н/п 2/490/1865/2016 Справа № 490/3240/16-ц
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

13 вересня 2016 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Черенкової Н.П.,

при секретарі Шевельовій Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просив стягнути з них в солідарному порядку заборгованість за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії №640/663-К663 від 01.11.2007 року в сумі 91519,18 дол. США у гривневому еквіваленті по курсу НБУ.

Представник позивача до судового засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності та позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідачі до судового засідання не з`явилися, надали заперечення проти позову, в яких посилалися на те, грошовою одиницею в Україні є гривня та проведення розрахунків за спірним кредитним договором, у тому числі, оплата процентів, штрафних санкцій в іноземній валюті потребує індивідуальної ліцензії Національного банку України, якої позивачем не надано.

Окрім того, вказали, що на день укладання кредитного договору іноземний курс валюти становив 1USD = 5,05 грн., та на сьогоднішній день 1USD становить 25,1 грн. Використання банком долара США як предмету кредитування за споживчим кредитом фактично є внесенням в кредитний договір пункту, що значно погіршує становище позичальника як споживача порівняно з банком в разі настання певних подій, що заборонено згідно з чинним законодавством, зокрема, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». За такого, кредитний договір містить ознаки недійсності, оскільки згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною вимог, які встановлені, зокрема, ч. 1 ст. 203 ЦК України.

Окрім того, вказали, що договори були укладені без згоди другого з подружжя, що суперечить вимогам ч. 2 ст. 65 СК України.

При цьому, заявою від 16.08.2016 року заявили про пропуск Банком строків позовної давності та просили застосувати відповідні правові наслідки до вимог про стягнення заборгованості.

Окрім того, вважали, що розмір пені позивачем нарахований неправильно, а за такого просили зменшити її розмір у випадку незгоди суду з позицією відповідача, викладеною в запереченнях на позовну заяву.

Судом ухвалено про розгляд справи у відсутності сторін.

Обставини справи, встановлені судом.

01.11.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання відновлювальної кредитної лінії №640/663-К663, за яким банк надав позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в межах максимального ліміту заборгованості у сумі 60000,00 дол. США з порядком повернення Кредиту щомісячно рівними частинами згідно п.п. 1.1.1., п.п. 1.1.1.1 Договору кредиту, з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 31.10.2017 року та зі сплатою 13,5 % річних.

В забезпечення виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань перед позивачем за Договором кредиту, згідно п.п. 1.3.1. Договору кредиту між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_2 укладено Договір поруки №640/663-П663, згідно з яким відповідач взяв на себе зобов`язання солідарно відповідати за виконання відповідачем ОСОБА_1 у повному обсязі зобов`язань за Договором кредиту.

У відповідності до п. 1.3.2 Договору про надання відновлюваної кредитної лінії №№640/663-К663 в день укладення цього Договору з Позичальником ОСОБА_1 та майновим поручителем ОСОБА_2 укладено іпотечний договір, за умовами якого поручитель передає кредитору в іпотеку нежитлове приміщення, магазин промислових товарів, загальною площею 80,4 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вул. Московська, 42/2.

У відповідності до п. 3.3.7 Договору позичальник зобов`язаний сплачувати кредитору проценти у розмірі, передбаченому п.1.1.1 Договору та комісії в розмірах та в порядку, визначеному п.п. 2.6, 2.8, 2.9 цього Договору.

Пунктом 3.3.9 Договору передбачено, що позичальник зобов`язаний здійснювати погашення Кредиту відповідно до графіку змін максимального ліміту заборгованості, визначеного в п. 1.1.1 цього Договору , у сумі різниць між максимальним лімітом заборгованості, що діяв у попередньому періоді та максимальним лімітом заборгованості, що діятиме в наступному періоді, в строк не пізніше останнього робочого дня попереднього періоду, а також в кінцевий термін повернення заборгованості за Кредитом, що визначений п. 1.1.1.27 цього Договору.

Свої зобов`язання, визначені п. 1.1., п. 2.1., п.п. 3.1.1 Договору кредиту, позивачем виконано належним чином в повному обсязі: відповідачу ОСОБА_1 відкрито позичковий рахунок в АКБ «Укрсоцбанк» та надано суму кредиту на споживчі потреби.

У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії №640/663-К663 від 01.11.2007 року станом на 15.03.2016 р. позивачем нарахована заборгованість у розмірі 91519,18 дол. США, що за офіційним курсом гривні до дол. США, встановленим Національним банком України станом на 15.03.2016 року (1 дол. США 26,5174) в гривневому еквіваленті дорівнює 2426850,70 грн., з яких: сума строкової заборгованості за кредитом становить 52000,00 дол. США, що в гривневому еквіваленті складає 1378904,80 грн., сума заборгованості за відсотками становить 33029,46 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить 875855,40 грн.; розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту складає 63126,26 грн.; розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків складає 108964,24 грн.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (щодо договору позики), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. ст. 1046, 1048 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Визначення поняття зобов`язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України, відповідно до якої зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обовязку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (ст. 510 ЦК України).

Вирішуючи питання про застосування позовної давності суд прийшов до наступного.

Відповідно до статті 526, частин 1 статті 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

Частиною 5 статті 261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною 3 статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Як вбачається із змісту кредитного договору, сторони встановили строк дії договору - до повного виконання сторонами зобов'язань за цим договором (п. 7.3), а також визначили умови щомісячного повернення кредитних коштів, (1.1.1, 1.1.2, 2.4, 2.4.1).

Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань, тобто внесення щомісячних платежів, що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Оскільки умовами договору між сторонами встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути весь борг частинами, то право позивача вважається порушеним з моменту недотримання позичальником строку погашення кожного щомісячного платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року (справа № 6-116 цс 13) і є обов'язковою для застосування судами України.

Як вбачається із виписки з особового рахунку, останній платіж відповідачем здійснено у 21.10.2015 року у розмірі 5 дол. США, за такого строк позовної давності позивачем не пропущено.

Статтею 192 ЦК України передбачено, що законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця - гривня; іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 року, передбачено, що надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі; використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави можливе при умові отримання ліцензії, яка видається резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Одержання індивідуальної ліцензії однією із сторін валютної операції означає також дозвіл на її здійснення іншою стороною або третьою особою, яка має відношення до цієї операції, якщо інше не передбачено умовами індивідуальної ліцензії. Індивідуальної ліцензії потребують, зокрема операції надання і одержання резидентами кредитів віноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі (п.п."в" п.4).

Відповідно до п. 5.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17.07.2001р. № 275 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21.08.2001 за № 730/5921, письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, згідно з Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

У відповідності до ст. 19 ЗУ «Про банки та банківську діяльність», банк має право здійснювати банківську діяльність тільки після отримання банківської ліцензії, яка подається Національним банком України на підставі клопотання банку. Без отримання ліцензії не дозволяється здійснювати одночасно діяльність по залученню вкладів та інших коштів, що підлягають поверненню і наданню кредитів.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Укрсоцбанк» отримав банківську ліцензію №5 від 29.12.2001 року та дозвіл 5-2 , відповідно до якого банк має право на залучення і розміщення іноземної валюти на валютному ринку України.

В даному випадку в спірному кредитному договорі сума, що підлягає поверненню, зазначена в іноземній валюті, а не у гривні. Крім того, договір не містить умов, щодо можливості повернення кредитних коштів у іншій валюті, ніж в тій, в якій вони були отримані ОСОБА_1

Законом України «Про банки та банківську діяльність» визначено поняття банку, відповідно до якого - це юридична особа, яка має виключне право на підставі ліцензії НБУ здійснювати залучення коштів у фізичних та юридичних осіб для розміщення цих коштів від власного імені , на власних умовах та на власний ризик.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що, відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За такого, оспорювана угода, укладена з додержанням вимог цивільного законодавства України та є проявом вільного волевиявлення сторін, щодо визначення грошового еквіваленту зобов'язання в іноземній валюті, та вона не суперечить нормам, зазначеним в ч.2 ст. 524 ЦК України.

Посилання позивача на відсутність у ПАТ «Укрсоцбанк» індивідуальної ліцензії для надання резидентам кредитів, що є обставиною, за якою кредитний договір може бути визнаний недійсним, є безпідставними, оскільки уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. Підпункт «в»пункту 4 ст. 5 «Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземні валюті, якщо термін і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, однак законодавець не визначив межі термінів і сум надання/одержання кредитів в іноземній валюті, у зв'язку з чим операція з надання банком кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії.

За такого, надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору (п. 11 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»).

Інформація про умови кредитування та сукупну вартість кредиту позивачу надавалась.

В матеріалах справи відсутні докази щодо несправедливих і недобросовісних умов кредитного договору, зокрема, внесенням в нього умови кредитування в іноземній валюті.

Посилання відповідача на здорожчання долару не заслуговують на увагу, оскільки на момент укладення кредитного договору, кожна із сторін в однаковій мірі несли валютні ризики відповідно до умов, передбачених договором.

Зміна обставин була зумовлена однаковими для сторін причинами. Банк свої зобов'язання за договором виконав належним чином та у повному обсязі - надав кредитні кошти в розмірі 60000,00 дол. США, а позичальник отримав зазначені кошти, тому співвідношення майнових інтересів сторін не порушуються.

Посилання відповідачів на те, що договори були укладені без згоди другого з подружжя, спростовуються заявою ОСОБА_3 від 01.11.2007 року, якою вона надала на передачу в іпотеку її чоловіком ОСОБА_1 під забезпечення будь-якого кредитного договору майна, а саме ? частки нежитлових приміщень магазину промислових товарів, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вул. Московська, 42/2.

Враховуючи вищевикладене, вимоги позивача щодо стягнення суми строкової заборгованості за кредитом та відсотками є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

За такого, з відповідачів у солідарному порядку на користь позивача підлягає стягненню сума строкової заборгованості за кредитом у сумі 52000,00 дол. США, що в гривневому еквіваленті станом на 15.03.2016 року складає 1378904,80 грн., та сума заборгованості за відсотками у розмірі 33029,46 дол. США, що в гривневому еквівалент станом на 15.03.2016 року і становить 875855,40 грн., за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії №640/663-К663 від 01.11.2007 року підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд не погоджується з розміром пені за несвоєчасне повернення кредиту у сумі 63126,26 грн. та розміром пені за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 108964,24 грн.

В ст. 549 ЦК України вказано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконан ня.

Відповідно до ст. 551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених зако ном. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Враховуючи вищевказані положення ст. 551 ЦК України та п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", суд вважає, що розмір пені по вказаному кредитному договору може бути зменшений, оскільки суд вважає, що наявні інші обставини, які мають істотне значення, а саме те, що відбулося значне здорожчання долара США, а кредит надавався відповідачу у доларах США.

Тому, враховуючи вищенаведене, суд вважає за можливе зменшити розмір пені: за несвоєчасне повернення кредиту з 63126,26 грн. до 50000,00 грн.; за несвоєчасне повернення відсотків з 108964,24 грн. до 80000,00 грн., на підставі норми ст.3 ЦК України, щодо справедливості, та розумності, які є загальними засадами цивільного законодавства.

Відповідно до п. 12 постанови Вищого Спеціалізованого Суду України № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у разі якщо кредит правомірний наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню та з відповідачів у солідарному порядку на користь позивача слід стягнути суму строкової заборгованості за кредитом у сумі 52000,00 дол. США, що в гривневому еквіваленті складає 1378904,80 грн., суму заборгованості за відсотками у розмірі 33029,46 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить 875855,40 грн., пеню за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 50000,00 грн.; пеню за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 80000,00 грн.

Згідно ст.88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі по 17885,70 грн. з кожного

Керуючись ст. ст.3,4,10,11,60,88,209,212,214-215,224-226 ЦПК України, на підставі ст.ст.16, 512, 514, 516,525,526,530,554,589,625,626,629,1050,1054 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов - задовольнити частково.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» суму строкової заборгованості за кредитом у сумі 52000,00 дол. США, що в гривневому еквіваленті складає 1378904,80 грн., суму заборгованості за відсотками у розмірі 33029,46 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить 875855,40 грн., пеню за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 50000,00 грн.; пеню за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 80000,00 грн. за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії №640/663-К663 від 01.11.2007 року

Стягнути із ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» судовий збір у розмірі по 17885,70 грн. з кожного.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в строки та порядку, передбаченому ст. ст. 293 - 296 ЦПК України.

Суддя Н.П. Черенкова