КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/3594/16-ц
Провадження № 2/552/1468/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.12.2016 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Васильєвої Л.М.

при секретарі Орламенко А.О.

за участі представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Грицька К.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства « Полтавський автоагрегатний завод» про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

12.07.2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_4 коштів, які були нею сплачені в рахунок договору ренти від 21 жовтня 2004 року за ОСОБА_4 у розмірі 58 848 грн. 10 коп. на рахунок Публічного акціонерного товариства "Полтавський автоагрегатний завод"

Ухвалою суду від 16.11.2016 року за заявою представника позивача відповідач ОСОБА_4, як неналежний відповідач, замінена на належного відповідача - Публічне акціонерне товариство « Полтавський автоагрегатний завод».

У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Пояснила, що 21.10.2004 року між ОСОБА_3, ОСОБА_4 з однієї сторони та ВАТ « Полтавський автоагрегатний завод» з іншої сторони, укладений договір ренти на строк три роки. Предметом цього договору було придбання нежитлового приміщення в рівних частках , та на підставі цього договору ОСОБА_3 та ОСОБА_4 стали власниками нежитлового приміщення по АДРЕСА_1, по 1/2 частині кожна. На виконання цього договору ОСОБА_3 та ОСОБА_4 внесли по 26120 грн. 33 коп., а решту коштів вони повинні були внести в рівних частках протягом трьох років. Однак ОСОБА_4 перестала виконувати умови договору ренти, а тому ОСОБА_3 достроково внесла за ОСОБА_4 кошти по договору ренти у розмірі 58 848 грн. 10 коп., які представник позивача просив стягнути на користь ОСОБА_3 з відповідача ПАТ « Полтавський автоагрегатний завод». Також представник позивача пояснила, що ОСОБА_3 не були відомі дії її представника з приводу відмови від отримання коштів, довіреності, які вона надавала ОСОБА_5 стосувались тільки його участі у судових засіданнях. Оскільки вона внесла кошти по договору ренти за ОСОБА_4, коли та відмовилась вносити власні кошти за договором ренти, вона розпочала судовий процес з приводу визнання за нею права власності на спірне нерухоме майно, яке перейшло їм у власність по договору ренти, а коли у задоволенні її позовних вимог було відмовлено, вона звернулась до суду та вважає, що ОСОБА_3 не пропустила строки позовної давності.

Представник ПАТ « Полтавський автоагрегатний завод» просив відмовити у задоволенні позовних вимог, застосувати перебіг позовної давності. Пояснила, що дійсно між заводом та ОСОБА_6 і ОСОБА_3 був укладений вказаний договір ренти. По вказаному договору ОСОБА_4 та ОСОБА_3 достроково внесли кошти в касу заводу. ОСОБА_4 внесла кошти 06.04.2006 року, а ОСОБА_3 11 квітня 2006 року. При цьому ОСОБА_3 внесла кошти двічі по 58 848 грн. 10 коп., тобто у подвійному розмірі. Після внесення вказаних коштів ОСОБА_3 за допомогою свого представника ОСОБА_5 почала судитись із ОСОБА_4 та намагалась відібрати у ОСОБА_4 належне їй за договором ренти нерухоме майно. Так як кошти у розмірі 58 848 грн. 10 коп. ОСОБА_3 були сплачені двічі, на її розрахунковий рахунок, який був зазначений в платіжних дорученням особисто ОСОБА_3 під час внесення коштів на рахунок заводу, вони перерахували зайво сплачені нею кошти у розмірі 58 848 грн. 10 коп. відповідно до платіжного доручення № 2263 від 29.05.2006 року, але ОСОБА_3 вказані кошти не отримала, повернула їх на завод та закрила свій особистий рахунок. Це стало підставою для звернення до ОСОБА_3 із запитом про повідомлення номеру її нового рахунку, який був безпосередньо вручений її представнику ОСОБА_5 05.06.2006 року, але ОСОБА_3, а також її представник не повідомили номер нового рахунку, куди б вони могли перерахувати кошти. ОСОБА_3 не зверталась до них із заявою про повернення коштів аж до 2016 року, і тільки у листопаді 2016 року вони отримали вказаний позов. Вважає, що ОСОБА_3 пропустила строки на звернення до суду та просила застосувати до вказаних позовних вимог позовну давність, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи ОСОБА_4 надав заяву про розгляд справи у її відсутність.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Установлено, що ОСОБА_3 в рахунок виконання умов договору ренти від 21.10.2004 року двічі внесла на рахунок відповідача кошти у розмірі 58 848 грн. 10 коп.

Жодна із квитанцій та платіжних доручень по сплаті вказаних коштів не містить відомостей про те, що ОСОБА_3 вносить кошти за ОСОБА_4 по договору ренти, а отже посилання представника позивача на те, що перебіг позовної давності на звернення до суду із вказаним позовом у ОСОБА_3 настав тоді, коли закінчився судовий спір між нею та ОСОБА_4 з приводу нерухомого майна придбаного ними за договором ренти не заслуговує на увагу.

Не можуть бути прийняті судом, як підстава для задоволення позовних вимог, посилання позивача та її представника на те, що ОСОБА_3 внесла кошти за ОСОБА_4 11 квітня 2006 року у зв»язку з тим, що ОСОБА_4 відмовилась виконувати умови договору ренти , оскільки із довідки відповідача ( а.с.46) убачається, що ОСОБА_4 внесла кошти по договору ренти повністю 06 квітня 2006 року, тобто раніше ніж ОСОБА_3 , а отже ОСОБА_4 06.04.2006 року повністю виконала свої зобов»язання за договором ренти.

Із довіреності виданої ОСОБА_3 ОСОБА_5 від 10.10.2005 року убачається, що цією довіреністю ОСОБА_3 уповноважила ОСОБА_5 бути її представником у будь-яких установах, підприємствах, організаціях, незалежно від форм власності та видів діяльності, а також у відносинах з фізичними особами з будь-яких питань, що її стосуються як суб»єкта підприємницької діяльності - фізичної особи та як фізичної особи.

Строк дії вказаної довіреності п»ять років, до 10.10.2010 року.

Отже посилання представника позивача про те, що ОСОБА_5 діяв всупереч інтересам ОСОБА_3 , та отримавши лист відповідача 05.06.2006 року про надання інформації щодо номеру розрахункового рахунку ОСОБА_3 для переказу коштів , не повідомив ОСОБА_3 про нього не можуть бути прийняті судом, як належний доказ того, що ОСОБА_3 була позбавлена можливості отримати вказані кошти.

ОСОБА_3 видала довіреність ОСОБА_5 , якою фактично уповноважила його розпоряджатись її правами та інтересами з будь-якими особами та по будь-якому питанню , а тому слід дійти до висновку, що ОСОБА_3 була належним чином , через свого представника, повідомлена про намагання відповідача повернути їй зайво сплачені кошти по договору ренти 05.06.2006 року.

Більш того достовірно знаючи про те, що вона зайво сплатила вказані кошти 11.04.2006 року , ОСОБА_3 мала можливість протягом десяти років звернутись до відповідача з вимогою про повернення вказаних коштів особисто, без свого представника.

Звертаючись до суду із вказаним позовом ОСОБА_3 не просила поновити їй строк на звернення до суду.

Як пояснив її представник, ОСОБА_3 вважала, що оскільки триває судовий процес з приводу її позовних вимог про визнання за нею права власності на нерухоме майно , яке перейшло у власність ОСОБА_4 за договором ренти, то перебіг позовної давності для неї переривається на весь час розгляду вказаних цивільних справ.

Судом досліджувались цивільні справи про спір між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з приводу нерухомого майна, яке перейшло у власність ОСОБА_4 за договором ренти, та по жодній із справ ПАТ « Полтавський автоагрешатний завод» не був стороною у справі з приводу вказаних спірних правовідносин.

Більш того норми ЦК України ( ст. 264) не передбачають вказану обставину, як підставу переривання перебігу позовної давності .

Статтею 256 ЦК України передбачає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальний строк позовної давності встановлений статтею 257 ЦК України тривалістю у три роки. Ч. 1 статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

ОСОБА_3 достеменно знала, що вона 11 квітня 2006 року зайво сплатила відповідачеві 58 848 грн. 10 коп., а отже перебіг позовної давності почався саме із вказаної дати.

Отже на час звернення до суду із вказаним позовом до відповідача ПАТ «Полтавський авто агрегатний завод» 16.11.2016 року з часу внесення коштів до звернення до суду із вказаним позовом до ПАТ " Полтавський автоагрегатний завод" минуло 10 років 7 місяців 5 днів.

Зазначені обставини свідчать про те, що ОСОБА_3 звернулась до суду із вказаним позовом після спливу позовної давності.

Статтею 267 ЦК України ч. 3 та 4 передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки відповідач заявив про застосування до вказаних позовних вимог позовної давності , суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з вказаних підстав.

Керуючись ст. 10, 11, 60, 209, 213-215 ЦПК України ,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Л.М. Васильєва