Справа № 729/123/16-ц Провадження № 22-ц/795/1292/2016 Категорія - цивільнаГоловуючий у I інстанції - Булига Н.О. Доповідач - Хромець Н. С.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіХромець Н.С.
суддів:Бечка Є.М., Онищенко О.І.
при секретарі:Шевченко М.О.
за участю:представника позивача ОСОБА_5, представника відповідача ОСОБА_6

Розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Чернігові апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_7 на рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 28 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_8 до Приватного підприємства «Агропрогрес» про визнання договорів оренди недійсними,

в с т а н о в и в:

У лютому 2016 року ОСОБА_8 звернувся до суду з позовом до ПП «Агропрогрес» про визнання недійсними договорів оренди землі від 01.04.2013 та від 17.09.2013. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що договір оренди землі від 01.04.2013 та договір оренди земельної ділянки площею 1,6045 га без дати, як пізніше виявилося датою укладення договору є 17.09.2013 року, укладені із ПП «Агропрогрес» від його імені, але підписані не ним. Позивач стверджував, що його волевиявлення на укладення таких договорів не було, тому договори є недійсними.

Рішенням Бобровицького районного суду від 28 квітня 2016 року у позові відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення місцевого суду і ухвалити нове рішення про задоволення вимог ОСОБА_8, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права. Зокрема, на думку представника позивача, рішення суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України та ч.2 ст. 360-7 ЦПК України, оскільки суд не врахував правові висновки Верховного Суду України про застосування норм ЦК України щодо недійсності правочинів. На думку особи, яка звертається з апеляційною скаргою, суд безпідставно не врахував також роз'яснення, викладені у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

У судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу. Представник відповідача скаргу не визнав, вважаючи рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга є обґрунтованою і підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову, виходячи з такого.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що право позивача, про захист якого він просить, не порушено і підстави для визнання договорів оренди землі недійсними відсутні, оскільки позивач впродовж 2013-2015 років, тобто регулярно, отримував орендну плату у грошовій та натуральній формі, що спростовує відсутність волевиявлення ОСОБА_8 на укладення оспорюваних договорів.

Такі висновки суду не відповідають вимога закону.

По справі встановлено, що відповідно до Державних актів на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 та НОМЕР_2 від 20.04.2012 року, ОСОБА_8 є власником земельних ділянок площею 0,3423 га та 1,6045 га призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Олександрівської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області. В матеріалах справи є договори оренди землі від 01.04.2013 року та без номера і дати у 2013 році щодо зазначених земельних ділянок строком на 5 років кожен, де орендодавцем вказаний позивач, а орендатором відповідач. За змістом актів приймання-передачі земельних ділянок позивач передав, а відповідач прийняв земельні ділянки. Вказані договори зареєстровані Реєстраційною службою Бобровицького РУЮ 05.01.2015 року та 06.10.2013 року.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі підлягає державній реєстрації та на підставі ч. 1 ст. 210, ч. 3 ст. 640 ЦК України, ч. 2 ст. 125 ЗК України й ст. 18 Закону України «Про оренду землі» є укладеним з моменту його державної реєстрації. Як передбачено ч.1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї сторони може бути посвідчений нотаріально. Згідно з ч.2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11,17,19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним. Підставою недійсності правочину за приписами ч.1 ст. 215 ЦПК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3,5,6 ст. 203 ЦК України. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, а саме така форма договору оренди землі визначена ч.1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі», якщо він підписаний його сторонами ( ч.2 ст. 207 ЦК України).

Судом першої інстанції під час розгляду справи встановлено, що спірний договір, укладений від імені позивача, підписаний не ним, а іншою особою. Отже, спірний договір був укладений з порушенням вимог закону і без волевиявлення ОСОБА_8, а тому висновок суду про відсутність підстав для визнання договору недійсним не відповідає вимогам матеріального закону.

Висновок суду першої інстанції на відсутність порушення права позивача через отримання ним орендної плати не може бути підставою для відмови у позові. Виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним ( п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). Отримання орендної плати не має суттєвого значення для вирішення питання про недійсність договору оренди землі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено судове рішення з іншої сторони стягуються понесені нею і документально підтверджені витрати. Відповідачем у цій справі понесені витрати на сплату судового збору при зверненні з позовом і апеляційною скаргою (а.с. 1, 119) у сумі 2315 грн. та на проведення експертизи (а.с. 69) у розмірі 1409,60 грн., які підлягають стягненню на користь позивача з відповідача.

Керуючись ст. 203 ч.2 ст. 207, 208 ЦК України, ст.ст. 14, 16 Закону України «Про оренду землі», ст.ст. 88, 303, 307, 309 ч.1 п. 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 28 квітня 2016 року скасувати.

Позов ОСОБА_8 задовольнити.

Визнати недійсним договір оренди землі (земельної ділянки), укладений 01 квітня 2013 року від імені ОСОБА_8 з Приватним підприємством «Агропрогрес» (ідентифікаційний код 31174509) , предметом якого є оренда земельної ділянки площею 0,3423 га кадастровий № НОМЕР_3 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Олександрівської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області.

Визнати недійсним договір оренди землі (земельної ділянки), укладений 17 вересня 2013 року від імені ОСОБА_8 з Приватним підприємством «Агропрогрес» (ідентифікаційний код 31174509) , предметом якого є оренда земельної ділянки площею 1,6045 га кадастровий № НОМЕР_4 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Олександрівської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області.

Стягнути з Приватного підприємства «Агропрогрес» на користь ОСОБА_8 2 315 (дві тисячі триста п'ятнадцять) грн. 09 коп. у повернення витрат на сплату судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: