ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/4630/16-ц
провадження № 2/753/3660/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Комаревцевої Л.В.

за участі секретаря - Борисова Б.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні правом власності та визначення порядку користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

В березні 2016 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні правом власності та визначення порядку користування жилим приміщенням.

Позивач зазначив, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 08.12.1984 року, від якого мають дітей, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

19.09.1990 на ім'я позивача, а саме на його сім`ю з чотирьох чоловік, видано ордер на жиле приміщення в АДРЕСА_1 у м. Києві.

01.12.2015 рішенням Дарницького районного суду міста Києва визнано за позивачем право власності на ? частину спірної квартири.

Позивач вказує, що відповідачі чинять йому перешкоди у користуванні жилим приміщенням.

За викладених обставин, просить визначити наступний порядок користування жилим приміщенням, а саме квартири АДРЕСА_1. Виділити позивачу у користування кімнату жилою площею -13.2 кв.м, а кімнати жилою площею 11,9 і 17.7 кв.м. - залишити у користуванні відповідачів. Туалет, кухню, ванну кімнату, коридор та балкон залишити в загальному користуванні. Зобов'язати відповідачів не чинити позивачу перешкоди у користуванні правом власності, квартирою АДРЕСА_1.

Позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги, з підстав, викладених в позовній заяві.

Відповідачі надали до суду письмові заперечення, в яких просили відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, з підстав викладених в письмових запереченнях. Зазначив, щоб потрапити до кімнати 13.2 кв.м, яку просить виділити позивач, йому необхідно пройти через кімнату 17.7 кв.м., яка є прохідною, що призведе до порушення прав відповідачів. Крім того відповідачі жодним чином не чинять перешкоди позивачу у користуванні квартирою.

Суд заслухавши пояснення сторін, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи приходить до наступних висновків.

Звертаючись до суду з позовними вимогам, позивач вказує, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 08.12.1984 року, від якого мають дітей, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

19.09.1990 на ім'я позивача, а саме на його сім`ю з чотирьох чоловік, видано ордер на жиле приміщення в АДРЕСА_1 у м. Києві.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 08 грудня 2015 року визнано за позивачем право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1.

Зазначене рішення набрало законної сили 21.12.2015.

Відповідно до ст. 356 ч.1 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Тому вищевказана квартира є спільної частковою власністю сторін по справі, а сторони у справі - співвласниками вказаної квартири.

Спірна квартира № 90, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 згідно технічної документації є трикімнатною, житлова площа 43.50 кв.м., в тому числі 1 кімната - кімната жилою площею 11.94 кв.м., 2 кімната - кімната жилою площею 13.2 кв.м., 3 кімната - кімната жилою площею 17.7 кв.м. Кухня - 8.1 кв.м., ванна кімната - 3,0 кв.м., вбиральні -1,3 кв.м., 17.7 кв.м. Загальна площа квартири -75.1 кв.м.

Як встановлено судом, на час розгляду справи зареєстрованими в квартирі є сторони по справі: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5.(а.с.5)

Як пояснив позивач в судовому засіданні він не проживає у АДРЕСА_1 оскільки відповідачі змінили замки та не впускають його до квартири.

Згідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 41 ч.4 Конституції України, статтею 321 ч.1 ЦК України передбачена непорушність права власності, в т.ч. те, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні.

В свою чергу відповідно до ст. 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Отже право користування відповідачем спірною квартирою підлягає захистові відповідно до змісту вказаної конвенції.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Протягом судового розгляду сторони не надали доказів домовленості про порядок користування квартирою з іншими співвласниками. Відповідачі проти задоволення позову заперечували.

Згідно із статтями 10, 60 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для його задоволення, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не доведені позивачем.

Відповідно до п. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Неприпустимість порушення права особи на житло була констатована Європейським судом з прав людини від 16 травня 2013 року в справі "Максименко та Герасименко проти України" за заявою № 49317/07.

Зважаючи на те, що кімнати, які б припадали на ідеальну долю власності позивача в даній квартирі відсутні та запропонований ним порядок користування квартирою може суттєво порушувати права та інтереси іншого співвласника, враховуючи, що до кімнати, яку просить виділити позивач, 13.2 кв.м, він може потрапити через кімнату 17.7 кв.м., суд позбавлений можливості дійти висновку про обґрунтованість заявленого позову про встановлення порядку користування та вважає, що порядок користування квартирою, про встановлення якого позивач просить в позовній заяві порушує права та інтереси відповідачів, тому заявлені вимоги задоволенню не підлягають.

Крім того, в зв'язку з відмовою у задоволенні вимог про встановленого порядку користування квартирою, не підлягають задоволенню позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні правом власності, оскільки є похідними від вимог про встановлення порядку користування.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 6, 8, 10-11, 57-60, 88, 208-209, 213-216 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні правом власності та визначення порядку користування жилим приміщенням - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Комаревцева Л.В.