Справа №442/96/15-ц
Провадження №2/442/82/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2016 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Дубель Р.М.

при секретарі - Півала І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобич цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради, ОСОБА_3 пункту с. Рибник, ОСОБА_4 районного територіального медичного обєднання, третіх осіб комісії з питань поновлення прав реабілітованих ОСОБА_4 районної ради, ОСОБА_4 районного фінансового відділу про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить визнати за ним право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом на житловий будинок, загальною площею 58,10 кв.м., житловою 36,40 кв.м., який розташований по вул. Звірська (Завирська), без номера, с. Рибник Дрогобицького району Львівської області, по смерті батька ОСОБА_5, який був спадкоємцем його діда ОСОБА_6 - власника такого житлового будинку; зобовязати ОСОБА_2 сільську раду Дрогобицького району Львівської області, ОСОБА_3 пункт села Рибник Дрогобицького району і Дрогобицьке районне територіальне медичне обєднання Львівської області повернути будинок без номера, що в с. Рибник Дрогобицького району ОСОБА_1.

В обґрунтування позову покликається на те, що його дід ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживав у ІНФОРМАЦІЯ_2. У 1928 році він побудував житловий будинок в с. Рибник по вул. Завирській, в якому проживав з дружиною ОСОБА_7 та сином ОСОБА_5. 05.02.1945 року його діда було засуджено постановою Особливої ради при МВС СРСР від 18.07.1946 року за ст. 54 -1а КК УРСР, увязнено на 5 років позбавлення волі у ВТТ без обмеження в правах і конфіскації майна, а потім 03.07.1948 року його батька ОСОБА_5 також було засуджено Особливою радою за ст. 54-1а, 54-11 КК України УРСР на 10 років позбавлення волі.

Після арешту батька ОСОБА_5, його мати, а для нього бабця ОСОБА_7 була змушена залишити власний будинок в с.Рибник, п вул. Завирській (будинок без номера) та виїхати в інше місце проживання Сколівський район, де і переховувалась від органів НКВС.

Висновком прокуратури Львівської області від 30.09.1996 року на підставі ст. 1 Закону України Про реабілітацію жертв репресії на Україні від 17.04.1991 року, його дід ОСОБА_6 та батько ОСОБА_5 були реабілітовані з поверненням конфіскованого майна за відсутністю доказів, які б підтверджували обґрунтованість притягнення до кримінальної відповідальності.

Після отримання такого висновку прокуратури, він як внук діда ОСОБА_6 та син ОСОБА_5, який помер 30.11.2004 року став збирати відповідні документи та звертатися зі заявою в комісію з питань поновлення прав реабілітованих ОСОБА_4 районної ради щодо повернення житлового будинку в с. Рибник ( без номера), який зберігся. Такий будинок ОСОБА_2 сільська рада передала рішенням №12 від 13.01.2012 року ОСОБА_3 пункту с. Рибник , який зареєстрований юридичною особою, в оперативне управління.

На його заяву про повернення будинку 03.11.2011 року комісія з питань поновлення прав реабілітованих прийняла рішення №806, яким зобовязала ОСОБА_4 районний фінансовий відділ провести виплату грошової компенсації в сумі 80 мінімальних заробітних плат спадкоємцям реабілітованого ОСОБА_6 при предявленні свідоцтва про право на спадщину.

На його заяву від 01.07.2014 року щодо повернення будинку голова комісії з питань поновлення прав реабілітованих ОСОБА_4 міської ради , повідомив його своїм листом від 10.07.2014 року, що для вирішення даного питання, спадкоємцям слід звернутися в суд. Натомість отримати свідоцтво про право на спадщину на вказаний вище житловий будинок, він не може так як дід за життя не оформив свідоцтва про право власності на даний будинок.

Представник позивача ОСОБА_8 позовні вимоги підтримав та дав пояснення, які по суті та змісту, викладеним у позовній заяві. Просив позов задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради - сільський голова ОСОБА_9 проти позову заперечив з тих підстав, що жодних доказів, що будинок по вул. Завирській у с. Рибник належав діду чи батьку позивача немає. У такій будівлі фактично з моменту існування існував фельдшерсько-акушерський пункт. Така будівля, які і земельна ділянка на якій вона розташована належить до комунальної власності.

Представник відповідача ОСОБА_3 пункту с. Рибник ОСОБА_10 проти позову заперечила через його безпідставність.

Представник відповідача ОСОБА_4 районного територіального медичного обєднання ОСОБА_11 подав письмові пояснення по суті позовних вимог, в яких зазначив, що Дрогобицьке РТМО не може бути в статусі відповідача у даному спорі, оскільки не являється власником, а лише користувачем на правах оперативного управління для здійснення некомерційної господарської діяльності.

Представник третьої особи комісії з питань поновлення прав реабілітованих ОСОБА_4 районної ради на розгляд справи не зявився, подавши листа про розгляд справи без їх участі.

Представник третьої особи комісії ОСОБА_4 районного фінансового відділу ОСОБА_12 відносно задоволення позову заперечила через безпідставність.

Вислухавши пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що у позові слід відмовити, виходячи з наступних міркувань.

Як стверджується матеріалами справи, що 18.06.1951 року помер дід позивача ОСОБА_1 ОСОБА_13 ( свідоцтво про смерть видане 11.11.2013 року Дзержинським територіальним відділом агентства запису актів громадянського стану Красноярського краю, записи здійснені російською мовою), ІНФОРМАЦІЯ_3 с. Рибник згідно свідоцтва про шлюб, виданого 07.02.1952 року ОСОБА_14 бюро ЗАГС, а 11.08.1983 року бабця ( дружина ОСОБА_13) ОСОБА_7 у м. Сколе Сколівського району Львівської області.

30.11.2004 року у м. Донецьку Будьоннівського району помер батько позивача ОСОБА_5 (свідоцтво про смерть), який згідно свідоцтва про народження був народжений 30.05.1930 року у с. Крушельниця Сколівського району.

Позивачем не надано належних доказів, щодо існування заповіту після смерті спадкодавців ОСОБА_6 та ОСОБА_5 чи прийняття ним спадщини, а також те, що ОСОБА_13, зазначений у свідоцтві про смерть, рішенні комісії з питань поновлення прав реабілітованих, матеріалах кримінальної справи та ОСОБА_6, зазначений у свідоцтві про народження ОСОБА_5 є однією й тією ж самою особою.

Крім цього, відповідно до ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України (2004 року) спадкуванням є перехід прав та обов'язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

А відповідно до вимог ст.ст.1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право протягом шестимісячного строку подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 р. вказано, що лише у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Окрім того, згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. визнання права власності в судовому порядку є винятковим способом захисту. Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням Свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину.

Суд не може за своєю природою заміняти нотаріальні органи, до юрисдикції яких безпосередньо належить вирішення спадкових питань, а тому лише після звернення особи до нотаріуса, в разі неможливості оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку, позивач може звернутися до суду, подавши докази такого звернення та можливої відмови нотаріуса.

Позивач не надав доказів відмови нотаріуса щодо оформлення спадкових прав після смерті батька, діда, що суперечить вимогам закону. Натомість ним надано лише витяг про реєстрацію у спадковому реєстрі №28370673 від 14.10.2011 року Девятої Донецької державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері ОСОБА_15.

Разом з тим, комісією з питань поновлення прав реабілітованих ОСОБА_4 районної ради Львівської області рішенням №806 від 03.11.2011 року вирішено, зокрема нарахувати спадкоємцям реабілітованого гр. ОСОБА_13, згідно матеріалів представлених УСБ України у Львівській області, грошову компенсацію за конфісковане майно в сумі 80 мінімальних заробітних плат. ОСОБА_4 районному фінансовому відділу провести виплату грошової компенсації у сумі 80 мінімальних заробітних плат спадкоємцям реабілітованого ОСОБА_13 при предявленні свідоцтва про право на спадщину. Рішення є чинним.

Відповідно до п.29 Положення про порядок виплати грошової компенсації, повернення майна або відшкодування його вартості реабілітованим громадянам або їх спадкоємцям, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1993 року № 112, рішення районної комісії з питань поновлення прав реабілітованих можуть бути оскаржені до обласної комісії. В разі незадоволення прийнятим рішенням особа має право звернутися до суду. Таким чином, законодавством був установлений не лише строк звернення до суду, але й порядок оскарження рішення комісії.

Рішення комісії з питань поновлення прав реабілітованих Львівської обласної ради від 27 липня 1995 року № 170 прийняте на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» та п. 9 Постанови ОСОБА_16 України «Про тлумачення Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні», де вказано, що «можливість повернення реабілітованому будинку (його частини) в натурі вирішується з урахуванням конкретних обставин. Пунктом 9 частини 3 цієї постанови визначено, що конфісковані будинки не можуть бути повернуті реабілітованій особі лише у випадках: якщо первинному набувачеві вони були надані правомірно і знаходяться у його власності, були переведені у нежилі будівлі, або суттєво перебудовані. Докази про наявність підстав неможливості повернення спірного будинку відсутні. Проживання громадян у будинках такої категорії не може бути перешкодою його повернення реабілітованій особі. Пунктом 5 Ухвали Львівської обласної ради народних депутатів від 18 червня 1990 року «Про заходи допомоги жертвам репресій» передбачено повернення репресованим особам (спадкоємцям) конфіскованих у них будинків та вцілілого майна при умові якщо такі будинки та майно знаходяться на балансі місцевих рад.

Листом від 10.07.2014 року №02-07/432 комісією з питань поновлення прав реабілітованих крім вищенаведеного повідомлено, що в матеріалах даної справи відсутні архівні документи, які б підтверджували факт конфіскації у ОСОБА_6 будинку по вул. Завирська у с. Рибник, в якому на даний час розташований фельдшерсько - акушерський пункт і відповідно, комісія не вправі прийняти рішення про повернення даного будинку спадкоємцям ОСОБА_6

Так, довідкою про реабілітацію Прокуратури Львівської області від 27.11.2014 року №09/1/3-5793-14 ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, с. Рибник Підбузького району Дрогобицької області, місце проживання до арешту : с. Східниця Бориславського району Дрогобицької області, засуджений ІНФОРМАЦІЯ_4 Постановою Особливої Наради при МВС СРСР за ст. 54-1 а КК УРСР на 5 років позбавлення волі у ВТТ без обмеження в правах і конфіскації, заарештований 05.02.1945 року. Будь які відомості про звільнення з місць позбавлення волі в матеріалах архівної кримінальної справи відсутні. Висновком прокуратури Львівської області від 30.09.1996 року ОСОБА_6 на підставі ст.1 Закону України Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні від 17.04.1991 року реабілітований за відсутністю сукупності доказів, які б підтверджували обґрунтованість притягнення його до кримінальної відповідальності.

Відсутнє зазначення відомостей про будь-яку конфіскацію майна ОСОБА_6 у звязку з засудженням і у відповіді Інформаційного центру ГУ МВД Росії по Красноярському краю від 06.12.2012 року №45/3-2702, і у архівній довідці Державного архіві Львівської області від 07.06.2012 року Б-203, немає, навпаки в останній довідці зазначено про те, що такий засуджений без обмеження у правах і конфіскації.

Що стосується належності діду позивача ОСОБА_6 житлового будинку, що по вул. Завирській без номера в с. Рибник слід зазначити наступне.

Згідно довідки КП Львівської обласної ради Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки від 25.09.2014 року №2006, будинок №5 по вул. Завирській в підприємстві не зареєстрований, дані станом на 31.12.2015 року.

Згідно оглянутих в судовому засіданні погосподарських книг ОСОБА_2 сільської ради, наданих на вимогу суду, відсутні будь-які дані про належність та відношення будь-якого майна до прізвища ОСОБА_6.

Більше того, ні позивачем ні його представником, незважаючи на дану судом можливість не надано належних та допустимих доказів щодо належності спірного майна ОСОБА_6 чи ОСОБА_5, чи його конфіскації, а судом не здобуто жодного звязку з такими.

Так, рішенням ОСОБА_2 сільської ради Дрогобицького району Львівської області ІУ сесії ІІ скликання від 29.12.1998 року №19, за п. 1 згідно з додатком №1 затверджено перелік установ, що є обєктами комунальної власності ОСОБА_2 територіальної громади, зокрема за ОСОБА_2 ФАП (ОСОБА_3 пунктом) з фактичною адресою -вул.Завирська,17 с. Рибник. Дане рішення є чинним.

Рішенням ОСОБА_2 сільської ради Дрогобицького району Львівської області позачерговою сесією VІ від 13.01.2011 року №12, основні засоби і штат фельдшерсько-акушерських пунктів с. Рибник та с. Майдан передано в оперативне управління ДРМТО з 01.01.2011 року.

При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно слід врахувати законодавство, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК України, Законом України "Про власність", Законом України від 07 грудня 1990 року № 553-ХІІ "Про місцеві ОСОБА_16 народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою ОСОБА_16 Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських ОСОБА_16 народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських ОСОБА_16 народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських ОСОБА_16 депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами.

Незважаючи на письмові вимоги суду жодних даних про рік побудови та про особу забудовника будинку по вул. Завирській,17 чи вул. Завирській без номера, с. Рибник суду не надано. Як пояснив голова сільської ради таких відомостей у сільській раді немає.

Суд не приймає до уваги долучені позивачем письмові світлокопії заяв ОСОБА_17, ОСОБА_18 та ОСОБА_19 від 22.04.2014 року, засвідчених сільським головою ОСОБА_2 сільської ради ОСОБА_20, про те, що станом на 1945 рік ОСОБА_6 був власником будинку по вул. Завирській у с. Рибник, де проживав разом з дружиною та сином, оскільки вони суперечать вищенаведених доказам, а також не є належними та допустимими доказами в розумінні ст. 60 ЦПК України.

Стаття 69 ЦПК України зобов'язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 4 ст.60 ЦПК України).

Стороні позивача під час судового засідання неодноразово судом роз'яснювались вимоги ст. 60 ЦПК України про обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

З огляду на наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлено, що немає жодного доказу, який би беззаперечно доводив, що будинок, у якому на даний час знаходиться ОСОБА_3 пункт с. Рибник і є комунальною власністю (рішення про таке є чинним), по вул. Завирська,17, с. Рибник Дрогобицького району належав спадкодавцям, що в останніх був конфіскований (навпаки встановлено, що конфіскації у звязку з засудженням не було).Більше того ОСОБА_6 до арешту проживав с. Східниця. Також є чинне не скасоване рішення про компенсацію у звязку з засудженням. Відсутні докази, що у позивача, виникло право на спадкування спірним будинком, і він як спадкоємець звертався за оформленням своїх спадкових прав, у передбаченому законом порядку; відомості щодо інших спадкоємців, які б претендували на спадкове майно з урахуванням черговості спадкування, відтак суд приходить до висновку, що у позові слід відмовити через його безпідставність та недоведеність.

Враховуючи вище наведене та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 174, 209, 212, 214-215, ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради, ОСОБА_3 пункту с. Рибник, ОСОБА_4 районного територіального медичного обєднання, третіх осіб комісії з питань поновлення прав реабілітованих ОСОБА_4 районної ради, ОСОБА_4 районного фінансового відділу про визнання права власності на спадкове майно - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення з дня отримання такого.

Суддя Дубель Р.М.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 11.04.2016 року.