Справа № 521/3445/15-ц
Провадження № 2/521/346/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" червня 2016 р. Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Мазун І.А.,

за участю секретаря Бурдейного В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ПАТ «Дельта Банк», треті особи приватний нотаріус Одеського міського нотаріально округу ОСОБА_3, ПАТ «ОМЕГА Банк» про визнання пунктів кредитного договору несправедливими та недійсними, визнання договорів недійсними, припинення обтяження нерухомого майна іпотекою та заняття заборони відчуження нерухомого майна , -

В С Т А Н О В И В:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулися ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з позовом до ПАТ «Дельта Банк», треті особи приватний нотаріус Одеського міського нотаріально округу ОСОБА_3, ПАТ «ОМЕГА Банк» про визнання пунктів кредитного договору несправедливими та недійсними, визнання договорів недійсними, припинення обтяження нерухомого майна іпотекою та заняття заборони відчуження нерухомого майна, та просять суд, згідно останніх уточнень, визнати несправедливими та недійсними умови підпункту 3.1.1 пункту 3.1 розділу 3; пункту 8.5 розділу 8; пункту 10.1 розділу 10 кредитного договору № 1501/0707/71-147, укладеного 20 липня 2007р. між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 з моменту його укладення; визнати кредитний договір № 1501/0707/71-147, укладений 20.07.2007р. між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1, недійсним в цілому з моменту його укладання; визнати договір поруки № 1501/0707/71-147-Р-1, укладений 20.07.2007р. між АКБ «ТАС-Комерцбанк», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 недійсним з моменту його укладання; визнати договір іпотеки № 1501/0707/71-147-Z-1, укладений 20.07.2007р. між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1, що посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим № 13027, недійсним з моменту його укладання та просять встановити порядок виконання рішення суду, яке є підставою для приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3, чи будь-якого іншого державного реєстратора провести в Державному реєстрі прав на нерухоме майно державну реєстрацію припинення обтяження іпотекою належної на праві власності ОСОБА_1 квартири № 134, що знаходиться в м. Одесі по вул. Фонтанська дорога, 8/6, яке зареєстроване приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно згідно номеру запису про іпотеку 5101726, дата, час державної реєстрації 24.07.2007р. о 18:58:37; провести в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію припинення обтяження належної на праві власності ОСОБА_1М квартири № 134, що знаходиться в м. Одесі, вул. Фонтанська дорога в будинку № 8/6 забороною на відчуження нерухомого майна шляхом зняття заборони щодо відчуження цієї квартири, яке зареєстровано приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно згідно номеру запису про обтяження 5101698, дата, час державної реєстрації 20.07.2007р. о 14:37:36.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі посилаються на те, що 22.07.2007р. між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» (далі АКБ «ТАС-Комерцбанк») був укладений кредитний договір №1501/0707/71-147, відповідно до умов п. 1.1 якого банком надано позивачу грошові кошти у вигляді кредиту в іноземній валюті в розмірі 51000,00 доларів США на строк по 20.07.2021р. включно, за умови сплати процентів за користування кредитом в розмірі 12,5% річних на весь строк фактичного користування кредитом (п.1.3.) Цільовим використанням кредиту є купівля позивачем однокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (п.1.4.). З даним договором вони не згодні, оскільки відповідачем порушено ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» порядку надання інформації про умови отримання кредиту, в тому числі про орієнтовану сукупну вартість кредиту, які передують укладенню такого договору та порушення відповідачем, встановленого ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», порядку надання інформації щодо детального розпису сукупної вартості кредиту в кредитному договорі під час його укладення. Після переходу прав нового кредитора за кредитним зобовязанням до відповідача, останній на початку червня 2012р. почав вимагати від них завищеного на 200 дол. США розміру заборгованості по спірній кредитній угоді. Про визначення заборгованості на власний розсуд кредитора, вони дізналися з листів відповідача від 06.07.2012р. за вих. № 05-864223/1 та від 15.08.2012р. за вих. № 05-928203 на письмові запити про надання документального підтвердження заборгованості та надання графіку щомісячних платежів, розрахунки надані у відповідь різнилися між собою, з яких вони дізналися, що порушуються їх права, встановлені Законом України «Про захист прав споживачів». Саме ці обставини стали причиною звернення позивачів до суду з вище вказаними вимогами.

Позивачі в судовому засідання заявлені уточнені вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. ОСОБА_1 також пояснив, що умови договору під час його підписання він прочитав та підписав його, графіку погашення заборгованості йому не надавалося, хоча він писав заяву на його видачу, термінів погашення чергових платежів він дотримувався, збій платежів відбувся в ПАТ «ОМЕГА Банк», та порушення його прав полягає також в тому, що п. 3.1, 3.2 кредитного договору не зазначено конкретних сум погашення заборгованості.

Представник відповідача в судовому засідання позовних вимог не визнала, та просила відмовити в його задоволенні, посилаючись на не, що позовні вимоги позивачів необґрунтовані, оскільки у п. 1.5 Кредитного договору міститься детальний розпис сукупності вартості кредиту, в якому зазначено, що складу сукупної (загальної) вартості кредиту для позивальника (його витрат) у звязку з отриманням кредиту на умовах цього договору включаються суми, необхідні для погашення кредиту, суми, передбачені цим договором процентів, комісій, можливих неустойок, вартість витрат на страхування відповідно до умов п. 5.1.13 Договору, а також витрат, повязаних з укладанням іпотечного договору, передбаченого п. 2.1. цього Договору, у тому числі будь-яких змін та доповнень до нього. Крім того, Кредитний договір укладено між сторонами на умовах повернення кредиту у вигляду здійснення фіксованих (ануїтетних) платежів, а саме у п. 3.1. Договору визначено розмір щомісячного платежу 644 дол. США, термін сплати до 10 числа кожного місяця. Безпідставними є посилання позивачів на те, що вони не були повідомлені перед укладанням договору про його умови кредитування взагалі, оскільки п. 10.1 кредитного договору № 1501/0707/71-147 передбачено, що укладаючи цей Договорі позичальник усвідомлює та підтверджує, що умови Договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими.

Представник ПАТ «ОМЕГА БАНК» та приватний нотаріус Одеського міського нотаріально округу ОСОБА_3 в судове засідання не з»явилися, сповіщені належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Так судом встановлено, що 20.07.2007р. між ОСОБА_1 та АКБ «ТАС-Комерцбанк» був укладений кредитний договір №1501/0707/71-147, відповідно до умов якого банком надано позивачу грошові кошти у вигляді кредиту в іноземній валюті в розмірі 51000,00 доларів США на строк по 20.07.2021р. включно, зі сплатою 12,5% річних на весь строк фактичного користування кредитом. Цільовим використанням кредиту є купівля позивачем однокімнатної квартири №134, що знаходиться за адресою: м.Одеса, вул. Фонтанська дорого 8/6 (том 1 а.с. 9-12).

Згідно п.3.1 кредитного договору погашення позивачем кредиту та сплата процентів за попередній місяць користування кредитом здійснюється щомісячно в формі фіксованих (ануїтетних) платежів у сумі 644,00 долари США у термін до 10 числа кожного місяця.

При цьому, відповідно до вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач був ознайомлений із загальною сукупною вартістю всіх витрат, повязаних з отриманням кредиту в АКБ «ТАС-Комерцбанк», про що зазначено в п. 10.1 даного договору, та про що свідчить підпис позивача на договорі (а.с.12).

В забезпечення виконання основного зобовязання за кредитним договором між сторонами 20.07.2007р. було укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки №1501/0707/71-147-Z-1, згідно якого позивачем передано в іпотеку банку квартиру №134, що знаходиться за адресою: м.Одеса, вул. Фонтанська дорого 8/6, належну йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 20.07.2007р. (том 1 а.с.13-14).

Також в забезпечення виконання основного зобовязання за кредитним договором між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2, ОСОБА_1 20.07.2007р. було укладено договір поруки № 1501/0707/71-147-Р-1. (том 1 а.с. 15)

У звязку із посвідченням договору іпотеки приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 накладено заборону №346 на відчуження квартири №134, по вул. Фонтанській дорозі 8/6 в м.Одесі.

Банк виконав всі свої зобовязання по кредитному договору відповідно до вимог чинного законодавства.

Встановлено, що при укладені Кредитного договору позивач не оскаржував його умови і погоджувалася з ними, шляхом його підписання та частковим виконанням його умов, що підтверджується квитанціями про сплату заборгованості. (том 1 а.с. 108-114, том 2 а.с. 14-45)

З матеріалів справи вбачається, що у 2008р., у звязку з правонаступництвом АТБ «ТАС-Комерцбанк» у ВАТ «Сведбанк», а потім у 2009р. у ПАТ «Сведбанк» відбулася зміна кредитора у зобовязанні, в тому числі за кредитним договором №1501/0707/71-147 від 20.07.2007р. (том 1 а.с. 133)

Правове значення для вирішення питання про визнання кредитного договору недійсним має додержання його сторонами вимог закону саме при його укладенні, а не виконанні (постанова від 11 липня 2012 р. № 6-63 цс 12). Тобто, враховуючи, що в момент укладення спірного договору сторонами було досягнуто згоди з усіх питань щодо його умов, а вимоги стосуються виконання договору, спірний кредитний договір не може бути визнаний недійсним, оскільки такі вимоги Позивачів суперечать чинному законодавству, зокрема ст.ст. 203, 215 ЦК України.

Крім того, АТ «Дельта Банк» в результаті отримання прав вимоги придбав ту суму заборгованості за Кредитним договором, що була визначена попереднім кредитором, та підтверджується Витягом з Додатку № 1 до Договору від 25.05.2012 року, відповідно до якого новим кредитором прийнято суму непогашеного кредиту 42 130,56 дол. США, а також суму простроченої заборгованості за тілом кредиту 200 дол. США. Сума нарахованих процентів визначена у розмірі 353,36 дол. США, прострочена заборгованість по процентам 444,00 дол. США. У розрахунках, на які посилаються Позивачі, відображено саме цю суму прийнятої заборгованості. Факт неправильного та завищеного нарахування новим кредитором заборгованості за кредитом жодним чином не доведено.

Поряд з цим, питання нарахування плати по кредиту, як зазначалося, стосується виконання договору та сума заборгованості може бути оскаржена в провадженні про стягнення заборгованості.

Листом від 05.06.2012р. позивача було повідомлено про те, що первісним кредитором (ПАТ «Сведбанк») на користь нового кредитора (ПАТ «Дельта банк») було здійснено відступлення своїх прав вимоги за кредитним(и) договором(ами), договором(ами) іпотеки, договором(ами) застави та/або договором(ами) поруки, вказаними у Додатку А до цього повідомлення (том 1 а.с. 17).

Заміна кредитора у зобовязаннях шляхом відступлення права вимоги за вказаним вище договором була реалізована на підставі статей 512-516 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 516 ЦК України зміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 10.5 Кредитного договору укладеного між позивачем та АКБ «ТАС-Комерцбанк» визначено, що банк має право повністю або частково перевести свої права та зобовязання по цьому договору, а також по угодам, повязаним із забезпеченням повернення кредиту третім особам без згоди позичальника.

Тобто, новим кредитором у зобовязанні, на підставі норм чинного законодавства став ПАТ «Дельта банк», який є юридичною особою, яка керується у своїй діяльності Статутом.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. При цьому, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ч.1 ст.638 ЦК недосягнення сторонами в належній формі згоди з усіх істотних умов договору свідчить про те, що договір не є укладеним, а згідно з ч.1 ст.215 ЦК України недійсним може бути визнано лише укладений договір.

Відповідно до ч.1 ст. 628, ст. 629 ЦК зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погодженні між ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Цивільний кодекс прямо не визначає будь-яких істотних умов кредитного договору, але зі змісту ст.1054 ЦК вбачається, що істотними умовами кредитного договору є сума кредиту, проценти за його використання та обовязок позичальника повернути суму кредиту, що повинен бути виконаний у певний час.

Так, відповідно до п. 2.1 Постанови Правління Національного банку України № 168 від 10.05.2007р. «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» Банки зобовязані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши таке:

1.найменування та місцезнаходження банку;

2.умови кредитування (зокрема, можливу суму кредиту, строк, мету кредиту, форми його забезпечення, наявні форми кредитування, тип процентної ставки тощо);

3.орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки; фінансових зобовязань, повязаних з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту; варіантів погашення кредиту, включаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; можливість та умови дострокового повернення кредиту, інші умови.

П. 3.1 Правил встановлено, що Банки зобовязані в кредитному договорі АБО додатку до нього надати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахування процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача.

Крім того, п. 3.3 Правил встановлено, що Банки зобовязані в кредитному договорі зазначити сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки, супутніх послуг та інших фінансових зобовязань споживача.

П. 3.4 Правил визначено, Банки зобовязані в кредитному договорі зазначити вищевказані умови.

З аналізу зазначених вище положень Правил, на які безпосередньо посилаються Позивачі, є очевидним той факт, що інформацію про умови кредитування та сукупну вартість кредиту Банк має зазначити перш за все у Кредитному договорі і укладення окремих додаткових угод із зазначенням вказаної вище інформації, як це зазначають Позивачі, не є обовязковим.

Поряд з цим, у п. 1.5 Кредитного договору міститься детальний розпис сукупної вартості кредиту. Так, Сторони визначили, що до складу сукупної (загальної) вартості кредиту для Позичальника (його витрат) у звязку з отриманням кредиту на умовах цього Договору включаються суми, необхідні для погашення кредиту, суми, передбачені цим договором процентів, комісій, можливих неустойок, вартість витрат на страхування відповідно до умов п. 5.1.13 цього Договору, а також вартість витрат, повязаних з укладанням іпотечного договору, передбаченого п. 2.1. цього Договору, у тому числі будь-яких змін та доповнень до нього, та вартість страхування предмету іпотеки за іпотечним договором відповідно до п. 5.1.8 Договору. Витрати, повязані з укладанням/зміною іпотечного договору, договору страхування предмету іпотеки, а також договору страхування, що укладається відповідно до п. 5.1.18 договору, сплачуються Позичальником самостійно безпосередньо особами, що надають відповідні нотаріальні послуги/послуги страхування.

При цьому, слід звернути увагу на те, що спірний Кредитний договір укладено між сторонами на умовах повернення кредиту у вигляді здійснення фіксованих (Ануїтетних) платежів - у п. 3.1. Договору визначено розмір щомісячного платежу - 644 дол. США, термін сплати - до 10 числа кожного місяця. У цьому ж пункті сторони визначили порядок сплати простроченої заборгованості.

Таким чином, в даному випадку сплата кредиту є сталою Позичальник мав сплачувати щомісяця одну і ту ж суму коштів, що включає в себе тіло кредиту та проценти, що обумовлено особливостями ануїтетної схеми кредитування та передбачено п. 3.1 Кредитного договору, в якому також детально розписано умови погашення кредиту у разі порушення позичальником термінів здійснення платежів.

Отже, укладення додаткових графіків погашення кредиту в даному випадку є абсолютно недоцільним, оскільки безпосередньо Кредитним договором встановлено суму кредитування (п. 1.1 Договору 51 000,00 дол. США), строк кредитування (до 20.07.2021 року), розмір та строки здійснення щомісячних платежів (644 дол. США в місяць до 10 числа кожного місяця). За умови дотримання Позичальником усіх положень Кредитного договору зазначені пункти Кредитного договору є незмінними, тому Позичальнику надано усю інформацію щодо умов кредитування, сукупної вартості кредиту, процентної ставки, вартість супутніх послуг, які зазначені безпосередньо у Кредитному договорі, як це передбачено Правилами.

Крім того, у п. 3.2. Сторони домовилися про порядок нарахування процентів за користування кредитними коштами. Так, проценти нараховуються, виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом, на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом, починаючи з дати видачі кредиту до моменту його повернення. При розрахунку процентів за кількість днів у році приймається 360 та ін.

У п. 3.10 Договору встановлено комісію за проведення розрахунків та управління кредитом.

П. 5.1.8, 5.1.9 Договору встановлено порядок страхування предмету іпотеки.

Розділ 8 Договору «Відповідальність сторін» визначає порядок нарахування та сплати штрафних санкцій у разі порушення збовязання.

Таким чином, враховуючи особливості умов надання кредиту за спірним правочином, а саме ануїтетну схему погашення кредиту, вся інформація щодо сукупної вартості кредиту Банком зазначена безпосередньо у Кредитному договорі, та відповідає положенням Правил № 168 та кореспондує вимогам ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Безпідставними є також посилання Позивачів на те, що вони не були повідомлені перед укладенням Кредитного договору про умови кредитування взагалі.

Так, п. 2.4 Правил № 168 встановлено, що Банки зобовязані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищенаведеною інформацією.

Зі змісту положень кредитного договору, укладеного між банком та позивачем, вбачається що сторони, підписавши цей договір, досягли згоди щодо всіх істотних умов, необхідних для кредитних договорів.

Отже, Кредитний договір, який був укладений між сторонами, відповідав всім вимогам законодавства України, яке діяло на час його укладення і позивачем не оскаржувався.

Загальними правовими підставами визнання правочину недійсним є порушення умов його дійсності.

Відповідно до ч.ч.1-3,5,6 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Дані положення закону при укладенні Договору були дотримані і не порушені.

Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою визнання правочину недійсним є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, встановлених ч.ч.1-3, 5,6 ст. 203 ЦК України.

При цьому, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Судом встановлено, що позивач із умовами Кредитного договору №1501/0707/71-147 від 20.07.2007р., та з загальною сукупною вартістю всіх витрат, повязаних з отриманням кредиту в АКБ «ТАС-Комерцбанк», відповідно до вимог ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» був ознайомлений, і при підписанні договору сторони підтвердили, що текст Договору відображає дійсність їх намірів, про що зазначено в п. 10.1 даного договору, та про що свідчить підпис позивача на договорі.

Крім того, позивачі посилалися на ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» вважаючи, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязку на шкоду споживача.

Позивач посилається, що відбувся дисбаланс договірних прав, а саме в п. 3.1, 3.2 кредитного договору №1501/0707/71-147 від 20.07.2007р., а тому п. 8.5 вищевказаного договору є несправедливим.

Однак з даним твердженням суд погодитися не може, оскільки кредитний договір був укладений з додержанням всіх вимог закону.

З матеріалів справи вбачається, крім Кредитного договору позивачем було підписано договір іпотеки та поруки (том 1, а.с.13-14, 15).

Оскільки текст укладеного з відповідачем кредитного договору містять повну інформацію про умови кредитування, відсоткову ставку, валютні ризики та форми забезпечення кредиту, оплату його обслуговування, договір повністю відповідає положенням ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», то за таких обставин, суд вважає, що відсутні підстави вважати укладений сторонами Кредитний договір таким, що здійснений з його порушенням.

Крім того, посилання позивача на несправедливість умов договору, на те, що він не був ознайомлений з загальною сукупною вартістю всіх витрат, повязаних з отриманням кредиту в АКБ «ТАС-Комерцбанк», як на підставу визнання договору недійсним, не може бути прийнята судом до уваги, оскільки суд вважає, що волевиявлення позивача підчас укладання кредитного договору та договору іпотеки було вільним, свідомим та було направлено на реальне настання правових наслідків, що відповідає вимогам ст. 203 ЦК України.

Відповідно до п.3 ст.3 та ст.627 ЦК сторони є вільними в укладенні договорів та визначені умов з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості.

Тому доводи позивача, щодо невідповідності умов кредитного договору №1501/0707/71-147 від 20.07.2007р. вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» на думку суду є безпідставними і не можуть слугувати підставою для визнання зазначеного кредитного договору недійсним в цілому.

Слід також зазначити, що позивачами здійснювалися виплати щодо погашення кредитного договору №1501/0707/71-147 від 20.07.2007р., тривалий час, тобто були згодні та обізнані з умовами його погашення, сумнівів у позивачів щодо його недійсності або несправедливості не виникало, з позовом щодо його недійсності до суду не зверталися.

Крім того, рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 21 липня 2014 року, яке набрало законної сили, у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «Дельта Банк», третя особа Головне управління НБУ в Одеській області, про визнання кредитного договору, договору іпотеки недійсними, припинення обтяження нерухомого майна іпотекою та зняття заборони відчуження нерухомого майна, підставами якого було зазначено те, що під час укладення правочину Банк не надав усієї інформації, передбаченої ст.ст. 11, 22, 23 Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема, Позичальника нібито не ознайомлено із сукупною вартістю кредиту, не надано графік погашення кредиту, що призвело до предявлення новим кредитором завищених вимог до Позичальника в задоволенні позовних вимог відмовлено та, судом зроблено висновки про те, що підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 немає, Кредитний договір укладено з повним дотриманням вимог чинного законодавства, надано усю інформацію, передбачену Законом України «Про захист прав споживачів», ознайомлено про сукупну вартість кредиту та іншими умовами. Крім того, у задоволенні вимог про визнання договорів забезпечення недійсними також відмовлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особа або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, судом встановлені обставини укладення спірного кредитного договору між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 і підстав для визнання його недійсним судом не встановлено .

Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання пунктів кредитного договору несправедливими та недійсними, вимоги щодо визнання кредитного договору, договору поруки та договору іпотеки недійсними також задоволенню не підлягають, оскільки ці договори є похідними від кредитного договору, укладеного 20.07.2007р. між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1

За таких обставин суд прийшов до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні, оскільки позивачем не було доведено обґрунтованість своїх позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 203, 215, 216, 526, 574, 575, 638, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, ст. 11, 18, 19, 21 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 58, 59, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ПАТ «Дельта Банк», треті особи приватний нотаріус Одеського міського нотаріально округу ОСОБА_3, ПАТ «ОМЕГА Банк» про визнання пунктів кредитного договору несправедливими та недійсними, визнання договорів недійсними, припинення обтяження нерухомого майна іпотекою та заняття заборони відчуження нерухомого майна залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Малиновського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на протязі 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рушення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ І.А.МАЗУН