Справа № 219/1740/16-ц
Провадження № 2/219/1479/2016
Артемівський міськрайонний суд Донецької області
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 квітня 2016 року м. Бахмут

Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі

головуючого судді Давидовської Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Федорової І.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовною заявою ОСОБА_3 (далі ОСОБА_3В.)

до Публічного акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат» (далі Комбінат)

про відшкодування моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовною заявою до Комбінату про відшкодування моральної шкоди в сумі 40 000 грн.

Як на підставу своїх вимог позивач посилається на ті обставини, що з 16 листопада 1998 року по 18 січня 2005 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем, працюючи, зокрема, в якості продавця виробничих товарів та звільнена з роботи на підставі ст.38 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) за власним бажанням. Указав на те, що 11 грудня 1998 року о 14:30 годині на робочому місці вона отримала травму розтягнення звязок лівого колінного суглоба. Внаслідок отриманої травми, відповідно до довідки закладу охорони здоровя, їй був встановлений діагноз: розтягнення звязок лівого колінного суглоба. За наслідками розслідування нещасного випадку роботодавцем (відповідачем) були складений акт форми Н-1 від 27 грудня 2005 року, відповідно до якого було встановлено факт порушення п 3.13 Інструкції з охорони праці для продавців ВРЗ. За висновком МСЕК від 15 квітня 2006 року їй було встановлено 20% стійкої втрати професійної працездатності. Стверджує, що отримання виробничої травми призвело до порушення її особистих немайнових прав, наслідком стало порушення нормальної життєдіяльності, здійсненням нею додаткових зусиль для організації свого життя. Тому вважає, що факт спричинення відповідачем їй моральної шкоди наявний та просить суд стягнути з Комбінату на її користь моральну шкоду, заподіяної ушкодженням здоровя, повязаним з трудовим каліцтвом, у сумі 40 000 грн.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, які викладені у позовній заяві, просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні та відзиві на позовну заяву проти позову заперечувала у повному обсязі з підстав його необґрунтованості. Зокрема, зауважила, що 11 грудня 1998 року з позивачем трапився нещасний випадок на робочому місці, проте стався він через порушення саме позивачем п.3.13 Інструкції з охорони праці для продавців ВРЗ. Крім того вказує на те, що позивачем в судовому засіданні не доведено те, що внаслідок трудового каліцтва підприємством їй було завдано моральну шкоду. Зауважила, що на момент настання нещасного випадку діяв ОСОБА_4 України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань, що спричинили втрату працездатності», відповідно до якого обовязок по відшкодуванню моральної шкоди, спричиненої внаслідок ушкодження здоровя, був покладений на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві. Просить суд відмовити позивачу у задоволенні її позовних вимог у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, додатково представлені сторонами документи, заслухавши представників сторін, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що ОСОБА_3 з 16 листопада 1998 року по 18 січня 2005 року включно перебувала у трудових відносинах з відповідачем на посаді продавця виробничих товарів, про що свідчить відповідні записи у трудовій книжці позивача. 18 січня 2005 року позивача було звільнено з роботи на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням (а.с.8-10).

Згідно акту про нещасний випадок на виробництві форми Н-1 №10, складеного 27 грудня 2005 року Комбінатом, 11 грудня 1998 року о 14 годині 30 хвилин стався нещасний випадок при наступних обставинах: зі слів продавця продовольчих товарів ОСОБА_3 та свідків - продавців магазину ОСОБА_5, ОСОБА_6, керуючого магазином ОСОБА_4П,. вони отримали завдання від начальника ВРП ОСОБА_7 на перевезення деревяних піддонів (для укладення товару) з ремонтно-будівельного цеху в магазин №1 на санях. Під час перевезення піддонів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 тягнули сані вперед за мотузку, а ОСОБА_4 та ОСОБА_6 притримували піддони ззаду від падіння. На куті автодороги (в районі дослідно-експериментального заводу та складу магнезиту), яка веде до центральної прохідної, ОСОБА_8 підсковзнулася та, падаючи, травмувала ліве коліно. ОСОБА_9 та ОСОБА_6 допомогли їй піднятися, були розтягнені звязки лівого колінного суглоба (а.с.10).

Відповідно до зазначеного акту причинами даного нещасного випадку є: порушення ОСОБА_3 п 3.13 інструкції з охороні праці для продавців ВРЗ. Проте згідно протоколу засіданням комісії по питанням охорони праці 20 червня 2006 року було встановлено причини нещасного випадку: 5% провини колишнього працівника комбінату-продавця продовольчих товарів ВРП ОСОБА_3 в тому, що сталося з нею 11 грудня 1998 року нещасний випадок (а.с.53).

Довідкою МСЕК 15 квітня 2006 року ОСОБА_3 встановлено 20% стійкої втрати професійної працездатності безстроково (а.с.11).

Частково задовольняючи позовні вимоги суд виходить з наступного.

Як установлено судом, право на відшкодування шкоди у зв'язку з утратою 20% професійної працездатності виникло у ОСОБА_3 15 квітня 2006 року (довідка МСЕК 15 квітня 2006 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 вказаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган.

01 квітня 2001 року набрав чинності ОСОБА_4 України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», завданням якого відповідно до абзацу четвертого статті 1 Закону визначалося відшкодування матеріальної та моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей Фондом соціального страхування від нещасних випадків.

За змістом підпункту «е» пункту 1 частини 1 статті 21 Закону, у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні зокрема й грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

01 січня 2006 року набрав чинності ОСОБА_4 України «Про Державний бюджет України на 2006 рік», а 01 січня 2007 року - ОСОБА_4 України «Про державний бюджет України на 2007 рік», якими було зупинено дію норм, що передбачали право потерпілих на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків.

Законом України від 23 лютого 2007 року № 717-V «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» внесені зміни до абз. 4 ст. 1, підп. «е» п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28, а також виключено ч. 3 ст. 34 Закону № 1105- XIV, скасовано право потерпілих на виробництві громадян на відшкодування їм моральної (немайнової) шкоди за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. п. 1-1.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами), право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Таким чином, потерпілі мають право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, за рахунок Фонду соцстраху у разі, якщо стійку втрату працездатності вперше встановлено у період із 01 квітня 2001 року по 31 грудня 2005 року.

Згідно роз'яснень, викладених у рішенні Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08 жовтня 2008 року, право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди Законом України від 23 лютого 2007 року № 717-V не порушено, оскільки ст. 1167 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

За положеннями ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до ст. ст. 23, 1167 ЦК України моральна шкода працівника від нещасного випадку навиробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Виходячи з положення статті 23 ЦК України, при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди суду необхідно встановити характер завданої моральної шкоди, глибину і тривалість моральних та фізичних страждань потерпілого, настання негативних змін у його житті, можливість відновлення стану, який мав потерпілий до нещасного випадку чи професійного захворювання. При цьому розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

З урахуванням вищевикладеного, ураховуючи доведеність наявності шкоди та вини роботодавця, тяжкість травми та відповідні ускладнення для здоровя позивача, ступінь втрати професійної працездатності, глибину і тривалість моральних і фізичних страждань позивача, настання негативних змін у його житті після отримання травми та неможливість відновлення стану, який мав позивач до нещасного випадку на виробництві, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме стягнення на його користь 8 000 грн. моральної шкоди. Указаний розмір, на переконання суду, буде відповідати характеру та обсягу моральних переживань позивача, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у його житті та вимогам розумності і справедливості.

Заперечення відповідача не приймаються судом до уваги і спростовуються вищевикладеним.

Судові витрати покласти на відповідача пропорційно задоволених вимог у відповідності до положень ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України.

З огляду на викладене та керуючись статтями 4, 10, 60, 88, 212, 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат» про відшкодування моральної шкоди в розмірі 40 000 грн. - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат» на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 8 000 грн.

У частині вимог ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат» про відшкодування моральної шкоди в розмірі 32 000 грн. відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат» на користь держави 110,24 грн. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд Донецької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя14.04.2016 ОСОБА_10