Апеляційний суд Житомирської області
Справа №280/397/16-ц Головуючий у 1-й інст. Щербаченко І. В.
Категорія 53 Доповідач Трояновська Г. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Коростишівського спортивно-технічного клубу Товариства сприяння обороні Україні про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні

за апеляційною скаргою Коростишівського спортивно-технічного клубу Товариства сприяння обороні Україні на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 03 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в кінцевій редакції якого просив стягнути з Коростишівського спортивно-технічного клубу Товариства сприяння обороні Україні 17866 грн. 95 коп. як основного боргу по невиплачених розрахункових коштах з урахуванням суми щомісячної індексації та компенсації на час сплати. В обґрунтування позовних вимог вказав, що відповідно до наказу № 43-к від 01.12.2014 року перебував у трудових відносинах з відповідачем та 15.01.2015 року був звільнений з посади інструктора у звязку із закінченням терміну дії трудового договору. 11.01.2015 року він був задіяний на чергуванні по підприємству у період Новорічних та Різдвяних свят, проте оплата в подвійному розмірі йому проведена не була. Крім цього зазначив, що з ним не було повністю проведено розрахунок по заробітній платі, зокрема, за січень 2015 року йому не виплачено заробітну плату в розмірі 504 грн. З урахуванням невиплаченої заробітної плати, компенсаційних виплат, компенсації за невикористану відпустку, індексації заробітної плати, позивач вважає, що загалом йому не виплачено 17866, 95 грн., які просив стягнути з відповідача.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 03 листопада 2016 року позов задоволено. Стягнуто з Коростишівського спортивно-технічного клубу на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та індексації у розмірі 17866 гривень 95 копійок. Вирішено питання щодо судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі Коростишівський спортивно-технічний клуб Товариства сприяння обороні України, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування апеляційної скарги, зокрема, зазначив, що позивач фактично виконував свої трудові обовязки лише до 24.12.2014 року, оскільки за цей час було повністю виконано програму підготовки водіїв автотранспортних засобів навчальною групою, яку вів ОСОБА_1 Вказав, що позивач був ознайомлений із наказом про звільнення у якому зазначено, що з ним було проведено повністю розрахунки, і останній будь-яких заперечень з цього приводу не висловлював. Відповідач також зазначив, що судом безпідставно визначено позивачу грошову компенсацію за чергування в СТК у вихідний день, оскільки таке чергування компенсується вихідним днем.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.1ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 23 КЗпП України визначено, що трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що з позивачем не було проведено розрахунку, а непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Погодитись з таким висновком суду не можна з огляду на таке.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 28 листопада 2014 року між Коростишівським спортивно-технічним клубом та ОСОБА_1 було укладено трудову угоду №26, відповідно до п.1.1. якої, останнього прийнято на роботу в Коростишівський спортивно-технічним клуб Товариства сприяння обороні України на посаду інструктора з індивідуального навчання водінню в навчальній групі №12 підготовки водіїв автотранспортних засобів категорії «С» на період навчання групи з 1 грудня 2014 року по 15 січня 2015 року/а.с.39/.

Наказом №43-к від 1 грудня 2014 року ОСОБА_1 прийнято інструктором ІНВ Коростишівського СТК ТСОУ з оплатою згідно штатного розкладу із розрахунку 1522грн. за фактично відпрацьовані години по програмі /а.с. 73/.

Наказом № 22-к від 29 липня 2015 року ОСОБА_1 було звільнено з посади інструктора індивідуального навчання водінню з 15.01.2015 року у звязку з закінченням строку трудового договору, відповідно до п.2 ст. 36 КЗпП України /а.с.8/. У наказі також зазначено, що наказ про звільнення вказаного працівника у звязку з закінченням строку трудового договору колишнім директором підприємства видано не було з невідомих причин. Наказ є чинним.

Відповідно до п.п.4.1., 4.2. Трудової угоди від 28.11.2014 року за виконання обовязків, передбачених цією трудовою угодою, працівникові встановлюється погодинна оплата праці з розрахунку тарифного окладу 1522 гривні за відпрацьовані години. Розрахунок проводиться згідно табелів обліку робочого часу, запису в контрольних листах, журналі обліку занять та фактичному проведенні занять /а.с.39/.

Довідкою Коростишівського спортивно-технічного клубу підтверджується, що згідно наказу №70од від 30.10.2014 року була сформована навчальна група №12 по підготовці водіїв автотранспортних засобів категорії «С» у складі 10 осіб, яка починала навчання 30.10.2014 року та закінчувала 15.01.2015 року. У звязку із звільненням попередніх інструкторів навчання 01.12.2014 року були прийняті нові інструктори, зокрема, ОСОБА_1, які закінчили навчання 23.12.2014 року /а.с.124/.

За період роботи з 1 по 23 грудня 2014 року позивач навчав 4-х слухачів та надав послуги водіння в кількості: 3-м слухачам по 38,5 годин, 1-му - 37 годин, 24.12.2014 року проводив ремонт та технічне обслуговування автомобіля /а.с.124/.

Подорожніми листами на навчальний автомобіль, заповненими особисто ОСОБА_1, підтверджується, що він проводив заняття по водінню автомобіля з 1 по 23 грудня 2014 року включно /а.с.76-85/.

Наказом від 19 грудня 2014 року №75-од позивач, як і інші працівники, був призначений відповідальним в Коростишівському СТК ТСОУ на період святкування Новорічних та Різдвяних свят /а.с.9/. Його чергування припало на 11 січня 2016 року з 08:00 години до 14:00 години.

Звертаючись до суду з позовом, позивач вказував, що 11.01.2015 року, який був вихідним днем, він чергував, проте йому не була проведена оплата праці в подвійному розмірі як того вимагають приписи ст. 107 КЗпП України. Окрім того вказував, що він працював у січні 2015 року, а саме 5,6,12,13,14, 15 числа.

На підтвердження зазначених обставин за клопотанням позивача були допитані свідки. Свідок ОСОБА_2 пояснив, що 5 та 6 січня 2015 року позивач був на роботі, допомагав знімати батареї, свідок ОСОБА_3 пояснив, що позивач в січні був на роботі, виходив на чергування, допомагав сторожам.

Водночас, свідок ОСОБА_4, який працював директором підприємства з листопада 2013 року по 20 січня 2015 року показав, що ОСОБА_1 5 та 6 січня 2015 року помагав іншим працівникам з власної ініціативи, 11 січня 2015 року чергував згідно наказу.

Табелем обліку робочого часу працівників Коростишівського СТК ТСОУ за грудень 2014 року підтверджується, що ОСОБА_1 працював 21 день ( 160,5 годин) /а.с.75/. У табелі за січень 2015 року ОСОБА_1 не значиться /а.с.74/.

За зверненням позивача управлінням Держпраці у Житомирській області 25 серпня 2016 року здійснено перевірку з питань порушення законодавства про працю керівництвом Коростишівського СТК ТСОУ. В ході перевірки підприємством було надано контрольний лист проведених занять інструктором-викладачем ОСОБА_1 за період з 1 по 24 грудня 2014 року, встановлено, що контрольні листи заповнюються інструктором-викладачем власноруч і такий контрольний лист за січень 2015 року відсутній. В журналі обліку занять є записи про проведення заняття в період з 01.12.2014 року по 23.12.2014року. За січень 2015 року записи в журналі відсутні. Заробітна плата була нарахована за грудень 2014 року в розмірі 1334,87грн. за фактично відпрацьований час та виплачена у січні 2015 року /а.с.108/.

Перевіркою також встановлено, що позивача було призначено відповідальним 11.01.2015 року для забезпечення Новорічних та Різдвяних свят згідно наказу № 75-од від 19.12.2014 року, про що відсутній запис в табелі обліку робочого часу, а тому зазначена обставина відмічена як недолік в частині не забезпечення достовірного обліку виконуваної роботи працівником. Також розяснено заявнику (ОСОБА_1М.), що державні інспектори праці не наділені повноваженнями щодо проведення оперативно-слідчих дій для встановлення фактів, які підтверджують або спростовують здійснення роботодавцем або працівником не зафіксованих у письмові формі дій.

В апеляційній скарзі відповідач вказує, що посилання в листі управлінням Держпраці у Житомирській області від 25 серпня 2016 року на невідображення в табелі обліку робочого часу факту чергування позивача в СТК, як на недолік, є безпідставним з огляду на положення, які містяться в чинних нормативних актах. Такі доводи є обґрунтованими.

Так, залучення працівників до чергування регулюється постановою Секретаріату ВЦРПС від 02.04.54 р. N 233 "Про чергування на підприємствах і в установах", яка діє в Україні відповідно до Постанови Верховної Ради України "Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР" від 12.09.91 р N 1545 в частині, яка не врегульована законодавством України.

Відповідно до зазначеної постанови Міністерством праці та соціальної політики України було розроблено Лист №89/13/116/10 від 02.04.2010 року «Про чергування на підприємствах і в установах».

У наведених нормативних актах зазначається, що якщо працівник залучається до чергування у вихідний чи святковий день, йому повинен бути наданий відгул протягом найближчих 10 днів, оскільки таке чергування не є виконанням трудових обовязків працівника. У листі Міністерства чітко розяснено, що чергування у вихідний день не підлягає оплаті, а за нього надається відгул і в табелі обліку використання робочого часу ці години чергування не зазначаються.

Дослідивши фактичні обставини справи, колегія суддів встановила, що позивач фактично виконував обовязки, передбачені трудовою угодою №26 від 28.11.2014 року та наказу №43-к від 01.12.2014 року, лише з 1 по 24 грудня 2014 року, оскільки за цей час було виконано повністю програму підготовки водіїв автотранспортних засобів категорії «С» навчальною групою, яку він вів, як інструктор з індивідуального навчання водінню.

Письмові докази про те, що ОСОБА_1 після 24.12.2014 року і до 15.01.2015 року виконував обовязки, визначені трудовою угодою, в матеріалах справи відсутні. Допитані в судовому засіданні за клопотанням позивача свідки (ОСОБА_2 та ОСОБА_3І.) пояснили, що ОСОБА_1 у січні 2015 року допомагав знімати батареї, допомагав сторожам, тобто виконував іншу роботу, а не ту, яка передбачена трудовою угодою. До того ж свідок ОСОБА_4, директор на той час підприємства, пояснив, що ОСОБА_1 ніхто не уповноважував на виконання будь-якої іншої, не передбаченої трудовою угодою, роботи.

Чергування у вихідний день, до якого згідно графіку був залучений позивач ще у період виконання трудової угоди, також не підлягає оплаті, про що зазначено вище.

З огляду на те, що обовязки працівника ОСОБА_1 у Коростишівському спортивно-технічному клубі Товариства сприяння обороні України були визначені трудовою угодою №26 від 28 листопада 2014 року, розрахунок по оплаті праці передбачено лише за наявності табелів обліку робочого часу, запису в контрольних листах, журналі обліку занять та фактичному проведенні занять, зміни та доповнення до трудової угоди не вносились, як це передбачено пунктом 6.1. угоди, тому виконання позивачем будь-якої іншої роботи на підприємстві за ініціативою самого працівника, не свідчить про наявність підстав для оплати такої праці та стягнення усіх компенсаційних виплат.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при ухваленні рішення зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, неправильно застосував норми матеріального права, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Коростишівського спортивно-технічного клубу Товариства сприяння обороні України задовольнити.

Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 03 листопада 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Коростишівського спортивно-технічного клубу Товариства сприяння обороні Україні про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді