Позивач обґрунтував тим, що 30 січня 2012 року помер його батько - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. У липні 2015 року зі слів громадянки ОСОБА_6 він довідався, що його батько заповів все своє майно гр.ОСОБА_3. Заповіт на ім`я ОСОБА_3 був посвідчений 05 грудня 2000 року приватним нотаріусом ОСОБА_4. Вказаний заповіт вважає недійсним з наступних підстав. Згідно з ч.1 ст. 225 Цивільного Кодексу України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті, за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси були порушені. Зі слів громадянки ОСОБА_3, вона примусила батька скласти на неї заповіт і його підписати. З огляду на зазначене вважає, що батько, який постійно хворів і переніс важку операцію, підписав заповіт під впливом фізичного і психологічного насильства з боку громадянки ОСОБА_3, яка навмисно оформила право власності в цілій частині на батька, яке йому не належало в цілому, йому належала лише частка майна, а частина майна була у спільній власності. Позивач зазначив, що він є інвалідом ІІ групи і його фактично позбавили власності, тобто частини спадщини, що мала відійти йому за законом. У звязку з наведеним просить визнати недійсним заповіт ОСОБА_5 від 05 грудня 2000 року на користь ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_4.

Позивач - ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, надав суду заяви, в яких просив дану справу розглядати у його відсутності, на підставі наданих матеріалів.

Представник відповідачки - ОСОБА_1, в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила суду, що вказаний позов вважає безпідставним, оскільки в даному випадку не має жодних підстав для скасування вищевказаного заповіту. Позивачем жодним чином не доведено той факт, що заповіт був підписаний заповідачем під впливом фізичного і психологічного насильства. Також, просить врахувати те, що рідний брат позивача - ОСОБА_7 вже звертався з аналогічним позовом в суд, і рішенням Рахівського районного суду від 31.05.2013 року, яке залишене без змін апеляційною та касаційною інстанцією, було відмовлено у задоволенні позову. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити.

ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причина її неявки суду не відома.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом України (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

В судовому засіданні встановлено, що 05 грудня 2000 року громадядин ОСОБА_2 вчинив заповіт, відповідно до якого, на випадок своєї смерті, заповів житловий будинок №94, що розташований по вул. Вільшинський у м.Рахові, Рахівського району, Закарпатської області, надвірні господарські споруди та земельну ділянку, що до нього відноситься, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Даний заповіт був посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за № 1580.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 N 7, встановлено, що заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій ЦК немає відповідного правила.

30 січня 2012 року ОСОБА_5 помер, що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії І-ФМ №136083, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рахівського районного управління юстиції Закарпатської області 25 квітня 2012 року.

Підставою для визнання заповіту недійсним, на думку Позивача, є те, що він був підписаний заповідачем під впливом фізичного і психологічного насильства з боку ОСОБА_6

Стаття 1257 ЦК України встановлює підстави та порядок визнання заповіту недійсним. Зокрема, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення є нікчемний. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Заповіт, як односторонній правочин, підпорядковується загальним правилам ЦК щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: а) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; б) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); в) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення. Заповіт з вадами волі, тобто складений особою, волевиявлення якої не відповідає її дійсним намірам (внаслідок помилки, обману, насильства) може бути визнаний недійсним за позовом заінтересованої особи (ст. 229, 230, 231 ЦК України).

У відповідності до положень ст.ст.10,11,58,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які брали участь у розгляді справи, а кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (стаття 212 ЦПК України).

З метою встановлення психічного стану ОСОБА_5 у момент вчинення заповіту, зокрема того, чи усвідомлював останній свої дії та чи міг ними керуватися у момент складання заповіту, який є предметом даного позову, судом, за клопотанням Позивача, було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу. Однак, відповіді на зазначені питання експерт не надав, пославшись у своєму листі на відсутність у медичній документації відомостей щодо психічного стану підекспертного у період складання заповіту.

Позивачем не надано суду, жодного належного доказу про те, що на момент посвідчення оспорюваного заповіту (05.12.2000 року), заповідач, ОСОБА_5, не усвідомлював значення своїх дій, не міг керувати ними та підписав заповіт під впливом фізичного чи психологічного насильства.

Пленум Верховного Суду України (п.21 постанови від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними») роз'яснив, що при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства, необхідно враховувати, що насильство може виражатися в незаконних, однак не обов'язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятися як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім'ї, родичів тощо або їх майна.

З приводу вказаної правової підстави позивач також не довів факту застосування до спадкодавця фізичного або психологічного тиску з боку ОСОБА_6 при складенні заповіту, через що ці твердження є лише припущеннями, і не можуть оцінюватися судом як доказ.

Особа на власний розсуд розпоряджається своїми цивільними та процесуальними правами та здійснює своє право на захист (ст. 12 ч. 1, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 10 ч. 1, ст. 11 ч. 2 ЦПК України); рішення судом про задоволення позову може бути прийняте лише за умови пред'явлення вимог до належного відповідача та їх обґрунтованості й доведеності саме щодо такого відповідача у відповідному процесі (ст.ст. 57-60, 212-215 ЦПК України).

Відповідно до п.26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 N 9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Нотаріуси, що посвідчували правочини, залучаються до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Позивач, діючи вільно, на свій розсуд, просив визнати заповіт недійсним, предявивши позов, у тому числі до приватного нотаріуса ОСОБА_4, яка посвідчувала оскаржуваний заповіт та, відповідно до розяснень Пленуму ВСУ, не є належним відповідачем за даним позовом, що також є підставою для відомви у задоволенні даного позову.

Оскільки ОСОБА_2 являється інвалідом ІІ групи, тому судові витрати в сумі 243 гривні 60 копійок слід віднести за рахунок держави.

На підставі наведеного, ст.ст. 10, 58, 60, 88, 212, 213, 223, 293-294 Цивільного процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Заходи забезпечення позову, вжиті судом згідно ухвали Рахівського районного суду від 18.09.2015 року, скасувати.

Судові витрати в сумі 243 гривні 60 копійок віднести за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Закарпатської області через Рахівський районний суд. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Ємчук В.Е.

З оригіналом вірно:

Суддя Рахівського районного суду: В.Е.Ємчук