Справа № 367/3364/15-ц Головуючий у І інстанції Карабаза Н. Ф.
Провадження № 22-ц/780/3102/16 Доповідач у 2 інстанції Поліщук М. А.
Категорія 1 29.06.2016
УХВАЛА

Іменем України

29 червня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Поліщука М.А..

суддів: Ігнатченко Н.В., Лащенка В.Д.

при секретарі: Воробей В.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 02 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті» про визнання права власності,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на квартири АДРЕСА_1.

Позов обґрунтовував тим, що між ним та ТОВ «Аверс-Сіті» 29 грудня 2010 року був укладений попередній договір № Е-243, відповідно до умов якого відповідач зобов'язується в подальшому передати у власність (продати) позивачу, а позивач зобов'язується прийняти у власність (купити) об'єкт продажу за ціною, що становить 514 730,34 грн. Об'єктом продажу є двокімнатна квартира АДРЕСА_1.

Також, 29 грудня 2010 року між відповідачем та позивачем був укладений Попередній договір № G-313, відповідно до умов якого відповідач зобов'язується в подальшому передати у власність (продати) позивача, а позивач зобов'язується прийняти у власність (купити) об'єкт продажу за ціною, що становить 377 309,96 грн. Об'єктом продажу є однокімнатна квартира під будівельним АДРЕСА_2.

Вказував, що після проведення технічної інвентаризації приміщень АДРЕСА_1, будівельні номера квартир були змінені, квартира з будівельним № 313 набула номеру 314.

Зазначав, що зобов'язання, встановлені п. 2.2. Попередніх договорів були виконані ним у повному обсязі. Проте до цього часу він не отримав у власність спірну нерухомість. Будинок, у якому знаходиться спірна нерухомість був введений в експлуатацію у вересні 2011 року. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогами про передачу йому у власність спірної нерухомості з огляду на те, що проінвестував її спорудження, проте мотивованої відповіді на свої звернення не отримав. Станом на сьогоднішній день спірна квартира не передана позивачу у власність.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 02 липня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів того, що у нього виникло право власності на квартиру АДРЕСА_1 та квартируАДРЕСА_2 і це право зареєстровано у порядку, встановленому ст..331 ЦК України.

Також в рішенні зазначено, що на підставі попередніх договорів ОСОБА_2 отримав лише право набуття права власності, а не саме право власності на нерухоме майно; позивачем не надано доказів того, що він звертався до відповідача з вимогою про надання документів, необхідних для оформлення права власності на об»єкти нерухомості.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Статтею 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України

Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно ст..392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 грудня 2010 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Аверс-Сіті» був укладений попередній договір № G-313, відповідно до п.1.1. якого сторони зобов'язуються в майбутньому, в обумовлений п. 6.1. цього договору строк, укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу однокімнатної квартири під будівельним номером АДРЕСА_2.

Також, 29.12.2010 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Аверс-Сіті» був укладений попередній договір №Е-243, відповідно до п. 1.1. якого сторони зобов'язуються в майбутньому, в обумовлений п. 6.1. цього договору строк, укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу двокімнатної квартири АДРЕСА_1.

Вартість об'єктів продажу (квартир) згідно п.2.1 Попередніх договорів складає відповідно 514 730,34 грн. (квартира № 243) та 377 309,96 грн. (квартира №313).

Договорами за №Е-243/Z та № G-313/Z про зарахування зустрічних однорідних вимог, укладеними між позивачем та відповідачем підтверджено факт виконання зобов'язання позивачем умов п. 2.2. Попереднього договору № G-313 від 29.12.2010 року та п. 2.2. Попереднього договору № Е-243від 29.12.2010 року, виходячи з яких позивач не має заборгованості по сплаті за квартири згідно попередніх договорів.

Наказом №93/1-к від 30.08.2011 року ТОВ «Аверс-Сіті» було змінено нумерацію квартири №313 у будинку АДРЕСА_1.

Будинок, складовою частиною якого є спірні квартири, було введено в експлуатацію, 16 вересня 2011 року відповідно до сертифікату серії КС № 6, однак договори купівлі-продажу вказаних квартир між позивачем та відповідачем не укладено.

Встановивши вказані обставини справи, з врахуванням предмету та правових підстав позову, доказів, наданих сторонами на підтвердження - заперечення позову, суд першої інстанції вірно застосував положення статей 181, 182, 331, 392 ЦК України, ст..ст.3, 60 ЦПК України і прийшов до законного та обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в обраний позивачем спосіб.

Правові підстави для визнання за позивачем права власності на об»єкти нерухомості, вказані в попередніх договорах, укладених між сторонами, відсутні.

Положеннями п.п.1.1, 6.1 Попередніх договорів передбачено, що сторони зобов»язуються в майбутньому, в обумовлений п.6.1 цього Договору строк (Термін, що не може перевищувати 60 робочих днів від дня отримання Продавцем Акту державної комісії про введення в експлуатацію завершеного будівництва та правовстановлюючих документів Продавця на Об»єкт продажу…, але в будь-якому випадку не пізніше тридцять першого травня 2011 року) укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу квартири.

Вбачається, що у вказаний в попередніх договорах строк сторони основний договір купівлі-продажу не уклали.

Крім цього, жодного належного і допустимого доказу про те, що позивач звертався до відповідача з приводу укладення договору купівлі-продажу, оформлення права власності відповідно до вимог, визначеним між ними у попередніх договорах, що свідчило-б у зв'язку з цим про наявність спору, позивачем не надано.

Таким чином, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи апеляційної скарги на те, що судом не спростовано посилання позивача на Закон України «Про інвестиційну діяльність», як на підставу задоволення позову підлягають відхиленню, оскільки та обставина, що позивач проінвестував будівництво спірних квартир визнається сторонами у справі.

Додані до апеляційної скарги договори про купівлю-продаж цінних паперів між ЗАТ «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фонлів «Наші інвестиції» , ТОВ «Валор-Інвест» та ОСОБА_2 від 7 березня 2007 року і від 15 березня 2007 року не свідчать про наявність правових підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги на те, що відповідач визнав позов і сторони уклали мирову угоду, у визнанні якої судом безпідставно було відмовлено, колегія суддів вважає необґрунтованими, так як ухвалою суду від 2 липня 2015 року у визнанні мирової угоди між сторонами відмовлено з підстав, передбачених ст..175 ЦПК України.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Інші доводи апеляційної скарги про порушення норм матеріального і процесуального права при ухваленні рішення не заслуговують на увагу, так як висновків суду не спростовують та не впливають на законність і обґрунтованість рішення суду.

Керуючись ст. ст. 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 02 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: