Справа № 298/1193/16-ц
Номер провадження 2/298/357/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2016 року смт. Великий Березний

Великоберезнянський районний суд Закарпатської області в складі

головуючого - судді Тарасевича П.П.,

при секретарі судового засідання Брітовій Е.А.,

за участі позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представник відповідача ОСОБА_3,

представника третьої особи Костик Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Великий Березний цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи Органу опіки та піклування Великоберезнянської РДА про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, свої вимоги мотивує тим, що від шлюбу (розірваного на підставі рішення Великоберезнянського районного суду) з відповідачем у них народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач утримує сина, піклується про його здоров'я, фізичний та духовний розвиток. Батько дитини родинні стосунки з сином та позивачкою не підтримує, участі у вихованні дитини не бере, (окрім аліментів), розвитком дитини не цікавиться, не бере участі у його духовному, фізичному та психічному розвитку. На даний час постало питання про здійснення поїздки дитини за кордон, оскільки син часто хворіє застудними захворюваннями для лікування та профілактики, яких за рекомендаціями лікарів необхідне періодичне перебування дитини на морі, окрім того, виїзд дитини за кордон, вочевидь сприятиме розширенню світогляду, та добре позначиться на його духовному та інтелектуальному розвитку, як особистості. Крім цього дитина має бажання отримати освіту за кордоном, вже декілька років вивчає іноземні мови, оплату яких забезпечує. Відповідач ухиляється від надання дозволу на виїзд дитини за кордон. В зв'язку з наведеним позивач просить надати дозвіл на виїзд сина за кордон без дозволу згоди батька до повноліття дитини.

Також подала до суду заяву про уточнення позовних вимог, в яких просить виїзд за кордон дитини у супроводі матері без згоди батька, саме: Єгипет та Чехію в період з 01.12.2016 року по 01.09.2017 року.

Позивач в судовому засіданні уточненні позовні вимоги підтримала просила їх задовольнити з підстав зазначених у позові.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, а саме в частині виготовлення проїзного документу на виїзд за межі України.

Представник третьої особи в судовому засіданні просила врахувати інтереси дитини та при вирішенні справи покладається на розсуд суду.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи і проаналізувавши докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.09.2001 року по 10.09.2015 року, дані обставини стверджуються копією свідоцтва про одруження від 22.09.2001 року НОМЕР_1 та Рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 10.09.2015 (а.с. 9, 10-12), від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження від 19.07.2002 року НОМЕР_2 (а.с.8).

З виписки із протоколу ЛКК від 07.09.2015 року № 447 вбачається, що у ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, діагноз рецедивуючий бронхіт з обструктивним синдромом в стадії нестійкої ремісії, за станом здоров'я потребує санаторно-курортного лікування пуль монологічного профілю один раз в рік та два курси протирецедивного лікування бронхомуналом.

Судом в судовому засіданні також встановлено, що позивач, турбуючись про виховання та утримання дитини, має бажання та можливість виїзду за кордон, для необхідності періодичного перебування дитини на морі для відпочинку і оздоровлення. +Однак, сторони не можуть досягнути згоди щодо питання отримання/надання дозволу на виїзд дитини закордон та оформлення відповідної документації з даного приводу.

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (ч.7 ст.7 СК України).

Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959р., дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які би дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності.

Так, за положеннями ст.33 Конституції України, кожному хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами).

У відповідності до положень ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду.

Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ №231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31.03.1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.

Оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Таким чином, чинним законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Вищевказані вимоги закону дають підстави для висновку, що законодавцем надано право суду приймати рішення щодо виїзду дитини за кордон при умові строкової конкретно визначеної поїздки з зазначенням країни та часу перебування, та відмови одного з батьків у надані згоди на цей виїзд.

Як убачається із пояснень позивачки і змісту позову, ОСОБА_1 просить про надання дозволу на виїзд сина ОСОБА_5, 2002 року народження за кордон, без згоди батька - ОСОБА_2 в період з 01.12.2016 року по 01.09.2017 року.

Суд вважає, що таке звернення до суду спрямоване на захист прав та інтересів найперше дитини, відповідає бажанню дитини побачити інші країни світу, розширити світогляд, а тому вимоги позивачки про надання тимчасового виїзду дитини за кордон, без дозволу та супроводу батька підставні та в цій частині підлягають задоволенню.

Надання дозволу на виїзд неповнолітнього ОСОБА_5,2002 р.н. без згоди батька за кордон до досягнення ним повноліття, як про це просить позивачка, суперечить нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дітей, і фактично позбавляють відповідача можливості брати участь у вихованні сина та можливості спілкування з ним.

Більше того, надання судом дозволу на майбутнє на неодноразовий виїзд дитини за кордон без згоди одного із батьків, без визначення при цьому конкретного часу та місця перебування, суперечить положенням чинного законодавства.

З огляду на наведене, суд не має правових підстав для задоволення позову в частині надання дозволу на виїзд неповнолітнього без згоди батька за кордон до досягнення ним повноліття і в цій частині в задоволенні такого відмовляє.

Оскільки позивач дійсно не отримала згоду відповідача на виїзд дитини за кордон шляхом оформлення нотаріально посвідченої згоди, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог про надання дозволу на виїзд дитини за кордон до країн Чехії та Єгипту у період з 6 грудня 2016 року по 1 вересня 2017 року без згоди та супроводу батька, в супроводі матері, з метою вступу до навчального закладу та для відпочинку.

Керуючись ст.ст. 1-4,8,10,11,15,57-60,64,88,212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, із наданням дозволу на виготовлення документів для виїзду за межі України без дозволу (згоди) батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, в супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6 до країн Єгипту та Чехії з 06 грудня 2016 року по 1 вересня 2017 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Закарпатської області через Великоберезнянський районний суд шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги (сторонами, які не були при цьому присутні - в той же строк з дня отримання ними копії цього рішення) і набере законної сили після закінчення вищезазначеного строку, якщо не буде оскаржене, а в разі оскарження - після апеляційного розгляду справи, якщо не буде скасоване.

Головуючий