Ухвала

іменем україни

13 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про припинення поруки, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 13 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі - ТОВ «Кей-Колект») звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 24 вересня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 92 112,47 доларів США зі сплатою 12,9 % річних на строк до 22 вересня 2017 року. З метою забезпечення виконання вказаних кредитних зобов'язань 24 вересня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено договір поруки. Оскільки позичальник не виконував свої кредитні зобов'язання у нього уторилася заборгованість перед банком, яка станом на 26 березня 2015 року становить 92 112,47 доларів США. Відповідно до договору факторингу від 12 грудня 2011 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк»і ТОВ «Кей-Колект», останнє набуло права вимоги до відповідачів за вказаними вище договорами.

Враховуючи викладене, ТОВ «Кей-Колект» просило стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором у розмірі 92 112,47 доларів США.

У жовтні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що кредитор змінив строк виконання кредитних зобов'язань, пред'явивши 30 квітня 2010 року боржнику та поручителю письмові вимоги про дострокове повернення кредитну. Оскільки позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення кредитної заборгованості лише у серпні 2015 року, то ним пропущено строк, встановлений ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Враховуючи викладене, ОСОБА_4 просив припинити правовідносини поруки по договору поруки від 24 вересня 2007 року.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 квітня 2015 року в задоволенні позову ТОВ «Кей-Колект» відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено. Припинено правовідносини поруки за договором поруки від 24 вересня 2007 року, укладеному між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 13 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_3 та ухвалено нове рішення. Позов ТОВ «Кей-Колект» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованість за кредитним договором від 24 вересня 2007 року у розмірі 24 634,94 доларів США, що за курсом, встановленим Національним банком України станом на 13 жовтня 2015 року складає 537 478,56 грн. У задоволенні позовних вимог ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_4 відмовлено. У решті рішення місцевого суду залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_4 рішення апеляційного суду не оскаржив, тому відповідно до ст. 335 ЦПК України вказане рішення апеляційного суду в частині позовних вимог ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_4 не є предметом касаційного перегляду.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні первісних позовних вимог до ОСОБА_3 та ухвалюючи в цій частині нове рішення про задоволення вказаних вимог частково, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що з боржника на користь ТОВ «Кей-Колект» підлягає стягненню заборгованість зі сплати відсотків та за тілом кредиту за період з серпня 2010 року по серпень 2013 року.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанцій погодитися не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Так, судами встановлено, що 24 вересня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 92 112,47 доларів США зі сплатою 12,9 % річних на строк до 22 вересня 2017 року.

З метою забезпечення виконання вказаних кредитних зобов'язань 24 вересня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено договір поруки.

ОСОБА_3 кредит не сплачує з 28 лютого 2010 року і станом на 26 березня 2015 року його загальна заборгованість становить 92 112,47 доларів США, що по курсу Національного банку України на день розрахунку становить 2 164 716,64 грн.

30 квітня 2010 року АКІБ «УкрСиббанк» пред'явило до відповідачів письмові вимоги про дострокове повернення кредиту.

30 серпня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» зверталося до суду із позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення боргу за вказаним кредитним договором. Ухвалою суду від 27 червня 2012 року, яка набрала законної сили, позов було залишено без розгляду відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

За змістом договору факторингу від 12 грудня 2011 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» і ТОВ «Кей-Колект», останнє набуло права вимоги до відповідачів за вказаними вище договорами.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Оскільки відповідно до ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно із умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Проте, якщо кредитор змінює на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, позовна давність обчислюється від цієї дати.

Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й зобов'язаний пред'явити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя протягом шести місяців (ч. 4 ст. 559 ЦК України), від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Аналогічний висновком щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року № 6-990цс15, який має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

За змістом п. 6.2. кредитного договору від 24 вересня 2007 року, в разі відсутності даних про отримання позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту, терміни повернення кредиту у повному обсязі та плати за нього вважаються такими, що настали з 41 календарного дня, рахуючи з дати відправлення вимоги (том 1 а. с. 8 - 9).

У справі, яка переглядається, місцевий суд виходив із того, що, пред'явивши вимогу до боржника і поручителя про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентів за його користування та пені, кредитор змінив строк виконання зобов'язання, тому змінився і строк звернення до суду. Установивши, що ТОВ «Кей-Колект» звернулося до суду із зазначеним позовом як до боржника, так і до поручителя з пропуском цього строку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні первісного позову та задоволення зустрічних позовних вимог.

Проте всупереч вимогам статей 303, 316 ЦПК України, апеляційний суд переоцінив наявні в справі докази, не витребував нових, не навів належних доказів на спростування висновків суду першої інстанції та скасував законне рішення місцевого суду.

Згідно зі ст. 339 ЦПК України суд касаційної інстанції, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно з законом, скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Разом з тим, відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Враховуючи зазначене, рішення суду апеляційної інстанції в частині позовних вимог до ОСОБА_3 підлягає скасуванню. Рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_3 відповідає вимогам закону і матеріалам справи, тому підстави для його зміни або скасування відсутні.

Керуючись статтями 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 13 жовтня 2015 року в частині позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 24 вересня 2007 року у розмірі 24 634,94 доларів США, що за курсом, встановленим Національним банком України станом на 13 жовтня 2015 року складає 537478,56 грн. скасувати, рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 квітня 2015 року в цій частині залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

В.М.Колодійчук

О.В.Умнова

І.М. Фаловська