Суддя Бугера О. В.
Справа № 644/4490/16-ц
Провадження № 2/644/1855/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2016 року Орджонікідзевський районний суд м.Харкова в складі:

головуючого - судді Бугери О.В.,

при секретарі - Ілові А.В.,

за участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про припинення права спільної сумісної власності, визнання права власності в порядку спільної часткової власності та визнання права власності в порядку спадкування за законом та заповітом, -

Встановив:

Позивач, ОСОБА_4, звернувся до суду з вказаним позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просить:

припинити право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1;

визнати за ним право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку сумісної часткової власності;

визнати за ним право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування по заповіту після смерті ОСОБА_6;

визнати за ним право власності на 1/8 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_7;

визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку сумісної часткової власності.

В обґрунтування позову представники позивача позов підтримали, посилались на викладені в ньому обставини, додатково пояснили, що спірна квартира була приватизована на 4 осіб: позивача ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_5, їх маму та дідуся, та оскільки частини кожного з них в спірній квартирі не визначені, позивач не може прийняти спадщину по закону після смерті матері в виді 1/8 частини спірної квартири, та по заповіту після смерті дідуся в виді 1/4 частини спірної квартири.

Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не визнав, не заперечував, що квартира приватизована на чотирьох осіб, та позивач має право на спадкування після смерті діда та матері. Зазначив, що причиною не визнання ним позову є те, що позивач викрав у нього документи, а саме свідоцтво про смерть діда та матері, свідоцтво про право власності на квартиру з технічним паспортом.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

В судовому засіданні було оглянуто оригінали свідоцтва про смерть ОСОБА_7, ОСОБА_6, свідоцтва про право власності на спірну квартиру, які не дійсними не визнавались, дублікати не отримувались, рішення суду щодо визнання права власності на спірну квартиру відсутні.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 22.04.1996 року квартира за адресою: АДРЕСА_1, належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5/а.с.6/

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 21.02.2006 року./а.с.3/

Як вбачається з повідомлення Четвертої Харківської державної нотаріальної контори № 3784/02-14 від 28.07.2016 року, після смерті ОСОБА_6 із заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_4, спадкодавець залишив заповіт на все майно на користь ОСОБА_4, інших заяв про прийняття або про відмову від спадщини ніхто не подавав, свідоцтво про право на спадщину ні за законом, ні за заповітом нікому не видавалось.

ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 від 06.11.2011 року./а.с.4/

З повідомлення Четвертої Харківської державної нотаріальної контори № 3785/02-14 від 28.07.2016 року, після смерті ОСОБА_7 із заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_4, інших заяв про прийняття або про відмову від спадщини ніхто не подавав, свідоцтво про право на спадщину ні за законом, ні за заповітом нікому не видавалось, заповіт від імені померлої не посвідчувався.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.95 року розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону "Про власність", ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України); майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п. 1 ст. 17, ст. 18, п. 2 ст. 17 Закону "Про власність"); квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім'ї наймача у їх спільну сумісну власність (ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду").

В інших випадках спільна власність громадян є частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при надбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності.

Частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Оскільки праця є основою створення і примноження власності громадян, розмір частки учасника спільної сумісної власності визначається ступенем його трудової участі, якщо інше не випливає із законодавства України. Розмір часток у спільній сумісній власності подружжя визначається за нормами Кодексу про шлюб та сім'ю. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Визначити позасудовим порядком розмір часток співвласників в праві спільної сумісної власності на спірну квартиру на даний час неможливо через смерть двох із співвласників цього майна.

Частиною 1 ст. 368 ЦК України, передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно ст. 355 ЦК України спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. В цьому випадку частки у спільній власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю власників або не встановлено законом. Ідеальна частка кожного з сторін, в тому числі й частки покійних ОСОБА_6, ОСОБА_7, становить по 1/4 частині у спірній квартирі, оскільки при отримані квартири у власність сторони вважали спірну квартиру спільною сумісною власністю, що свідчить про відсутність домовленості щодо часток учасників приватизації та в подальшому ніхто не ставив питання про визначення часток.

Відповідно до ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, тобто кожному із співвласників квартири належить по 1/4 її частки.

Також суд вважає, що при визначенні часток в праві спільної сумісної власності, право спільної сумісної власності на спірну квартиру необхідно припинити.

В іншій частині позову суд відмовляє в задоволенні, оскільки судовому захисту підлягають порушені, невизнані або оспорюванні сторонами права, та сторони не заперечують проти того, що позивач має право на спадкування за законом після смерті матері в виді 1/8 частини спірної квартири, та по заповіту після смерті дідуся в виді 1/4 частини спірної квартири, внаслідок чого була відкрита спадкова справа, та перешкодою у прийнятті спадщини є лише не визначеність часток кожного з співвласників.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57-60, 208, 212- 215 ЦПК України, ст. ст. 355-357, 368, 370 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити частково.

Припинити право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1.

Визначити, що частки ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 у праві власності на квартиру АДРЕСА_1, є рівними та дорівнюють по 1/4 частині квартири.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Повний текст рішення складено 08.12.2016 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку на апеляційне оскарження. Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Харківської області через районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, шляхом подачi апеляцiйной скарги.

Головуючий: суддя Бугера О.В.