Справа № 569/9754/16-ц
07 грудня 2016 року м. Рівне
Рівненський міський суд Рівненської області у складі:
головуючого судді Першко О.О.,
секретар Корнійчук В.М.,
за участю представника позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
В С Т А Н О В И В:
Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі позивач), діючи через свого представника ОСОБА_3, звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором №ROHMAE00000166 від 14 липня 2008 року у розмірі 31 894 дол. США 93 центи, що за курсом 24,81 відповідно до службового розпорядження НБУ від 22.07.2016 року складає 791 313 гривень 21 копійку.
Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до вказаного договору відповідач отримала від позивача кредит у розмірі 23 610, 70 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом строком до 12 липня 2013 року. Станом на 22 липня 2016 року відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, у результаті чого має заборгованість у розмірі 115 986 доларів США 17 центів, з яких позивач на свій розсуд вимагає від відповідача лише частину заборгованості за кредитом у сумі 31 894 долари США 93 центи, з яких 22 704 долари США 34 центи заборгованість за кредитом, 7 425 долари США 75 центів заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 1 764 долари США 84 центи заборгованість по комісії за користування кредитом.
У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити з підстав наведених в позовній заяві.
Відповідач в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином повідомлялася про час, дату і місце проведення судового засідання. Таким чином суд проводить розгляд справи на підставі ст.224 ЦПК України в заочному порядку за згодою представника позивача, на підставі наявних у справі даних та доказів.
Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.
Як встановлено, 14 липня 2008 року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є позивач, що підтверджується його статутом, та відповідачем укладений кредитний договір №ROHMAE00000166 (далі - договір), відповідно до якого ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 23 610 доларів США 70 центів строком до 12 липня 2013 року зі сплатою 17,04 % річних.
Відповідно до п.2.1. договору відповідач зобов'язалася повернути позивачу кредит, сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі відповідно до умов договору.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
З доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості вбачається, що після укладення договору 14 липня 2008 року відповідачу було надано кредитні кошти у розмірі 23 610 доларів США 70 центів.
Отже, позивач належним чином виконав свої зобов'язання за кредитним договором, укладеним з відповідачем.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
Згідно частини другої статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Частиною четвертою статті 631 ЦК України визначено, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
З наданого суду позивачем розрахунку заборгованості за договором, укладеним з відповідачем вбачається, що відповідач свої зобов'язання за договором належним чином не виконує, в результаті чого станом на 22 липня 2016 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 115 986 доларів США 17 центів, з яких позивач на свій розсуд вимагає від відповідача лише частину заборгованості за кредитом у сумі 31 894 долари США 93 центи, з яких 22 704 долари США 34 центи заборгованість за кредитом, 7 425 долари США 75 центів заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 1 764 долари США 84 центи заборгованість по комісії за користування кредитом. Даний розрахунок розміру заборгованості суд визнає обґрунтованим і таким, що відповідає умовам договору, укладеного між позивачем та відповідачем.
Оскільки в судовому засіданні з'ясовано, що відповідачем не виконуються взяті на себе зобов'язання у позивача наявне право вимагати від відповідача стягнення заборгованості по кредиту.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №ROHMAE00000166 від 14 липня 2008 року у розмірі у розмірі 31 894 дол. США 93 центи, що за курсом 24,81 відповідно до службового розпорядження НБУ від 22.07.2016 року складає 791 313 гривень 21 копійку.
При цьому вирішуючи питання щодо права позивача вимагати повернення кредиту в іноземній валюті, суд враховує наступне.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.
Статями 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.
Статтею 192 ЦК України передбачено, що законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.
У звязку з наведеним вище слід дійти висновку про те, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки вони є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима.
Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини,стягнути грошову суму в іноземній валюті.
Саме такі висновки містяться у постановах Верховного Суду України №6-145цс15 від 24 вересня 2014 року та №6-190цс15 від 16 вересня 2015 року, що відповідно до частини першої статті 360-7 ЦПК України мають враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні відповідних норм права.
Як вбачається з матеріалів справи позивач мав банківську ліцензію на здійснення операцій з валютними цінностями.
За таких обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог.
Оскільки позов підлягає задоволенню повністю, на підставі статті 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути 11 869 грн. 70 коп. на користь позивача в якості відшкодування понесених ним у справі судових витрат.
Керуючись статтями 526, 530, 533, 554, 610, 611, 634, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», статтями 2, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218, 224-226, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати у розмірі 11 869 (одинадцять тисяч вісімсот шістдесят девять) гривень 70 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте Рівненським міським судом Рівненської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана ним до Рівненського міського суду Рівненської області протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення. У випадку залишення ухвалою суду заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, воно може бути оскаржене відповідачем у загальному порядку в десятиденний строк з дня винесення судом відповідної ухвали.
Особи, які брали участь у справі, можуть оскаржити заочне рішення до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд Рівненської області шляхом подання в десятиденний строк з дня проголошення заочного рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення заочного рішення, можуть подати апеляційну скаргу до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд Рівненської області протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення.
Повний текст рішення суду виготовлено 08 грудня 2016 року.
Суддя О.О. Першко