Справа № 464/7855/16-ц
пр.№ 2/464/2122/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.11.2016 року Сихівський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Радченко Е.А.

при секретарі Лобко А.С.

з участю позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Первинна профспілкова організація Управління кадрового забезпечення ГУ МВС України у Львівській області професійної спілки атестованих працівників ОВС України, про захист честі, гідності та ділової репутації,

В С Т А Н О В И В:

27.10.2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати такими, що не відповідають дійсності, принижують її честь, гідність та ділову репутацію, поширені ОСОБА_3 відомості щодо причетності ОСОБА_1 до кримінальних правопорушень, повязаних з незаконним заволодінням житла одиноких пенсіонерів. Також вона просить стягнути з ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 10 грн.

Позов мотивований тим, що під час проходження атестування 21.09.2016 року членом атестаційної комісії № 14 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 були зазначені факти про вчинення ОСОБА_1 кримінальних правопорушень на протязі 2013-2014 років, повязаних з незаконним заволодінням житла одиноких пенсіонерів. 20.10.2016 року, після проходження тесту на поліграфі, під час повторної співбесіди в атестаційній комісії ОСОБА_3 в присутності інших членів комісії прямо звинуватив ОСОБА_1 у вищезазначених кримінальних правопорушеннях, виявив недовіру результатам проходження тесту на поліграфі, стверджуючи, що ОСОБА_3 має достовірну інформацію про причетність ОСОБА_1 до вказаних кримінальних правопорушень, а також про те, що ОСОБА_1 допитували по даних кримінальних провадженнях. В додатку № 1 до протоколу № 15.00036109.0090025 від 21.10.2016 року за вимогою ОСОБА_3 був зроблений запис: «Є застереження щодо правдивості результатів проведеного тесту на поліграфі, оскільки відповіді ОСОБА_1 під час проведення повторної співбесіди відрізняються від результатів тестування. Також вона зазначила, що ніколи не була учасником (свідком) в кримінальній справі, хоча дана інформація не відповідає дійсності, оскільки вона допитувалась в кримінальній справі повязаній з одинокими пенсіонерами та їх житлом». При цьому будь-яких доказів на підтвердження своїх слів ОСОБА_3 комісії не надав. Вказана інформація має характер наклепу та не є оціночним судженням, а тому підлягає спростуванню. Ця інформація ганьбить честь ОСОБА_1, її гідність, завдає шкоди репутації як працівника поліції. Крім того, подібними діями ОСОБА_3 охарактеризував ОСОБА_1 як злочинця, як особу, яка не має високих моральних цінностей,, чим завдав моральної шкоди.

28.10.2016 року до суду надійшла позовна заява в новій редакції, в якій позивачка просить визнати, що поширені ОСОБА_3 відомості щодо причетності ОСОБА_1 до кримінальних правопорушень, повязаних з незаконним заволодінням житла одиноких пенсіонерів, не відповідають дійсності, принижують її честь, гідність та ділову репутацію як працівника поліції.

В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги, подавши заяву про уточнення позовних вимог. Згідно уточненим позовним вимогам позивачка просить визнати, що поширені відповідачем відомості щодо її причетності до кримінальних правопорушень, повязаних з незаконним заволодінням житла одиноких пенсіонерів не відповідають дійсності, принижують її честь, гідність та ділову репутацію як працівника поліції, а інформацію, що викладена у протоколі ОП № 15.00036109.0090025 від 21.10.2016 року вважати недостовірною. При цьому позивачка надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не зявився. Судові повістки, що були направлені на адресу відповідача, повернулися до суду з поміткою про закінчення строків зберігання. На підставі вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України, оскільки судовий виклик направлено відповідачу на адресу за місцем його реєстрації, вважається, що відповідач повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином.

Представник третьої особи Первинної профспілкової організації Управління кадрового Представник забезпечення ГУ МВС України у Львівській області професійної спілки атестованих працівників ОВС Українив судове засідання не зявився за невідомих обставин.

Заслухавши позивачку та його представника, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

З 2001 року по листопад 2015 року позивачка перебувала на службі в органах внутрішніх справ. З листопада 2015 року на підставі Закону України «Про Національну поліцію» позивачка переведена до ГУ НП у Львівській області.

З атестаційного листа, зокрема з розділів «І. Зміст атестаційного листа» та «ІІ. Висновок прямого керівника», що складені 15.09.2016 року, позивачка відповідає займаній посаді.

Разом з тим, в розділі «ІV. Результати атестування (висновок атестаційної комісії)» зазначено, що позивачка займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню з поліції через службову невідповідність.

При цьому в Протоколі ОП № 15.00038021.0090025 засідання Атестаційної комісії № 14 ГУНП у Львівській області від 20.10.2016 року зазначено, що позивачка займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню з поліції через службову невідповідність у звязку з тим, що під час проведення співбесіди 20.10.2016 року призабула законодавчу та нормативну базу, через невідповідність наданих відповідей з результатами проведеного тесту на поліграфі, а також через низьку мотивацію. В додатку № 1 до цього Протоколу зроблений запис: «Є застереження щодо правдивості результатів проведеного тесту на поліграфі, оскільки відповіді ОСОБА_1 під час проведення повторної співбесіди відрізняються від результатів тестування. Також вона зазначила, що ніколи не була учасником (свідком) в кримінальній справі, хоча дана інформація не відповідає дійсності, оскільки вона допитувалась в кримінальній справі повязаній з одинокими пенсіонерами та їх житлом».

Позивачка посилається на те, що висловлена відповідачем під час засідання атестаційної комісії та викладена на вимогу відповідача в додатку до протоколу інформація не відповідає дійсності, шкодить репутації позивачки, ганьбить її честь та гідність, наносить шкоду її інтересам.

Вирішуючи позов суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 3 Конституції України честь та гідність людини визнаються в Україні найвищою цінністю. Згідно зі ст. 28 Конституції ніхто не може бути підданий такому, що принижує його гідність, поводженню. Відповідні положення закріплені також в ст.ст. 5, 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.ст. 7, 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року.

Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є честь та гідність, що зазначено в ч. 1 ст. 201 ЦК України. Кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими та фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі (ст. 297 ЦК України). Статтею 299 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації та на її захист.

Згідно з п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

При цьому, під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного звязку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або

перекручені).

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.

Таким чином, суд має перевірити, чи є інформація розповсюдженою, чи є вона неправдивою, чи принижує вона честь і гідність позивача та чи завдало це позивачу моральної шкоди.

При цьому, як зазначено в п. 18 постанови, згідно з положеннями ст. 277 ЦК України і ст. 10 ЦПК України обовязок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачем на засіданні атестаційної комісії в присутності позивачки та інших членів атестаційної комісії було висловлено твердження про причетність позивачки до кримінальних правопорушень на протязі 2013-2014 років, повязаних з незаконним заволодінням житла одиноких пенсіонерів. Це твердження не є оціночним поняттям та носить характер встановленого факту.

В той же час, жодних належних та допустимих доказів того, що вказана інформація відповідає дійсності, ні на засіданні атестаційної комісії, ні в судовому засіданні відповідачем не надано.

Отже, поширена відповідачем на засіданні атестаційної комісії в присутності позивачки та членів цієї комісії про причетність позивачки до кримінальних правопорушень, повязаних з незаконним заволодінням житла одиноких пенсіонерів, не відповідає дійсності.

Вказана інформація є негативною, оскільки в ній стверджується про порушення позивачкою норм чинного законодавства, вчинення кримінальних правопорушень, порушення принципів моралі в частині надання неправдивих відповідей на питання членів атестаційної комісії.

Крім того, поширена відповідачем інформація стала підставою для негативного висновку атестаційної комісії щодо відповідності позивачки займаній посаді, а отже, вказана інформація порушує право позивачки на повагу до її гідності, честі та репутації.

Таким чином, факт поширення відповідачем недостовірної інформації, яка принижує честь, гідність та репутацію позивачки, а також завдає шкоди її інтересам, знайшов підтвердження в судовому засіданні.

У п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що у порядку цивільного чи господарського судочинства не можуть розглядатися позови про спростування інформації, яка міститься, зокрема, у вироках та інших судових рішеннях, а також у

постановах органів досудового слідства, висновках судових експертиз, рішеннях органів влади, місцевого самоврядування та інших відповідних органів, атестаційних комісій, рішеннях про накладення на особу дисциплінарного стягнення, для яких законом установлено інший порядок оскарження. Разом з тим вимоги про спростування інформації, яка, на думку позивача, є недостовірною і порушує його особисті немайнові права, поширена в наданих атестаційній комісії матеріалах (характеристиках, протоколах чи інших документах), можуть розглядатись судом у порядку, передбаченому статтею 277 ЦК України.

Тобто, вимоги про спростування поширеної відповідачем на засіданні атестаційної комісії недостовірної інформації можуть розглядатись судом у порядку, передбаченому статтею 277 ЦК України.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для відмови в задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 28, 129 Конституції України, ст.ст. 5, 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. ст. 7, 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, ст.ст. 11, 15, 16, 201, 227, 297, 299 ЦК України, п.п. 15, 17, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», ст.ст. 10, 60, 61, 88, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації задовольнити в повному обсязі.

Визнати, що поширені ОСОБА_3 відомості щодо причетності ОСОБА_1 до кримінальних правопорушень, повязаних з незаконним заволодінням житла одиноких пенсіонерів, не відповідають дійсності, принижують її честь, гідність та ділову репутацію як працівника поліції, інформацію, що викладена у протоколі ОП № 15.00036109.0090025 від 21.10.2016 року, вважати недостовірною.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Головуючий Радченко Е. А.