АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
______________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Музичко С.Г.

при секретарі Матвійчуку І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 листопада 2015 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановила:

у вересні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 30 вересня 2010 року в розмірі 11466 грн. 35 коп.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 30 вересня 2010 року шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк» з відповідачем був укладений кредитний договір, на підставі якого вона отримала кредит в сумі 4800грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Позивач стверджував, що відповідач неналежним чином виконувала зобов'язання по кредитному договору, у зв'язку із чим станом на 31 липня 2015 року виникла заборгованість, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 3698 грн. 52 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 5 134 грн. 65 коп., заборгованості за пенею та комісією у сумі 1 610 грн. 97 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг у сумі 500грн. (фіксована ставка) та 522грн. 21коп.(процентна складова).

Рішенням суду від 19 листопада 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ПАТ «КБ «ПриватБанк» просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Також просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк» судові витрати у сумі 1 339 грн. 80 коп. за подачу апеляційної скарги.

Позивач посилається на неналежну оцінку судом наданих доказів у підтвердження укладення з відповідачем кредитного договору, неправильне застосування судом норм матеріального права.

№ апеляційного провадження:22-ц/796/5884/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Савлук Т.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
Також позивач вважає, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, так як розглянув справу у відсутність відповідача та не з'ясував чи заперечує вона проти укладеного з позивачем договору та його умов.

- 2 -

Відповідач про день та час розгляду апеляційної скарги тричі повідомлялася за зареєстрованим місцем проживанням, проте, судові повідомлення нею не отримані, повернуті суду з відміткою про закінчення терміну зберігання.

Частиною 3 статті 76 ЦПК України встановлено, якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування.

Оскільки відповідач судові повідомлення не отримує, 11 травня 2016р. апеляційним судом судовий виклик та копія апеляційної скарги були направлені на адресу житлово-експлуатаційної дільниці № 403 м. Києва для вручення ОСОБА_1 відповідно до вимог ч. 3 ст. 76 ЦПК України, яке було отримано 16 травня 2016р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (с.с.92), а відтак, вважається, що відповідач належним чином повідомлена про день та час розгляду апеляційної скарги, проте, у судове засідання не з'явилася, клопотання про його перенесення не подала, тому відповідно до ст. 305 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у її відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, яка підтримала апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 30 вересня 2010 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за яким банк надав позичальнику кредит у розмірі 4800грн. зі сплатою 30 % річних на суму залишку заборгованості.

Указаний кредитний договір складається із заяви позичальника, пам'ятки клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг, а також Тарифів.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 31 липня 2015р. у відповідача існує заборгованість за кредитним договором, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 3698 грн. 52 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 5 134 грн. 65 коп., заборгованості за комісією у сумі 1 610 грн. 97 грн., а також зі штрафів у сумі 500грн. (фіксована ставка) та 522грн. 21коп.(процентна складова).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Умови та правила надання банківських послуг не підписані відповідачем, а тому відсутні підстави вважати, що між сторонами був укладений кредитний договір, а умови та правила, надані суду, є тими ж умовами та правилами, з якими була ознайомлена відповідач.

Проте, погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна, так як він не відповідає обставинам справи, наданим сторонами доказам та не ґрунтується на нормах матеріального права.

Згідно ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 1 статті 207 ЦК України, редакція якої діяла на момент укладення договору, передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору

- 3 -

в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Подавши заяву від 30 вересня 2010р., відповідач підтвердила, що ознайомлена з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, і що разом із заявою це свідчить про укладення нею договору про надання банківських послуг, та підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна,55 днів пільгового періоду» Приватбанку (с.с.6-7).

Вказані дії не суперечать положенням вищезазначених норм матеріального права, суду не надано доказів, що відповідач не була ознайомлена з умовами та правилами надання банківських послуг та з тарифами, що надані суду першої інстанції умови та правила не є тими, з якими була ознайомлена відповідач під час укладення кредитного договору, а відтак висновок суду першої інстанції про недоведеність укладення між сторонами кредитного договору не ґрунтується на нормах матеріального права та наявних матеріалах справи.

Посилання суду першої інстанції на правовий висновок Верховного Суду України у справі 6-16цс15 від 11 березня 2015р., колегія суддів вважає безпідставним, оскільки фактичні обставини, які були предметом розгляду Верховного Суду України, та даної справи є різними. Крім того, Верховним Судом України у зазначеній справі був зроблений правовий висновок стосовно договору про збільшення позовної давності, та не містить висновку стосовно неможливості укладення кредитного договору у порядку ст. 634 ЦК України.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно п.2.1.1.5.5. умов та правил надання банківських послуг відповідач зобов'язалася погашати заборгованість по кредиту, процентам за користування кредитом, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

Підписавши довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна,55 днів пільгового періоду», відповідач погодилася щомісячно до 25 числа сплачувати 7% від заборгованості, сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 30% річних та комісії за зняття готівки.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач неналежним чином виконувала взяті на себе зобов'язання, припинила вносити щомісячні платежі з жовтня 2012р., у зв'язку із чим виникла заборгованість.

Оскільки відповідачем вказана заборгованість оспорена у встановленому законом порядку не була, колегія суддів вважає її доведеною та такою, що підлягає стягненню з відповідача.

Пунктом 2.1.1.7.6. умов та правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні клієнтом строків платежів по любому із грошових зобов'язань, які передбачені договором, більше ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500грн. та 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з врахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій.

Аналогічні умови зазначені у довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна,55 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем.

Оскільки у судовому засіданні було встановлено, що відповідач допустила заборгованість по погашенню кредиту, сплаті процентів та комісій більше, ніж на 30 днів, банк має правові підстави для вимог про стягнення з відповідача передбаченого умовами договору штрафу.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та наданим сторонами доказам, судом неправильно застосовані норми матеріального

- 4 -

права та допущено порушення норм процесуального права, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір за подання позовної заяви у сумі 1218грн. та за подання апеляційної скарги у сумі 1339,80грн., а всього 2557,80грн.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313-314, 316-317 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 листопада 2015 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 30 вересня 2010р. у сумі 11 466грн. 35коп., судові витрати у сумі 2557грн. 80коп., а всього 14 024грн. 15коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: