Справа №463/3518/16-ц
Провадження №2/463/1695/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2016 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, -

в с т а н о в и в:

Позивач ТОВ СК «Альфа-Гарант» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу на суму 7 144,13 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 09.01.2014р. між сторонами укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/6863663, відповідно до якого, забезпеченим транспортним засобом є автомобіль НОМЕР_1. З вини відповідача, 13.11.2014р. за участю забезпеченого транспортного засобу, відбулась ДТП, внаслідок чого було пошкоджено автомобіль НОМЕР_2. Потерпілий звернувся до позивача з вимогою відшкодувати шкоду, заподіяну внаслідок ДТП. 30.04.2015р. останньому виплачено страхове відшкодування в сумі 7 144,13 грн. Оскільки відповідач не повідомив позивача у встановлені законом строки про вчинення ним ДТП, останній зобовязаний відшкодувати сплачене страхове відшкодування, і тому дану суму просить стягнути з ОСОБА_1 в примусовому порядку.

В судове засідання представник позивача не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, скерував до суду заяву, в якій справу просить слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не зявився повторно, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 13.11.2014р. у м. Львів-Винники на вул. Галицька-Сухомлинського відбулась ДТП за участю транспортного засобу Деу д.н.з. НОМЕР_3, під керуванням відповідача та іншого транспортного засобу автомобіля НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_2

Згідно постанови Личаківського районного суду м. Львова від 23.01.2015р. (а.с.8) та постанови Личаківського районного суду м. Львова від 13.03.2015р. про виправлення описки в постанові від 23.01.2015р. (а.с.9), відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнено до адміністративної відповідальності у виді штрафу.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до полісу № АС/6863663 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.4), в момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача під час керування транспортним засобом Деу д.н.з. НОМЕР_3 була застрахована у ТОВ СК «Альфа-Гарант».

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальнику) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові внески та виконувати інші умови договору.

Відповідно до вимог п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Аналогічний обовязок страховика, також закріплено у ст. ст. 979, 988, 990 ЦК України.

Згідно платіжного доручення від 30.04.2015р. (а.с.22), позивачем виплачено страхове відшкодування потерпілому в розмірі 7 144,13 грн. згідно розрахунку страхового відшкодування (а.с.20) та страхового акту № ЦВ/15/0084 від 29.04.2015р. (а.с.21).

Як зазначено в пп. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції, яка діяла на момент вчинення ДТП, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у пп. 33.1.2 п. 33.1 ст. 33 цього Закону.

Однак, із внесенням Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» змін у статтю 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було розширено перелік обовязків учасників дорожньо-транспортної пригоди, у звязку з чим обовязок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП був викладений уже в підпункті 33.1.4. пункту 33.1 статті 33 Закону № 1961-IV України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Проте, на даний час не внесені відповідні зміни до абзацу «ґ» підпункту 38.1.1. пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів статті 33 зазначеного Закону щодо строків та умов обовязкового повідомлення страховика про настання ДТП.

На основі аналізу цих статей, під час розгляду справи № 6-1цс14, ВСУ сформулював правову позицію від 12.02.2014р., в якій зазначив, що у звязку із внесеними до цього Закону змінами було збережено як обовязок страхувальника щодо вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП, так і відповідне право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив його про настання ДТП.

Неузгодженість нумерації підпунктів пункту 33.1 статті 33 та підпунктів пункту 38.1 статті 38 Закону, після внесених до них змін Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування», не може обмежувати встановлене статтею 38 Закону право страховика подати регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, а тому й не може бути підставою для відмови в задоволенні такого позову.

Такий обовязок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Згідно з ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень і доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В матеріалах справи відсутні докази тієї обставини, що відповідач повідомляв позивача про ДТП у встановлений законом строк або вжив інших заходів для запобігання необґрунтованим витратам страховика, внаслідок чого суд знаходить регресну вимогу обґрунтованою, та ухвалює рішення про задоволення позову в повному обсязі.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 1378 грн., сплата якого підтверджується відповідною квитанцією (а.с.3).

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.10,60,61,88,209,212-215,218,224-226 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 979-982, 984, 993 ЦК України, Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд,

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (м. Львів, вул. Переяславська, 11/6) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» (м. Київ, вул. Л. Українки, 26, п/р 4100 в ПАТ «УкрСиббанк», МФО 351005, ) 7 144,13 грн. (сім тисяч сто сорок чотири грн. тринадцять коп.) шкоди в порядку регресу.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» 1378 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 294,296 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте Личаківським районним судом м. Львова за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Леньо С. І.