Справа № 522/5410/14-ц
Провадження № 2/522/953/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2016 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Шенцевої О.П.,

при секретарі Соболевій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з даним позовом в якому просить розірвати договір довічного утримання від 29.06.2013 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за №1389, посилаючись на те, що відповідач не виконує умови вказаного договору та відмовляється від добровільного розірвання договору.

Представник позивача, ОСОБА_4, надав суду заяву з проханням розглянути справу в його відсутність, заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач та її представник в судове засідання повторно не зявились, про дату та час судового засідання повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. В попередніх судових засідання проти позову заперечували посилаючись на перешкоди у виконанні цього договору з боку позивача та відсутність доступу в його квартиру.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд розглядає справу за їх відсутністю без фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 29 червня 2013 року між позивачем, ОСОБА_1 та відповідачкою, ОСОБА_2, був укладений договір довічного утримання,посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі за №1389.

Згідно п. 1 Договору позивач передав у власність відповідачу 702/3000 частин квартири № 8, що знаходиться в будинку № 39 по вулиці Катерининській (вулиця ОСОБА_5) в місті ОСОБА_4.

Крім того, у п. 5 Договору зазначається, що ОСОБА_2 зобов'язана повністю утримувати та доглядати довічно на умовах Договору ОСОБА_1:

-забезпечувати його харчуванням, одягом,

-забезпечувати його необхідною допомогою: надавати побутові послуги; виконувати різні види ремонтних робіт; купувати лікарські засоби на підставі виданих лікарями рецептів на лікування; забезпечувати надання позивачу медичної допомоги у дома лікарями загального профілю, а також лікарями - спеціалістами.

Вартість матеріального забезпечення відчужувача визначена сторонами у розмірі 1 000 грн. (п. 6 Договору)

Тобто, Договором передбачено як майнові (матеріальне забезпечення) так і немайнові (догляд та опікування) обов'язки набувача перед відчужувачем (позивачем), які мають виконуватись набувачем (відповідачем) у повному обсязі.

Судом встановлено, що до кінця 2014 року відповідачка виконувала взяті на себе зобовязання за Договором лише в частині сплати грошових коштів, а доглядати позивача не мала змоги, оскільки він не впускав ОСОБА_2 до свого помешкання, а з лютого 2014 року договір не виконується повністю через закриття позивачем банківського рахунку, на який відповідачкою перераховувались кошти.

Вказане також підтверджується поясненнями свідків - ОСОБА_6 (мати та співмешканка позивача); ОСОБА_7 (медсестра, яка постійно забезпечує медичне обслуговування позивача на дому); ОСОБА_8 (працівник аптеки поряд із домом позивача), які пояснили що ОСОБА_1 будучі інвалідом 2 групи, потребує систематичного догляду з боку лікарів, йому постійно необхідно купувати ліки та слідкувати за станом здоровя. Також він потребує спеціального харчування та щоденної опіки. Крім того, позивач не має можливості самостійно доглядати свою оселю, йому тяжко пересуватися, переносити важкі предмети, він може виконувати лише окремі види домашньої роботи. Відповідачку вони ніколи не бачили та зазначили, що з моменту укладання договору довічного утримання доглядала за позивачем лише його мати.

Суд не бере до уваги акти виконаних зобовязань, копії яких надані відповідачем, оскільки відповідно до експертного висновку від 15.03.2016р. № 28 підпис позивача на цих документах не може бути належним підтвердженням виконання договору в частині догляду відповідачки за ОСОБА_1, а факт сплати коштів з 29.06.2013 по 31.12.2014р. не заперечується сторонами по справі.

Згідно ч. 1 ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Відповідно до ч. 1 ст. 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду, зокрема, на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обовязків, незалежно від його вини.

Відповідно до ст.ст.5 7, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, враховуючи встановлені судом факти неналежного виконання відповідачкою своїх обовязків перед ОСОБА_1 договір довічного утримання, що був укладений між сторонами по справі підлягає розірванню.

Твердження представника відповідача та свідка ОСОБА_9 про те, що позивач своїми діями перешкоджав ОСОБА_2 належним чином виконувати умови договору правового значення не має, оскільки за змістом ст. 755 ЦК України договір довічного утримання може бути розірваний незалежно від вини набувача, у разі невиконання (неналежного виконання) останнім його умов.

Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню. (частина перша статті 756 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позовні вимоги про визнання його права, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Отже, суд вважає, що право позивача підлягає захисту, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Разом із тим не підлягає задоволенню позовна вимога про скасування заборони відчуження нерухомого майна (702/3000 частини квартири №8, що знаходиться в будинку № 39 по вул. Катерининській в м. Одесі), накладену Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 29 червня 2013 року за реєстровим № 1391, на підставі договору довічного утримання між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 29 червня 2013 року за реєстровим № 1389, оскільки такі дії відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 вчиняються відповідними державними реєстраторами на підставі судового рішення про розірвання договору довічного утримання, що набрало законної сили.

Відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України суд вбачає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати.

На підставі ст. 526, 744, 749, 755, ч.1. ст. 756 ЦК України; керуючись ст. 10, 11, 60, 79, 88, 169, 209, 213, 214, 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання задовольнити частково.

Розірвати договір довічного утримання від 29 червня 2013 року укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який посвідчений Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 29.06.2013 року та зареєстрований в реєстрі за № 1389.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 702/3000 частини квартири №8, що знаходиться в будинку № 39 по вул. Катерининській в м. Одесі.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 3654 грн. судових витрат.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення, згідно ч.1 ст. 294 ЦПК України.

Суддя

23.06.2016