УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Кадєтової О.В.,
Мостової Г.І.,Наумчука М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради, ОСОБА_7, за участю третіх осіб - Харківської міської ради, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Ємець ІванаОлександровича, ОСОБА_9 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Харківської області від 01 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що протягом тривалого часу мешкала зі своєю родиною, дідусем, матір'ю, ОСОБА_10 та братом ОСОБА_11 у квартирі АДРЕСА_1. На час приватизації квартири була неповнолітньою, її мати ОСОБА_10 без врахування часткового використання житлового приватизаційного сертифікату іншої квартири, відмовилась від їх участі в приватизації цієї трикімнатної квартири.

Позивач зазначала, що при приватизації зазначеної вище квартири були порушені її права, у зв'язку з чим просила визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1, видане 13 вересня 2002 року її діду, ОСОБА_9, та про визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, укладений 06 вересня 2013 року між ОСОБА_9 з ОСОБА_7, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємцем І.О.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13 серпня 2015 року позов задоволено.

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1, видане відділом приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Виконавчого комітету Харківської міської ради 13 вересня 2002 року, реєстраційний номер 5-02-226887, зареєстроване в Комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 19 лютого 2002 року, номер запису П-5-59361.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири від 06 вересня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємцем І.О., зареєстрований в реєстрі за № 2366. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 01 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_6 у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення апеляційного суду Харківської області від 01 жовтня 2015 року та залишити в силі рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 серпня 2015 року, мотивуючи свої вимоги порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що органом приватизації було порушено право позивача на участь у приватизації спірної квартири.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що розпорядження Центру (відділу) приватизації позивачем не оспорюється та з того, що належним відповідачем по справі є ОСОБА_9, який був залучений до участі у справі у якості третьої особи.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 разом з батьками та братом ОСОБА_11 в порядку Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» відповідно Свідоцтва про право власності на житло від 03 травня 1995 року набула право власності на частину квартири АДРЕСА_2 на умовах спільної сумісної власності на загальну площу 45,5 кв. м.

На час приватизації квартири АДРЕСА_1 у 2002 році ОСОБА_6 була зареєстрована та мешкала у цій квартирі разом з матір'ю, братом та дідом ОСОБА_13 За заявою матері, вона, як неповнолітня не приймала участі в приватизації.

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 13 вересня 2002 року вказана квартира належить ОСОБА_13

Відповідно до договору купівлі-продажу від 06 вересня 2013 року ОСОБА_13 продав спірну квартиру ОСОБА_7

Згідно ч.ч. 2, 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (у редакції, чинній на момент приватизації спірної квартири) якщо загальна площа квартири менше площі, яку має право отримати сім'я наймача безоплатно, наймачу та членам його сім'ї видаються житлові чеки, сума яких визначається виходячи з розміру недостатньої площі та відновної вартості одного квадратного метра. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

З матеріалів справи вбачається, що свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 від 13 вересня 2002 року видане на підставі розпорядження Центру (відділу) приватизації державного житлового фонду від 13 вересня 2002 року № 5167.

Як вбачається з позовної заяви, вимог про визнання незаконним та скасування розпорядження Центру (відділу) приватизації державного житлового фонду від 13 вересня 2002 року № 5167 ОСОБА_6 не заявляла.

З урахуванням наведеного, колегія судів погоджується з висновком апеляційного суду про відмову у задоволенні позову, оскільки розпорядження про приватизацію квартири АДРЕСА_1 не оспорюється.

Інші доводи касаційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Згідно ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 1 ст. 336, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 01 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова

О.В. Кадєтова

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук