АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження 22-ц/796/5845/2016 Доповідач: Слободянюк С.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді - Слободянюк С.В.,

суддів - Махлай Л.Д., Кравець В.А.,

при секретарі - Гоін В.С..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 січня 2016 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лабутіна Юлія Юріївна, ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_5, про визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування рішення про реєстрацію права власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом, в подальшому збільшивши його вимоги, до ОСОБА_6 про визнання недійним договору купівлі-продажу від 17 квітня 2014 року за реєстровим № 1247, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 з моменту його укладення та про скасування реєстрації права власності, яку було вчинено ОСОБА_2 17 квітня 2014 на квартиру АДРЕСА_1

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 29 січня 2016 року відмовлено у задоволені позову.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення, ухвалення нового рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не досліджено всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лабутіна Ю. Ю. в судове засідання не з'явилась, подавши заяву про неможливість явки в судове засідання, про розгляд справи за її відсутності не заперечує (Т.3, а.с.66).

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримав, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_8 скаргу не визнав.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відхилення скарги з таких підстав.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Положенням ст. 16 ЦК України задекларовано право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Я вбачається з матеріалів справи, ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28 вересня 2015 року у цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу об'єднано в одне провадження з цивільною справою за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_4., яка діє в інтересах ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та про скасування рішення про реєстрацію права власності, яку подано 06 липня 2015 року (Т. 2, а.с.100)

У цивільній справі № 757/23062/15-ц, яку об'єднано з № 757/10403/15-ц, ухвалою суду від 30 липня 2015 задоволено заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру № 24 відповідача ОСОБА_2, яка знаходиться у буд. АДРЕСА_1, загальною площею 51,00 кв. м. та житловою площею 30,50 кв. м. (Т.2, а.с.81).

17 травня 2010 між ним та подружжямОСОБА_5 у особі ОСОБА_4 укладено договір позики строком до 17 лютого 2014 року, відповідно до умов якого, позикодавець (позивач) передав, а позичальник прийняв грошові кошти у розмірі 500000,00 грн. (Т.2, а.с.175).

Як зазначено у позовній заяві, позичальник (ОСОБА_4) стверджувала, що перебуває у законному шлюбі та що вказаний договір позики укладався за згоди іншого із подружжя, в інтересах подружжя та неповнолітньої дитини.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 17. квітня 2012 шлюб ОСОБА_6 та ОСОБА_4 розірвано ( Т. 2 а. с. 140 т. ).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому однасторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з частиною 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона і позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Отже, вищенаведені норми Цивільного кодексу України свідчать про те, що наслідком укладення договору позики є виключно виникнення між його сторонами зобов'язальних правовідносин, змістом яких є, зокрема, право позикодавця вимагати від позичальника повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики), що була надана.

Нормами статті 65 СК України передбачено, що при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю "подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби (ч. 2 ст. 73 СК України).

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6. договір позики від 17 травня 2010 року, укладений між ОСОБА_4 та позивачем, не підписував та письмової згоди на його укладення в інтересах сім'ї не надавав. Як вказав позивач, за словами ОСОБА_4, її колишньому чоловіку ОСОБА_6 було відомо по укладення договору позики, що не підтверджено належними та допустимими доказами.

ОСОБА_6 помер 12 травня 2014 року (копія свідоцтва про смерть т.3 а.с.35).

Позивач 08 грудня 2015 подав до суду заяву про виключення із складу відповідачів неповнолітню ОСОБА_5, в інтересах якої діє як законний представник ОСОБА_4, мотивуючи заяву тим, що ОСОБА_4 в інтересах своєї доньки - неповнолітньої ОСОБА_5 подала до Шостої Київської нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини від померлого ОСОБА_6 та тим, що не було виявлено будь-якого майна після померлого ОСОБА_6, яке могло бути об'єктом спадкування (т.2, а.с.165-166).

Відповідно до ч. З ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Положеннями п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2011 № 9 «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що, відповідно до ст. ст. 215, 216 ЦК України, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права і законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

17 квітня 2014 року між ОСОБА_6 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) укладено договір-купівлі продажу кв. АДРЕСА_1

ОСОБА_1 не є стороною у даному договору купівлі-продажу.

Суд першої інстанції правильно зазначав, що наявність між позивачем спірних правовідносин з колишньою дружиною ОСОБА_6 - ОСОБА_4, стосовно повернення суми позики не наділяє позивача цивільними правами по відношенню до майна ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги стосовного того, що ухвалою Дарницького районного суду м. Києва про забезпечення позову від 11 квітня 2014 року накладено арешт кв. АДРЕСА_1, квартири було відчужена незаконно, оскільки станом на 11 квітня 2014 року набрала чинності вказана ухвала не можуть бити прийнято до уваги, оскільки відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (індексний номер 20634965, дата формування 17 квітня 2014 року ) дані відносно квартири АДРЕСА_1 у єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відсутні (т.1, а.с.104-105).

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, яке ухвально з дотриманням норм матеріального і процесуального права, відтак апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст..ст.303, 307, 308, 313 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: