Cправа № 127/2-1552/2007
Провадження № 4-с/127/96/16
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

Іменем України

10 червня 2016 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі:

головуючого - судді Гуменюка К.П.,

секретаря Сєрих В.В.,

за участю скаржника ОСОБА_1,

представника скаржника ОСОБА_2,

державного виконавця Варгас А.Є.,

представника державної виконавчої служби ОСОБА_3,

стягувача ОСОБА_4,

представника стягувача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_1, заінтересовані особи: Староміський відділ державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції, стягувач - ОСОБА_4 про визнання неправомірними дії державного виконавця,

в с т а н о в и в :

21 березня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеною скаргою.

З урахуванням прийнятої судом до розгляду скарги про зміну її вимог (а.с. 83-87), скаржник просив суд визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Староміського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції (далі Староміський ВДВС ВМУЮ) щодо надіслання боржникові, рекомендованим листом з повідомленням про вручення, не пізніше наступного робочого дня копії постанови від 24 вересня 2007 року про відкриття виконавчого провадження про стягнення аліментів за № 6180623, відритого на підставі виконавчого листа № 2-1552-2007 року, виданого Замостянським районним судом м. Вінниці 07 травня 2007 року, а також визнати неправомірними дії державного виконавця Староміського ВДВС ВМУЮ щодо складання розрахунку заборгованості по сплаті аліментів з 2007 року по 2014 рік в сумі 32 995 грн., виходячи з середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, згідно виконавчого листа № 2-1552-2007 р., виданого Замостянським районним судом м. Вінниці 07 травня 2007 року, відповідно до якого з ОСОБА_1 стягувались на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_6

В обґрунтування заявлених вимог, скаржник зазначає, що рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 07 травня 2007 року з нього на користь ОСОБА_4 було стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 25 % від усіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Вказане рішення суду ним виконувалось у добровільному порядку, кошти на утримання сина надавались безпосередньо стягувачу.

12 березня 2016 року, скаржнику стало відомо про те, що вищезазначене рішення суду перебуває на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби, оскільки отримав за допомогою засобів поштового звязку від Староміського ВДВС ВМУЮ виклик до державного виконавця. Після звернення скаржника до зазначеного відділу, йому стало відомо про те, що, наразі, в провадженні державного виконавця перебуває виконавче провадження щодо стягнення заборгованості по аліментам, яка виникла у звязку з невиконанням рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 07 травня 2007 року після досягнення дитиною повноліття.

Однак, постанови про відкриття виконавчого провадження, у порядку встановленому Законом, тобто, рекомендованим листом з повідомленням про вручення, на адресу скаржника не надсилалась. Крім того, ознайомившись із матеріалами виконавчого провадження, скаржник не погоджується із розміром заборгованості по аліментам, оскільки розрахунок, на підставі якого вона була визначена, було здійснено з порушенням вимог Інструкції про проведення виконавчих дій.

З підстав зазначених вище, скаржник звернувся до суду із даною скаргою.

В судовому засіданні скаржник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 змінені вимоги скарги підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити.

Державний виконавець Староміського ВДВС м. Вінниці - ОСОБА_7, а також представник зазначеного відділу заступник начальника ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги скарги не визнали, просили суд у їх задоволенні відмовити.

Стягувач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5 щодо вимог скарги заперечували, просили суд у їх задоволенні відмовити

Суд, вислухавши думку осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали скарги, цивільної справи та виконавчого провадження, дійшов висновку про часткове задоволення вимог скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, зокрема з матеріалів цивільної справи № 2-1552/07, що рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 07 травня 2007 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_8 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 25 % від усіх видів заробітку відповідача, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

З метою звернення рішення суду до примусового виконання, судом, на підставі заяви ОСОБА_8, 22 серпня 2008 року було видано виконавчий лист.

Постановою Староміського ВДВС ВМУЮ від 24 вересня 2007 року було відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищезазначеного рішення суду (а.с. 11).

Як вбачається з оглянутого в судовому засіданні виконавчого провадження, що ОСОБА_1 в добровільному порядку було виконано рішення суду на суму 15 000 грн., про що стягувачем ОСОБА_4 було повідомлено заявою від 26 лютого 2016 року державного виконавця (а.с. 68).

Статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 14 березня 2007 року, тобто, чинній на час винесення постанови про відкриття провадження) встановлено, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, які повинні бути доведені державним виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією.

Враховуючи зміст даної норми, суд не вбачає підстав для визнання неправомірною бездіяльність державного виконавця щодо направлення постанови виконавчого провадження від 29 вересня 2007 року рекомендованим листом з повідомленням про вручення, оскільки вищезазначеною нормою не встановлювався обовязок державного виконавця надсилати сторонам виконавчого провадження рекомендованим листом з повідомленням про вручення постанови про відкриття виконавчого провадження. Окрім того, сплачені аліменти боржником ОСОБА_1 в розмірі 15 000 грн., в якості добровільного виконання рішення суду, були враховані державним виконавцем в ході примусового виконання рішення суду, у звязку із цим, в даному випадку, права боржника в ході примусового виконання рішення суду порушені не були.

Щодо визнання дій державного виконавця неправомірними з складання розрахунку заборгованості по аліментам, суд зазначає наступне.

Як вже було встановлено судом, що з 24 вересня 2007 року у Староміському ВДВС м. Вінниці перебуває виконавче провадження з примусового виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 07 травня 2007 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_8 аліментів на утримання неповнолітнього сина. Відповідно до вказаного рішення суду стягнення аліментів здійснюється з 06 квітня 2007 року до досягнення дитиною повноліття.

Згідно свідоцтва про народження, яке міститься в матеріалах цивільної справи, дитина сторін ОСОБА_6, на утримання якого стягувались аліменти, народився 16 травня 1997 року, а відтак датою досягнення повноліття останнього є 16 травня 2015 року.

Отже, періодом стягнення аліментів є 06 квітня 2007 року по 16 травня 2015 року.

26 лютого 2016 року постановою державного виконавця Староміського ВДВС ВМУЮ ОСОБА_9 було закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-1552-2007 р. про стягнення аліментів, з тих підстав, що закінчився строк передбачений для даного виду стягнення (а.с. 67).

Заборгованість по аліментам, відповідно до вказаної постанови та відповідно до відмітки державного виконавця у виконавчому листі (а.с. 10 зворотній бік), державним виконавцем була визначена в розмірі 32 995 грн.

В подальшому, постановою начальника Староміського ВДВС ВМУЮ від 05 квітня 2016 року було скасовано постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 26 лютого 2016 року, оскільки вона була винесена з порушенням Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 73).

Як було встановлено судом, зокрема з пояснень державного виконавця та його заперечень на скаргу, що постанова про закінчення виконавчого провадження від 26 лютого 2016 року була скасована з підстав недотримання державним виконавцем вимог пункту 7.21 Інструкції з організації примусового виконання рішень, яким передбачено, що державний виконавець закінчує виконавче провадження про стягнення аліментів після закінчення передбаченого законом строку їх стягнення за умови, що сума аліментів стягнена в повному обсязі. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття.

У звязку із цим, постановою від 06 квітня 2016 року державним виконавцем Староміського ВДВС ВМУЮ ОСОБА_7 було відновлено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-1552-2007 р. про стягнення аліментів (а.с. 78).

На підтвердження правомірності дій щодо визначення розміру заборгованості по аліментам, державним виконавцем суду було надано довідки-розрахунки заборгованості по виплаті аліментів ОСОБА_1, а саме:

-станом на 31 грудня 2010 року, 16 948 грн. 28 коп. (а.с. 69);

-станом на 31 грудня 2014 року, 22 716 грн. 75 коп. (а.с. 70);

-станом на 26 червня 2015 року, 32 410 грн. 28 коп. (а.с. 71);

-станом на 31 грудня 2012 року, 29 756 грн. 03 коп. (а.с. 106);

-станом на 16 травня 2015 року, 33 200 грн. 57 коп. (а.с. 107);

Однак, перевірити правильність розрахунку, який здійснений держаним виконавцем станом на 26 лютого 2016 року в розмірі 32 995 грн., суд позбавлений можливості, оскільки він не був наданий суду, а щодо наведених вище розрахунків, то вони були надані суду та здійсненні державним виконавцем в ході судового розгляду. При цьому предметом доказування, в даному випадку, є саме зясування обставин та їх перевірка судом відповідними доказами, щодо правомірності визначення державним виконавцем заборгованості по аліментам станом на 26 лютого 2016 року в розмірі 32 995 грн. Обставини, які б підтверджувались доказами про визначення саме такого розміру заборгованості та з чого виходив державний виконавець, визначаючи таку заборгованість, в судовому засіданні не доведено.

Відповідно до частини 9 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 4 статті 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору судом.

У пункті 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» розяснено, що спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи. Залежно від предмета та суті вимог така заява може розглядатися у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, або у позовному провадженні.

Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи те, що скаржником не було заявлено вимог щодо визначення розміру заборгованості по аліментам, суд вирішує дану справу саме в межах заявлених вимог, а саме щодо правомірності дій державного виконавця по визначенню заборгованості по аліментам в розмірі 32 995 грн., виходячи з середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. При цьому, визначаючи вказану заборгованість станом на 26 лютого 2016 року, матеріали виконавчого провадження не містили відомості про отримання ОСОБА_1 з 17 вересня 2014 року по теперішній час компенсації, яка йому виплачується Управлінням соціального захисту населення (Лівобережне). Про дану обставину державному виконавцю стало відомо в березні 2016 року відповідно до поданої ОСОБА_1 заяви до Староміського ВДВС ВМЮ (а.с. 20). На підставі даної заяви, державним виконавцем визначались нові розміри заборгованості аліментів, розрахунки якої містять матеріали скарги. Однак, предметом розгляду даної скарги є правомірність саме визначення заборгованості по аліментам в розмірі 32 995 грн., оцінку яким суд надав вище.

Згідно зі ст. 387 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд може визнати оскаржувані рішення, дію чи бездіяльність неправомірними і зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу ДВС задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Керуючись ст.ст. 208-210, 383-388 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Скаргу задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Староміського відділ державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції ОСОБА_9 зі складання розрахунку заборгованості по аліментам в розмірі 32 995 грн. станом на 26 лютого 2016 року при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-1552-2007 р., виданого 22 серпня 2007 року Замостянським районним судом м. Вінниці.

В задоволенні інших вимог скарги відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області шляхом подачі протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали апеляційної скарги. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Вінницького міського суду

Вінницької області ОСОБА_10