Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/1894/16 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Каракуша К.В.,

Дашковської А.В.,

секретаря Мельник З.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізькій області від 10 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до територіальної громади в особі Бердянської міської ради, третя особа: ОСОБА_3, про встановлення факту проживання однією сімє'ю зі спадкодавцем, факту постійного проживання, визнання права спадкування за законом у четверту чергу

ВСТАНОВИЛА :

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду із вищезазначеним позовом. В позові зазначає, що на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 06.04.1990 року її двоюрідній бабусі ОСОБА_6 належали 2/5 частини житлового будинку АДРЕСА_2. ОСОБА_4 усе життя підтримувала дружні стосунки з ОСОБА_6, яка вважала її онукою та інших родичів не мала. Десь в 2005 році, у зв'язку з постійними хворобами та у силу її похилого віку, ОСОБА_6 стала потребувати стороннього догляду, лікування, харчування та утримання, тому ОСОБА_4 почала проживати разом з нею у вищевказаному житловому будинку.

Починаючи з 2005 року вони почали мешкати однією сім'єю, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки. ОСОБА_4 здійснювала догляд за ОСОБА_6, оскільки вона була інвалідом II групи та постійно хворіла. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла у віці 90 років. Поховання та інші ритуальні послуги були здійснені за кошти ОСОБА_4

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина у вигляді 2/5 частин вищевказаного житлового будинку. Інших спадкоємців вона не мала. 06.03.2013 року ОСОБА_4 звернулася до приватного нотаріуса Чуєвої Т.Т. з метою прийняти спадщину. Нотаріус, встановивши, що заповіт на позивача не складено, порекомендувала звернутись їй до суду, оскільки у неї відсутні документи, що підтверджують родинні відносини з померлою та документи, що підтверджують її проживання з померлою однією сімє'ю не менше п'яти років на час відкриття спадщини.

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сімє'ю зі спадкодавцем та факту постійного проживання. Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 13.10.2014 року її заява була задоволена. На підставі цього рішення ОСОБА_4 отримала свідоцтво про право на спадщину, задекларувала спадщину та сплатила податки.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 13.10.2015 року апеляційну скаргу Бердянської міської ради задоволено, рішення Бердянського міськрайонного суду від 13.10.2014 року про встановлення факту проживання однією сімє'ю зі спадкодавцем та факту постійного проживання скасовано, ОСОБА_4 роз'яснено, що вона має право подати позов на загальних підставах.

Посилаючись на ст.ст. 15, 16, 29, 1264, 1268 ЦК України, ст.З СК України, ОСОБА_4 просить встановити факт її проживання однією сімє'ю зі спадкодавцем ОСОБА_6 з 2005 року по день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини, встановити факт її постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2, починаючи з 2005 року по час відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки вона має права на спадкування за законом у четверту чергу.

Відповідач Бердянська міська рада, та третя особа ОСОБА_3 заперечували проти задоволення позову ОСОБА_4, посилаючись на те, що ОСОБА_4 постійно проживає та зареєстрована за іншою адресою: АДРЕСА_1, що вказує на неможливість спільного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_6 однією сім'єю. В матеріалах справи відсутні будь-які докази наявності обставин, які б засвідчували реальність сімейних відносин між ними.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізькій області від 10 лютого 2016 року позов задоволено. Встановлено факт проживання однією сімє'ю ОСОБА_4, зі спадкодавцем ОСОБА_6, з 2005 року по день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини. Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_4, зі спадкодавцем ОСОБА_6, за адресою: АДРЕСА_2, починаючи з 2005 року по час відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_1.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що матеріалами справи та показами свідків підтверджено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_6 проживала однією сім"єю з 2005 року по день смерті, тобто не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини, оскільки були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки.

Проте погодитися з таким висновком суду не можна .

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6, про що свідчить свідоцтво про смерть Серія НОМЕР_1 (а.с. 7). , за життя ОСОБА_6 заповіту не склала.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на належну їй на праві власності 2/5 частини житлового будинку АДРЕСА_2.

06.03.2013 року ОСОБА_4 звернулась до приватного нотаріуса Бердянського міського нотаріального округу Чуєвої Т.Т. з метою прийняття спадщини після померлої ОСОБА_6. Нотаріус повідомила ОСОБА_4, що відсутні підстави для заведення спадкової справи на підставі поданої нею заяви, оскільки позивач не надала документів, що підтверджують ступінь спорідненості зі спадкодавцем, а також не надала документального підтвердження факту спільного проживання однією сім'єю з померлою ОСОБА_6 не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини.

На час своєї смерті ОСОБА_6 проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2.

Так, за приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім'ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Відповідно до положень ст. ст. 1217, 1258 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно зі ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно врахувати правила ч. 2 ст. 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, у ч. 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування (а отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, задовольняючи позов суд першої інстанції обґрунтував своє рішення фактично лише на показах свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, які є знайомими позивача та її співробітниками по роботі, крім того свідки давали протилежні свідчення та фактично ніколи не були в будинку де проживала ОСОБА_6, про те, що позивач проживала разом з ОСОБА_6 з 2008 року свідок ОСОБА_14 знає зі слів самого позивача. Суд першої інстанції в обґрунтування рішення також взяв до уваги амбулаторну картку ОСОБА_6 про те, що вона мала ряд захворювань та зверталася до лікарів, тому в силу віку і стану здоров"я потребувала догляду та допомоги, у зв"язку з цим позивач проживала разом з померлою, також суд першої інстанції взяв до уваги квитанцію до прибуткового касового ордера № 38 від 31.12.2012 року, що на думку суду свідчить про те, що похованням та інші ритуальні послуги були здійснені за кошти ОСОБА_4

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_4 мала своє житло та була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1. ( а.с. 6).

За цією адресою проживала її донька, що не заперечувала ОСОБА_4, як в суді першої так і в суді апеляційної інстанції, а оскільки донька була неповнолітньою, то в силу положень ст.. 29 ЦК України місцем проживання неповнолітньої особи, є місце проживання її батьків, або одного з них, що також спростовує факт проживання позивача за адресою спадкодавця.

Крім пояснень свідків, на обґрунтування позову позивач не надала ніяких довідок відповідних житлових органів, які б свідчили про те, що позивач ОСОБА_4 за період з 2005 року по день смерті ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_1 проживала за місцем проживання спадкодавця ОСОБА_6, нарахування комунальних платежів на дві особи.

Матеріали справи не містять ніяких письмових доказів про сплату платежів і т.ін., ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Водночас, в матеріалах справах міститься акт огляду МСЕК померлої ОСОБА_6 від 23 жовтня 2008 року № 1018 в якому зазначено, що за адресою АДРЕСА_2 ОСОБА_6 проживала одна ( а.с. 68-71), натомість, суд першої інстанції не надав належної оцінки зазначеному акту, який спростовує доводи позивача, що починаючи з 2005 року по жовтень 2008 року ОСОБА_4 проживала з ОСОБА_6 однією сім"єю за адресою АДРЕСА_2.

Позивач не надала суду належних письмових доказів на підтвердження тих обставин, що спадкодавець була в безпорадному стані та потребувала сторонньої допомоги.

Напроти, під час розгляду справи показами свідків встановлено, що померла рухалася самостійно, відвідувала лікаря, мала свої заощадження та отримувала пенсію.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, суд першої інстанції не врахував фактичних обставин справи, вимог закону, не надав оцінку всім доказам у справі і прийшов до помилкового висновку про задоволення позову, сам факт спілкування ОСОБА_4 з покійною ОСОБА_6, допомога їй у лікуванні та продуктами харчування, витрати коштів на її поховання не можуть свідчити про факт проживання однією сім'єю та ведення спільного господарства, існування спільного побуту та взаємних прав і обов'язків між померлою не менше як п'ять років.

Відповідно до п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення сулу першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Ураховуючи фактичні обставини справи, вимоги закону, колегія суддів приходить до висновку,що судове рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Із матеріалів апеляційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є обґрунтованою і наведені в ній доводи дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення..

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізькій області від 10 лютого 2016 року у цій справі скасувати. Ухвалити нове рішення наступного змісту.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до територіальної громади в особі Бердянської міської ради, третя особа: ОСОБА_3, про встановлення факту проживання однією сімє'ю зі спадкодавцем, факту постійного проживання, визнання права спадкування за законом у четверту чергу - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий

Судді: