г Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/1087/16-ц
Номер провадження 2/213/710/16
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 грудня 2016 року Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Соловйової Л.Я.,
при секретарі Ємельянцевій Т.С.
за участю позивача - ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Інгулецького районного суду у м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Інгулецького об`єднаного районного військового комісаріату про стягнення компенсації за дні невикористаних відпусток,
Ухвалою суду від 09.09.2016 року до участі у справі в якості другого відповідача було залучено Інгулецький ОРВК.
Відповідачі про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно, в установленому порядку /а.с.39-41,57,59,64,65,71,72,73/, але с судові засідання представники відповідачів не з`явилися.
19 травня 2016 року від представника Дніпропетровського обласного військового комісаріату надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю брати участь в судовому засіданні через зайнятість в іншому суді /а.с. 31-35/. В наступному відповідач Дніпропетровський обласний військовий комісаріат надав суду письмові заперечення на позовну заяву та просив залишити позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду в зв`язку з пропуском нею процесуального строку, та відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі /а.с.42-45/.
Заперечення даного відповідача обгрунтовані тим, що позивач з ним у трудових відносинах не перебувала, оскільки жодного трудового договору між ними не укладалося. На момент виникнення правовідносин існував Колективний трудовий договір, яким підтверджено також факт трудових відносин позивача з ОСОБА_2 , який перебуває на фінансовому забезпечення у ОСОБА_3 . Розрахунки з позивачем проводилися на підставі наказів, що надавалися Інгулецьким ОРВК до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в тому числі і наказ № 40 від 30.05.2013 року про звільнення позивача виносив військовий комісар ІНФОРМАЦІЯ_2 . При цьому в Обласному комісаріаті особової справи позивача, як державного службовця, немає, відомостей про наявність у неї 2-х неповнолітніх дітей також не було. Представник відповідача звертає увагу суду на те, що Дніпропетровський ОВК є державною установою і фінансується з державного бюджету через Міноборони України.
Крім того, незважаючи на приписи ст.233 КЗпП України відповідач вважає, що позивачем пропущений строк звернення до суду, оскільки на його думку компенсація за невикористані додаткові відпустки не відноситься до складової заробітної плати, а відноситься до інших та компенсаційних виплат, оскільки є виключно додатковою соціальною пільгою.
В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала повністю, суду пояснила, що з 20.12.1989 року по 30.05.2013 року вона працювала на різних посадах в Інгулецькому об`єднаному районному військовому комісаріаті /далі ІНФОРМАЦІЯ_3 ), який є відокремленим підрозділом Дніпропетровського обласного військового комісаріату, а з 01.11.2006 року - на посаді начальника служби захисту інформації. Наказом Інгулецького ОРВК № 40 від 30.05.2013 року була звільнена з займаної посади на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України (в зв`язку зі скороченням штатів). Зазначеним наказом було передбачено виплата їй вихідної допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.
Однак при звільненні їй не була виплачена компенсація за невикористані дні додаткових соціальних відпусток за 2007-2013 роки, право на яку вона мала відповідно до ч.1 ст.83 КЗпП України, та ч.1 ст. 24, ч.1 ст.19 Закону України Про відпустки, як одинока мати, яка працювала, та мала до 11 листопада 2007 року двох дітей віком до 15 років, а після досягнення старшою дитиною 15 років, - одну дитину до 15-ти років, яких вона виховує без батька.
23.09.2015 року вона звернулася до Інгулецького ОРВК з заявою про виплату компенсації за невикористані дні соціальних відпусток, на яку листом від 03.11.2015 року ОСОБА_4 повідомив їй про направлення її заяви до обласного військового комісаріату. Дніпропетровським ОВК листом від 17.11.2015 року за № 4/8614 у виплаті компенсації їй було відмовлено в зв`язку з відсутністю у неї права на соціальні відпустки у 2007-2013 роках, оскільки її синові ОСОБА_5 у 2007 році вже виповнилось 15 років. На повторний запит до Інгулецького ОРВК у грудні 2015 року щодо виплати їй компенсації за невикористані дні соціальних відпусток у 2007-2013 роках, останній їй повідомив про те, що вона втратила право на додаткову соціальну відпустку згідно зі ст.19 Закону України Про відпустки, так як її сину в 2007 році виповнилося 15 років.
Вважає, що у виплаті компенсації їй було відмовлено безпідставно, оскільки ст.19 Закону України «Про відпустки» передбачає виплату жінці, яка працює, і має двох і більше дітей віком до 15 років, одинокій матері, яка виховує дитину без батька, надання щорічних, додаткових оплачуваних відпусток. Надання таких відпусток здійснюється без урахування святкових та неробочих днів. Вона є вдовою, оскільки її чоловік ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , має двох дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Отже станом на 2007 рік вона відповідно до Закону мала статус матері, яка працює, та має на утриманні двох дітей віком до 15 років, а в наступному у 2008-2013 роках - одинокої матері (вдови), яка працює і виховує дитину без батька.
Позивач звертає увагу суду на те, що відповідачу було відомо, що вона була вдовою, оскільки після смерті чоловіка - вона вважається членом сім`ї померлого ветерана військової служби, їй була призначена пенсія по втраті годувальника на двох дітей, у 2002-2006 роках відповідно до наказів військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 їй надавались додаткові соціальні відпустки, а в період з 2007 по 2013 рік соціальні відпустки їй не надавались, компенсація за невикористані дні зазначених відпусток не виплачувалася.
Тому, відповідач при звільнені зобов`язаний був виплатити їй компенсацію за 68 днів невикористаних соціальних відпусток. При цьому, позивач у позові зазначила розрахунок кількості невикористаних днів та розміру компенсації за ці дні, який здійснила, виходячи із Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 року.
Заслухавши позивача, вивчивши надані відповідачем - Дніпропетровським обласним військовим комісаріатом заперечення, пояснення позивача на заперечення стосовно належності відповідача, дослідивши матеріали справи, в тому числі і надану другим відповідачем на виконання ухвали суду про витребування доказів - довідку про нараховані та виплачені позивачу суми при звільненні за травень 2013 року, суд прийшов до наступного.
Так, судом встановлено, що з 20.12.1989 року по 30.05.2013 року позивач працювала в Інгулецькому об`єднаному районному військовому комісаріаті на різних посадах, на посаді начальника служби захисту інформації з 01.11.2006 року, що підтверджується записами в трудовій книжці позивача /а.с. 7-12/.
Згідно з наказом № 40 від 30.05.2013 року військового комісара Інгулецького ОРВК, ОСОБА_1 звільнена з займаної посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП України за скороченням штату, з виплатою їй вихідної допомоги в розмірі середньомісячної заробітної плати /зворот а.с. 13/.
Встановлено, що позивач знаходилась у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 /а.с.21/, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть /а.с. 24/, має сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та дочку - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 /а.с. 22,23/.
Згідно з довідкою, виданою Дніпропетровським обласним військовим комісаріатом 19.08.2004 року № ФД-104420, позивач ОСОБА_8 є членом сім`ї померлого ветерана військової служби ОСОБА_6 відповідно до ст.7 Закону України «Про статус ветеранів військової служби та їх соціального захисту», та на неї розповсюджуються пільги, передбачені цим Законом /а.с. 25/.
Встановлено, що 15.10.2015 року позивач звернулася до Інгулецького ОРВК з заявою на ім`я військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 про виплату їй компенсації за невикористані додаткові соціальні відпустки, як вдові, яка мала двох неповнолітніх дітей, але її заяву 03.11.2015 року було направлено до Обласного комісаріату для прийняття рішення /а.с.14, 15/.
17.11.2015 року Дніпропетровським обласним військовим комісаріатом на адресу Інгулецького ОРВК було направлено лист, яким було роз`яснено вимоги трудового законодавства стосовно права працівника на додаткові соціальні відпустки, звернуто увагу на те, що підстави у ОСОБА_1 для виплати компенсації відсутні, оскільки станом на 2013 рік сину заявника ОСОБА_5 , 1992 року народження, виповнилось 21 рік, а дочці ОСОБА_7 , 1997 року народження, - 16 років, тобто позивач не підпадає під дію ст.19 Закону України «Про відпустки» № 504/96-ВР /а.с. 16, 17/.
На повторне звернення від 07.12.2015 року до Інгулецького ОРВК - позивач отримала інформацію, аналогічного змісту, а також зазначено, що Інгулецький ОРВК є відокремленим підрозділом ІНФОРМАЦІЯ_1 , але не є розпорядником коштів, всі виплати та зарахування коштів нараховує Обласний комісаріат, отже рекомендовано звернутися з запитом до Дніпропетровського обласного військового комісаріату /а.с.18-20/.
Відповідно до ч.1 ст.47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Приписами ч.1 ст.116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Відповідно до ч.1 ст.83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.
Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про відпустки» жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину-інваліда, або яка усиновила дитину, матері інваліда з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або інваліда з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або інваліда з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів.
Згідно з нормами ст.24 Закону України «Про відпустки » у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи.
У п.5 ч.12 ст.10 Закону України «Про відпустки» визначено поняття «одинока матір», як така, що виховує дитину без батька. Визначення «одинокої матері» наведено також у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», відповідно до якого одинокою матір`ю слід вважати жінку, яка не перебуває у шлюбі і свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини, або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері; вдову, іншу жінку, яка виховує і утримує дитину сама.
Законом України №1343-VI від 19.05.2009року внесено зміни до ст.19 Закону України «Про відпустки», відповідно до яких збільшена тривалість додаткової відпустки працівникам, які працюють та мають дітей віком до 15 років, в тому числі - одинокій матері - з 7 до 10 днів. Дані зміни розпочали діяти з 01 січня 2010 року.
Суд вважає, що статус позивача, як одинокої матері (вдови), підтверджено, та відповідачем не оспорюється.
Встановлено, що за період роботи у військовому комісаріаті протягом 2007-2013 років додаткові соціальні відпустки позивачу, як одинокій матері, не надавалася, грошова компенсація за невикористані дні соціальних відпусток їй виплачена не була, що підтверджується наданими позивачем доказами: копією наказу про звільнення № 40 від 30.05.2013 року, довідкою-розрахунком про нараховані та виплачені ОСОБА_1 суми за травень 2013 року /а.с. 13, 75/.
Отже, на підставі вищезазначених письмових доказів судом встановлено, що відповідач, в порушення вимог ч.1 ст.83, ч.1 ст.116 КЗпП України в день звільнення позивача не провів з ним повного розрахунку, не виплатив всі суми, що належали їй при виплаті, зокрема не нарахував та не виплатив компенсацію за невикористані позивачем дні додаткових соціальних відпусток, як працівнику, яка мала дітей (дитину) віком до 15 років, а також письмово не повідомив позивача про нараховані суми, належні їй при звільненні.
При цьому, суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на ту обставину, що станом на 2013 рік синові позивача вже було 21 рік, а доньці 16 років, оскільки вимоги заявлені за період з 2007 по 2013 рік, а в цей конкретний період позивач мала право на отримання соціальних відпусток наступної тривалості:
-2007 рік 14 календарних днів, яка жінка, яка працює та має двох дітей віком до 15 років (старшій дитині сину ОСОБА_5 15 років виповнилося 11.11.2007 року);
-2008 рік 7 календарних днів, як одинока мати (вдова), яка виховує без батька дочку ОСОБА_7 , 1997 року народження;
-2009 рік 7 календарних днів, як одинока мати (вдова), яка виховує без батька дочку ОСОБА_7 , 1997 року народження;
-2010 рік після внесення змін до ст. 19 Закону України «Про відпустки» 10 днів, як одинока мати (вдова), яка виховує без батька дочку ОСОБА_7 , 1997 року народження;
-2011 рік 10 днів, як одинока мати (вдова), яка виховує без батька дочку ОСОБА_7 , 1997 року народження ;
-2012 рік 10 днів, як одинока мати (вдова), яка виховує без батька дочку ОСОБА_7 , 1997 року народження;
-2013 рік - 10 днів, як одинока мати (вдова), яка виховує без батька дочку ОСОБА_7 , 1997 року народження.
Таким чином, позивачем за період з 2007 по 2013 рік не було використано 68 днів додаткових відпусток.
Судом не можуть бути прийняти як підстави для залишення позову без розгляду посилання відповідача- ІНФОРМАЦІЯ_1 - на те, що позивачем пропущено процесуальні строки звернення до суду, та клопотань про поновлення строку відповідно до ст.72 ЦПК України суду не надано, оскільки згідно приписів ч.2 ст.233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Не може бути прийнято судом до уваги посилання відповідача на те, що позов подано до неналежного відповідача, оскільки з відповідей на письмові запити позивача, вбачається, що відповідач не заперечував, що саме в його установі працювала позивач, що при її звільненні було проведено розрахунок, в тому числі виплачено вихідну допомогу у розмірі середньомісячної заробітної плати.
Також суд критично відноситься до заперечень відповідача в частині того, що позивач була особисто, під підпис, ознайомлена з наказом №40 від 30.05.2013 року про припинення трудового договору, згідно з яким їй буде компенсовано щорічну відпустку за відпрацьований період у зв`язку із звільненням, але не оспорювала цей наказ, та більше 2-х років не зверталася стосовно компенсації за невикористані додаткові соціальні відпустки, оскільки обов`язком роботодавця є нарахування та виплата всіх належних працівнику сум. Позивач не зобов`язана володіти інформацію щодо неповністю проведеного з нею розрахунку, оскільки не має спеціальної освіти. Те, що позивач достеменно знала про виплати, належні їй при звільненні, ґрунтується на припущеннях відповідача, проте, відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Проведення розрахунку розміру компенсації за невикористану відпустку регулюється Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, відповідно до п.7 якого нарахування суми компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, які припадають на відпрацьований період). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.
Наданий позивачем розрахунок перевірено судом, та суд з ним погодився.
Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України у разі задоволення позовних вимог у справі, де позивач звільнена від сплати судового збору, він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.
Керуючись ст.ст. 47, 73, 83, 116, 231, 233, КЗпП України, ст.ст. 19, 24 Закону України «Про відпустки», ст.ст. 10, 11, 60, 88, 208-210, 212-215, 218 ЦПК України ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення компенсації за дні невикористаних відпусток - задовольнити.
Стягнути з Дніпропетровського обласного військового комісаріату на користь держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.Я Соловйова