У х в а л а

ІМенем УКраїни

6 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу квартири нікчемним, за касаційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію в публічному акціонерному товаристві «Всеукраїнський акціонерний банк» СлавкіноїМарини Анатоліївни на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 24 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» звернулося до суду з указаним позовом. Зазначало, що 18 вересня 2014 року між ним та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Посилаючись на те, що при укладенні договору було занижено вартість квартири, у зв'язку з чим банку завдано збитки, що стало однією із причин визнання останнього неплатоспроможним, просило визнати вказаний договір нікчемним.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 28 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 24 червня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію в публічному акціонерному товаристві «Всеукраїнський акціонерний банк» Славкіна М.А. просить судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами встановлено, що 15 березня 2011 року між ТОВ «Електротех» та ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» укладено договір про погашення боргу, за умовами якого останньому було передано в рахунок погашення боргу належні товариству на підставі договору підряду № с16/02 від 16 лютого 2005 року майнові права на квартири у будинку АДРЕСА_1, про що сторонами 3 вересня 2013 року було підписано відповідний акт приймання-передачі.

18 вересня 2014 року між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А.В., зареєстрованим у реєстрі за № 3439.

24 листопада 2014 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 128 про призначення уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», а 17 лютого 2015 року прийнято рішення про продовження строків її здійснення до 20 березня 2015 року.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, договір купівлі-продажу від 18 вересня 2014 року був укладений у письмовій формі, підписаний уповноваженими особами та посвідчений нотаріально, позивачем не наведено доказів, що свідчать про те, що сам факт укладання договору з ОСОБА_3 призвів до неплатоспроможності банку.

Однак повністю з такими висновками погодитися не можна.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 № 4452-VI протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Згідно із п. 3 ч. 3 цієї статті Закону правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, якщо банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору.

Звертаючись до суду з позовом ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» зазначало, що при укладенні 18 вересня 2014 року договору купівлі-продажу квартири між банком і відповідачем було занижено її вартість.

Для підтвердження цієї обставини представник позивача просив призначити будівельно-технічну експертизу та визначити ринкову вартість квартири на момент укладення договору купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Розподіл обов'язків щодо доказування в цивільній справі здійснюється на підставі принципу змагальності, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до змісту ст. 57 ЦПК Українивисновок експерта є одним із доказів.

Однак суд першої інстанції, у порушення ч. 4 ст. 10 ЦПК України, не сприяв позивачу у здійсненні його права щодо призначення експертизи та використання її висновку в якості доказу, як вбачається із журналу судового засідання від 28 квітня 2015 року без видалення до нарадчої кімнати відмовив у задоволенні клопотання про її призначення.

Згідно ухваленого цим судом рішення, підставою для відмови у позові вказано недоведеність позивачем обставин, на які він посилався в його обґрунтування.

При цьому не було встановлено, що необхідність проведення експертизи позивач пов'язував з тим, що зробленим експертами висновком будуть підтверджені зазначені обставини.

Апеляційний суд таке допущене судом першої інстанції порушення не усунув, також шляхом постановлення ухвали без виходу до нарадчої кімнати відмовив у задоволенні клопотання про призначення експертизи, чим допустив аналогічне порушення положень цивільного процесуального законодавства.

Суди, зазначаючи про те, що договір, про встановлення нікчемності якого подано позов, укладено з дотриманням положень ЦК України, а існування обставин, передбачених частинами першою, третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу, недодержання яких може тягти за собою недійсність договору згідно ст. 215 ЦК України, не доведено, не звернули уваги на те, що позивач обґрунтовував вимоги про нікчемність правочину з підстав встановлення ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 № 4452-VI і фактично обставини, на які посилався позивач та з якими цей Закон пов'язує нікчемність правочину, не з'ясовували, не врахували, що позивачем правочин не оспорювався, оскільки останній вважав його нікчемним.

Вказані порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179, 212 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, в зв'язку з чим оскаржувані судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію в публічному акціонерному товаристві «Всеукраїнський акціонерний банк» СлавкіноїМарини Анатоліївни задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 24 червня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова С.О. Карпенко Г.І. Мостова М.І. Наумчук