УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., ЗакропивногоО.В., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ будинку за касаційною скаргою представника ОСОБА_6, яка діє в інтересах ОСОБА_4, на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 27 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із указаним вище позовом, посилаючись на те, що вона та ОСОБА_5 є співвласниками квартири АДРЕСА_1.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 22 серпня 1994 року їй та її чоловікові ОСОБА_7 Чернігівським спеціалізованим управлінням «Хіммонтаж № 13» видано свідоцтво про право спільної сумісної власності на дане житло.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер і право власності на його частку жилого приміщення набула ОСОБА_5 на підставі договору довічного утримання від 18 липня 2006 року.

Позивачка зазначала, що житло в натурі не поділене, внаслідок чого вона вимушена сплачувати вартість комунальних послуг за весь будинок. Крім того, вона позбавлена можливості оформити субсидію.

Враховуючи викладені обставини, просила поділити в натурі квартиру АДРЕСА_1, визнавши за нею право власності на санвузол 1‑11, площею 3,4 кв.м., комору 1-1, площею 5,4 кв.м., кухню 1-1 площею 10,5 кв.м. та кімнату 1-3, площею 16,2 кв.м., та припинити право спільної сумісної власності на цю частину квартири.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 27 квітня 2016 року, в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, яка діє через представника ОСОБА_6, просить скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, вірно застосувавши положення ст. ст. 317, 319, 356, 358, 382 ЦК України, оцінивши докази відповідно до ст. 212 ЦПК України, зокрема висновок судової будівельно-технічної експертизи № 38-15 від 21 грудня 2015 року, з дотриманням норм процесуального права, обґрунтовано виходив із відсутності технічної можливості виділення кожному із співвласників жилого приміщення у володіння та користування частини спільного майна в натурі, яка відповідає розміру їх часток у праві власності, а також того, що внаслідок такого поділу житла будуть порушені права відповідачки.

Колегія погоджується з такими висновками судів.

При перегляді рішення місцевого суду в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції правильно врахував роз'яснення п. 7 постанови Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування законодавства, що регулює право власності громадян на житловий будинок», а також правову позицію, викладену Верховним Судом України в його постанові від 3 квітня 2013 року № 6-12 цс 13, яка відповідно до ст. 360‑7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Доводи касаційної скарги зводяться до оцінки доказів, однак відповідно до ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За таких обставин, правильно встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суд апеляційної інстанції із урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6, яка діє в інтересах ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 27 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддіВ.І. Журавель
О.В. Закропивний С.П. Штелик