Справа № 481/910/16-ц
Провадж.№ 2/481/459/2016
Р І Ш Е Н Н Я

іменем У К Р А Ї Н И

08.12.2016 року Новобузький районний суд Миколаївської області в складі головуючої судді Уманської О.В., за участю секретаря Кузьміної Н.П., позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 та представника відповідача ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Новий Буг Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення шкоди,

Встановив:

25.08.2016 р. позивач ОСОБА_1 звернувся до Новобузького районного суду Миколаївської області із позовом до ОСОБА_3 про стягнення шкоди , який обґрунтував наступним. У користуванні ( власності) ОСОБА_3 та ОСОБА_5 протягом 2005 - 2007 років перебував комбайн СК-5 «Нива». У 2007 році ОСОБА_5 продав позивачеві свою частку у даному комбайні за 4000,00 доларів США, однак договір купівлі-продажу укладено не було, а факт передачі коштів було підтверджено складенням розписки. До 2008 року позивач разом із відповідачем користувались комбайном СК-5 «Нива» разом, несли витрати по його утриманню. Однак у 2008 році позивач ОСОБА_1 придбав собі ще один комбайн, і з того часу відповідач ОСОБА_3 одноособово використовує комбайн СК-5 «Нива», який перебуває у їх спільній власності. Оскільки в добровільному порядку відповідач відмовляється відшкодувати збитки позивача, які той поніс на купівлю даного комбайна, то позивач змушений за захистом своїх інтересів звернутися до суду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі. Крім того суду пояснив, що юридично комбайн СК-5 «Нива» зареєстровано не було, будь-які реєстраційні документи на нього відсутні, так само як і невідомі позивачеві ідентифікаційні ознаки даного транспортного засобу, як-то державний номерний знак, номер шассі, кузова чи інші, оскільки при переході права власності на даний транспортний засіб договори купівлі-продажу не укладались, а сам комбайн мав змінені агрегати у зв'язку із їх поломками. Також позивач суду пояснив, що за комбайн він сплатив ОСОБА_5 не долари США, а гривні, однак оскільки у 2007 році у перерахунку на доларовий еквівалент сума рівнялась 4000, 00 доларів, тому позивач на даний час просить стягнути з відповідача саме 4000,00 доларі. Щодо розписки долученої до матеріалів справи, то позивач також пояснив, що вона була переписана влітку 2016 року, щоб у ній було зазначено саме доларовий еквівалент коштів, переданих за купівлю трактора, однак у першій розписці, яка дійсно була написана у 2007 році зазначено, що позивач передає ОСОБА_5 саме гривні, а не долари. Надати суду першу оригінальну розписку позивач не зміг, оскільки вона втрачена.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовних вимог ОСОБА_1 не визнав. Пояснив, що дійсно у спільній власності його та ОСОБА_5 перебував комбайн СК-5 «Нива». У 2007 році позивач викупив у ОСОБА_5 частку у комбайні. Протягом декількох років відповідач та позивач разом використовували комбайн, але пізніше відповідач відшкодував позивачеві ОСОБА_1 вартість його частки шляхом передачі посівного матеріалу насіння соняшнику, однак жодних письмових документів при цьому не укладалось.

Представник відповідача ОСОБА_4 позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, до допитавши свідків, дослідивши докази в межах предмету позову, надавши оцінку доказам в порядку ст. 60 ЦПК України суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не передбачено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення. Якщо договір відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача вникає з моменту такої реєстрації

Згідно зі ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Наказом Міністерства аграрної політики України 11.06.2004 року № 221 було затверджено «Правила державної реєстрації та обліку тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних меліоративних машин, сільськогосподарської техніки,інших механізмів » які зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23 червня 2004 року за № 772/9371.( який був чинним на момент придбання комбайну позивачем у 2007 році). Відповідно до п. 3.1 «Правил державної реєстрації та обліку тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, тракторних причепів» реєстрація комбайну проводиться органами Держтехнагляду з видачею свідоцтва про реєстрацію.

За ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації у випадках, встановлених законом і перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом.

Стаття 203 ЦК України встановлено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, волевиявлення учасника правочину має бути вільним.

Таким чином, оскільки державна реєстрація при переході права власності комбайном СК-5 «Нива» не відбувалась, позивач не набув права власності на транспортний засіб, який є предметом позову.

Крім того, звертаючись до суду із позовом позивач керувався ст.1166 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішення, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовуються в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана одній особі з вини іншої особи відшкодовується винною особою.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 2, 3, 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» з наступними змінами і доповненнями, при визначенні розміру відшкодування шкоди заподіяної майну слід врахувати, що відшкодування шкоди шляхом покладання на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування можливий. Коли відшкодування в натурі неможливе потерпілому відшкодуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості, на час розгляду справи, втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ.

Проте в судовому засіданні позивачем не доведено, яка ж саме шкода була завдана йому та якими діями відповідача ОСОБА_3

Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що шкода яку ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача ОСОБА_3, є фактично боргом, який той повинен відшкодувати позивачу.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Стаття 1047 ч.2 ЦК України передбачає форму договору позики, а саме: на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Разом з тим, позивач в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надав суду письмових доказів на підтвердження виникнення зобов'язання перед ним у відповідача ОСОБА_3

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що підстав для задоволення позову немає.

Відповідно до ст.88 ЦПК України вимоги позивачки щодо відшкодування судових витрат задоволенню не підлягають, оскільки їй у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Керуючись ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 213 - 215 ЦПК України,

Вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення шкоди - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги через Новобузький районний суд протягом 10 днів з дня проголошення .

Суддя