АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Вербової І.М.

при секретарі: Литвиненко Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України про відшкодування моральної шкоди,-

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 січня 2016 року

в с т а н о в и л а:

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20 січня 2016 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позову до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України про відшкодування моральної шкоди.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити правосудне рішення по суті справи. В обґрунтування позивач послався на невідповідність рішення суду вимогам ст. 56 Конституції України, ч. 6 ст. 1176 ЦК України. Зазначає, що та обставина, що суд діяв неправомірно, відповідно до ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню з його боку, оскільки такі обставини були встановлені ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 06.11.2013року у справі №22-ц/793/2908/2013р.

ОСОБА_1 у судове засідання апеляційної інстанції не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить його підпис у поштовому зворотному повідомленні. 19.05.2016 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 від 13.05.2016 року про розгляд справи за його відсутністю, просить апеляційний суд скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити правосудне рішення по суті спору.

Справа №757/19466/14
№ апеляційного провадження:22-ц/796/7059/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Л.І.Цокол
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д.Поливач
Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, а тому колегія суддів вважала за можливе проводити розгляд справи за відсутності представника відповідача з урахуванням вимог ч.2 ст. 305 ЦПК України.

Неявка зазначених осіб в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судова колегія розглянула справу у відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою слідчого судді Світловодського міськрайонного суду Кіровогрдської області від 09.12.2013 року задоволено частково скаргу ОСОБА_1 Визнано бездіяльність слідчого Світловодського МВ УМВС України в Кіровоградській області щодо невнесення до ЄРДР повідомлення про кримінальне правопорушення від 16.04.2013 року. Зобов'язано слідчого Світловодського МВ УМВС України в Кіровоградській області внести до ЄРДР відповідні відомості про кримінальне правопорушення, повідомлене ОСОБА_1 у заяві від 16.04.2013 року про вчинене щодо нього кримінальне правопорушення ОСОБА_4, ОСОБА_5 злочину у виді шахрайства.

У подальшому, з урахування даної обставини, ОСОБА_1 звертався до суду із численними позовами до Світловодьскої міжрайонної прокуратури, Світловодського МВ УМВС України в Кіровоградській області, Державної казначейської служби України про визнання службової недбалості відповідачів, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Ухвалами суду неодноразово було відмовлено у відкритті провадження за заявленими ОСОБА_1 вимогами. Зазначені ухвали суду ОСОБА_1 оскаржував до судів апеляційної та касаційної інстанцій.

Так, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11.03.2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15.05.2014 року, ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні позову до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області про відшкодування шкоди.

На підставі зазначеного, вважаючи що у нього виникло право на відшкодування моральної шкоди спричиненої бездіяльністю судової влади, у липні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_6, суддів Апеляційного суду м.Києва ОСОБА_7., ОСОБА_8., ОСОБА_9., третя особа Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області про відшкодування моральної шкоди. Послався на те, що судовою владою було порушене його право на законне та обґрунтоване рішення, вважає, що відповідачі порушили право на отримання правосудного рішення.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 27.02.2015року ОСОБА_1 було відмовлено у відкритті провадження за позовом до судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_6, суддів Апеляційного суду м. Києва ОСОБА_7., ОСОБА_8., ОСОБА_9., третя особа Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області про відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20 січня 2016 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України про відшкодування моральної шкоди.

Так, відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем зазначених у позові обставин, із наданих позивачем копій судових рішень вбачалося, що рішення судів першої інстанції були предметом розгляду вищих інстанцій.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим у справі обставинам.

Так, відповідно до положень ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Положеннями статті 1173 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Отже, відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків морального характеру.

Підставою для стягнення з відповідача немайнової шкоди ОСОБА_1 зазначає порушення судовою владою його права на законне та обґрунтоване рішення.

При цьому, звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_1 не надав належних та допустимих доказів на підтвердження наявності визначених ч.6 ст. 1176 ЦК України підстав для відшкодування йому моральної шкоди відповідачем.

У свою чергу, додані ОСОБА_1 до матеріалів позовної заяви копії судових рішень у справах за його позовами не можуть бути належними чи допустими доказами у розумінні ст.ст.58,59 ЦПК України, виходячи з наступного.

Так, згідно роз'яснень , що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 р. «Про незалежність судової влади» відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Як вбачається із наданих позивачем копій судових рішень, вони були предметом розгляду вищих інстанцій. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається.

За наведених підстав, колегія суддів вважає законними та обґрунтованими висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Справу було розглянуто судом першої інстанції на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних доказів.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: