Справа 574/696/16-ц
Провадження 2/574/224/2016
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2016 року Буринський районний суд Сумської області

в складі : головуючого судді -Міщенко В. М.

при секретарі Ключник О. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Буринь справу за позовом ОСОБА_1 до Олександрівська сільська рада Буринського району Сумської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Олександрівської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що свідоцтво видане після смерті спадкодавцяі через це вона не може оформити спадщину у нотаріальній конторі.

Викладені вище обставини фактично унеможливлюють прийняття спадщини.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити

Відповідач в судове засідання не з'явився, позов визнає, просить його задовольнити та просить слухати справу без їх участі.

Суд, дослідивши обставини справи, вислухавши сторони, приходить до висновку, що позов доведено і він підлягає задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Суми померла ОСОБА_2.

Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі, на земельну частку (пай), розміром 4,40 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що знаходиться на території Олександрійської сільської ради Буринського району Сумської області, відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 від 27 грудня 1996 року.

Спадкоємцем першої черги за законом її майна стала її донька, а мати позивачки, - ОСОБА_3.

Факт родинних відносин між ними встановлено рішенням Буринського районного суду Сумської області від 20 вересня 2001 року

У встановлений законом шестимісячний строк ОСОБА_3 прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління і володіння спадковим майном, оскільки до неї перейшли всі документи на майно її матері ОСОБА_2, зокрема вищевказаний сертифікат на земельну частку (пай) та сертифікат майнового маю серії НОМЕР_2 від 1 квітня 2000 року.

ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Суми померла мати позивачки ОСОБА_3.

Після її смерті також відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі, на земельну частку (пай), розміром 4,40 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що знаходиться на території Олексаидрівської сільської ради Буринського району Сумської області, відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 від 27 грудня 1996 року, яку вона прийняла, але юридично не оформила після смерті своєї матері - ОСОБА_5

Спадкоємцями першої черги за законом її майна став її син - ОСОБА_1, тобто позивач, та її чоловік - ОСОБА_6, який спадщину не прийняв та не заперечує проти оформлення всієї спадщини на ім'я позивача, що підтвердив у приєднаній до позову заяві та може підтвердити у судовому засіданні.

У встановлений законом шестимісячний строк позивач прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління і володіння спадковим майном, оскільки до нього перейшли всі документи на належне їй майно, зокрема вищевказаний сертифікат на земельну частку (пай) та сертифікат майнового маю серії НОМЕР_2 від 1 квітня 2000 року, які вона у свою чергу прийняла від своєї матері.

Ягідно ст. 525 ЦК Української РСР від 18.07.1963, що діяв на час виникнення спірних правовідносин (далі - ЦК УРСР) - часом відкриття спадщини визначається день смерті спадкодавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР - визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

В цьому році позивач звернувся до нотаріуса з питанням оформлення спадщини на вищевказане майно, але нотаріус вивчивши надані позивачем документи повідомила, що вона не може видати свідоцтво на вказане майно, оскільки наявні незастережні виправлення у сертифікаті, а саме у реєстраційному номері, тобто є пошкодженим, та пояснила, що питання успадкування при таких обставинах підлягає вирішенню в судовому порядку.

Частиною 1 ст, 524 ЦК УРСР встановлено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до ст. 527 ЦК УРСР - спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті.

Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР - при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Згідно ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР - прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно ч. 2 ст. 12 Закону України «Про власність» від 07.02.1991 року, що діяв на час виникнення спірних правовідносин (далі - ЗУ «Про власність») - громадянин набуває права власності також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 48 ЗУ «Про власність» - власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків.

Згідно пункту 10, 11 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від.30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» - відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Як вбачається із сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 від 27 грудня 1996 року, - його видано на ім'я ОСОБА_2, на підставі рішення Буринської райдержадміністрації від 2 грудня 1996 року № 413, і останній належить право на земельну частку (пай), розміром 4,40 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що знаходиться на території Олександрівеької сільської ради Буринського району Сумської області та перебувала у колективній власності сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства закритого типу «Олександрівське».

З даного сертифікату видно, що в ньому зроблено незастережне виправлення у реєстраційному номері, де зазначено номер НОМЕР_4, яке виправити не можливо, оскільки по- перше: його власник, як суб'єкт звернення помер, а по-друге: жодним нормативним актом не передбачено внесення виправлень до сертифікату.

В той же час із витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель вбачається, що ОСОБА_7 видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1, який зареєстровано 30 грудня 1996 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № НОМЕР_4.

Відповідно до п. 2 Указу Президента України від 08.08.1995 року N 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» - право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Основним документом, що посвідчує права на земельну частку (пай) є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 16.04.2004 р. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» - член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК.

Як вбачається із Державного акту на право колективної власності на землю серії НОМЕР_3 виданого 06 липня 1995 року на підставі рішення Олексаидрівської сільської ради народних депутатів від 27 червня 1995 року, та його додатку - ОСОБА_2 під номером НОМЕР_4 внесена до списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, які мають право на земельну частку (пай).

Частиною 1 ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Пунктом 10 ППВС України №7 від 30.05.2008 р. «Про практику у справах про спадкування» визначено, що відповідно до статті 1225 ЦК (435-15) право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Пунктом 7 ППВС України № 7 від 16.04.2004 N 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» встановлено, що судам слід мати на увазі, що спори, пов'язані із земельними відносинами, розглядаються в позовному провадженні. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Згідно ч.І, ч.2, п.а ч.З ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав.

Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання права власності якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ч.1, ч.2, п.а ч.3 ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав.

Олександрівська сільська рада не заперечує проти визнання права власності на спадкове майно за ОСОБА_1

Виходячи із вищевикладеного, керуючись ст. 213-215 ЦПК України, ст. 25, 331, 392, 1233-1235 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцем м. Чернігів, право на земельну частку (пай), розміром 4,40 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебувала у колективній власності сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства закритого типу «Олександрівське» та розташована на території Олександрівської сільської ради Буринського району Сумської області, відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 від 27 грудня 1996 року, в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Суми - ОСОБА_3.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Сумської області через Буринський райсуд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя: