Справа № 143/46/15-ц Провадження № 22-ц/772/1418/2016Головуючий в суді першої інстанції Марченко Л.В.
Категорія Доповідач Якименко М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого : Якименко М.М.,

суддів : Стеблюк Л.П., Колоса С.С.

при секретарі : Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Апеляційного суду Вінницької області в м.Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики та витребування майна з чужого незаконного володіння та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 18 вересня 2015 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

14.01.2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, витребування майна з чужого незаконного володіння, відшкодування моральної шкоди.

Вимоги мотивував тим , що 28 березня 2013 року він уклав із відповідачем договір позики. За умовами якого передав ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 35 000 гривень, що еквівалентні на день передачі грошей 4292 доларам 95 центам США, з умовою їх повернення: половини суми до 01.09.2013 року, а повної суми не пізніше 31.12.2013 року. Повна сума позики, що підлягає поверненню, на день остаточного розрахунку повинна відповідати еквіваленту сумі доларів США за середнім курсом продажу комерційних банків України (за вибором позикодавця) на день передачі грошей.

Незважаючи на багаторазові вимоги відповідач до теперішнього часу не виконав свого зобов'язання. ОСОБА_2 у зв'зку з неповерненням боргу зазнав моральних та фізичних страждань, заподіяних йому бездіяльністю відповідача. Позивач морально переживав, були порушені його звичні, нормальні життєві зв'язки, внаслідок чого його моральний стан значно погіршився, що виявилося в безсонні, дратівливості, у відчутті безпорадності та образи. Його покращення потребує додаткових зусиль. Моральну шкоду він оцінює в 5000 гривень.

Крім того, 04.03.2014 року, на підставі нотаріально посвідченої довіреності, ОСОБА_2, відповідно до договору - доручення, попередньо укладеного в усній формі, довірив відповідачу ОСОБА_1 управляти належним йому на праві власності автомобілем марки, модель АЦПТ ГАЗ 5312, 1989 року випуску , реєстраційний номер НОМЕР_1, копію свідоцтва про державну реєстрацію він передав відповідачу.

В подальшому, 15.01.2015 року, ОСОБА_2 вищевказану довіреність було скасовано. В зв'язку з чим він в той же день звернувся до ОСОБА_1 з листом повідомленням про відміну дії довіреності та необхідності повернення автомобіля. Відтак, по даний час жодного повідомлення ним отримано не було і автомобіль не повернуто.

Вказані обставини вимусили ОСОБА_2 звернутися до суду з позовом.

Заперечуючи позовні вимоги, 07.03.2015 року, відповідач ОСОБА_1 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним.

Зазначив, що взагалі ніякої передачі грошей ОСОБА_2 не здійснювалось. В підтвердження вимог ОСОБА_2 не надано суду розписки або іншого документа, який би посвідчував факт передачі йому грошової суми, оскільки такої не існує, так як передачі грошей фактично не було. Окрім того в п.5 договору вказано, що його дружина ОСОБА_5 мала дати згоду на позику грошей, але нею договір підписаний не був. ОСОБА_1, підписавши договір вважав, що відповідно до п.7 він буде завірений нотаріусом, який усуне недоліки та чекав повідомлення від ОСОБА_2 та не дочекавшись останнього вважав, що ОСОБА_2 позичати йому грошей не буде .

Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 18 вересня 2015 року позов ОСОБА_2 було задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в розмірі 69806,13 гривень, 2115,33 гривень у вигляді 3% річних від простроченої заборгованості, 1000,00 гривень моральної шкоди, 5225,26 гривень судових витрат. В решті позову відмовлено. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 було відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на його незаконність, на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції в цій частині скасувати та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову.

В свою чергу ОСОБА_2 подав письмові заперечення, в яких просив відхилити апеляційну скаргу, а рішення залишити без змін.

Судова колегія, заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_2, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, прийшла до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Ч.3 ст. 303 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення. Судом першої інстанції було встановлено, що 28.03.2013 р. між сторонами було укладено договір позики, згідно якого ОСОБА_1 позичив у ОСОБА_2 гроші в сумі 35 000 гривень, що на день їх передачі було еквівалентно сумі 4292 доларів 95 центів США та зобов'язався повернути половину суми до 01.09.2013 року, а повної суми - не пізніше 31.12.2013 року.

В договорі було зазначено, що передача коштів була здійснена до підписання договору. Даний факт був підтверджений сторонами правочину, шляхом його підписання. Будь якого застереження договір не містить.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики (п.2 ч.1 ст. 1046 ЦК України) вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості.

Ця особливість реальних договорів зазначена ч.2 ст. 640 ЦК України , за якою відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики, внаслідок його реального характеру, є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику (правовий висновок у справі №6-50цс16 24.02.2016 року Верховного Суду України).

Отже висновок суду про необґрунтованість позовних вимог по зустрічному позову в частині спорювання правочину з підстав його безгрошовості (ст.1051 ЦК України), є правильним. З таким висновком погоджується колегія суддів.

За умовами договору позичальник у разі несвоєчасного повернення позики, а саме до 31.12.2013 року, повинен сплатити борг з врахуванням індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми.

Договір позичальником виконаний не був.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про задоволення позову в частині стягнення боргу за договором позики, розмір якого складається із 67690,80 гривень (еквівалент 4292,95 доларів США) та 3 % річних в розмірі 2115,15 гривень, що передбачено умовами договору та вирішив питання про розподіл судових витрат у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України.

Однак судова колегія не може погодитись з висновком суду про задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції керувався нормами ст. 1167 ЦК України, яка регулює відносини по недоговірним зобов'язанням.

Приймаючи до уваги те, що в даному випадку спір, який виник між сторонами, регулюється нормами ст.ст. 1056, 1049, 1051 ЦК України (договірні зобов'язання) та самим договором відповідальність за невиконання зобов'язання у вигляді відшкодування моральної шкоди не передбачена, колегія суддів прийшла до висновку про безпідставність позовних вимог у цій частині.

В зв'язку з чим рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового, про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, є безпідставні і до уваги судовою колегією не приймаються.

У відповідності до ст.309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в частині відшкодування моральної шкоди з ухваленням нового, про відмову у задоволенні позову, в решті рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 315- 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 18 вересня 2015 року в частині відшкодування моральної шкоди скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набуває законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ /підпис/

СУДДІ: /підписи/

З оригіналом вірно:

ГОЛОВУЮЧИЙ