Справа № 175/242/16-ц
Провадження № 2/175/83/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2016 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Озерянської Ж.М.,

за участю секретаря Рись Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Слобожанське цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування Дніпропетровської районної державної адміністрації в особі служби у справах дітей в інтересах дитини ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в:

В січні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 у відношенні дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1; а також стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини на користь особи, яка буде виховувати дитину у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку з дня подачі заяви, до досягнення нею повноліття; рішення в частині стягнення аліментів за однин місяць допустити до негайного виконання.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав на те, що на обліку служби у справах дітей Дніпропетровської райдержадміністрації перебуває дитина, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 як така, що залишилась без батьківського піклування, так як її мати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області 12 березня 2014 року була позбавлена батьківських прав по відношенню до своєї дитини. Інформація про батька дитини ОСОБА_3 до актового запису про народження внесена відповідно до ст. 133 СК України. 15 листопада 2013 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 була переведена з Донецького центру соціально-психологічної реабілітації служби у справах дітей Петровської районної у місті Донецьку до комунального закладу соціального захисту притулок для дітей «Барвінок» управління-служби у справах дітей Дніпропетровської міської ради. ОСОБА_3 перебував у шлюбі з ОСОБА_4, від шлюбу у них народився син, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, який по сьогоднішній час знаходиться на утримані батька, оскільки мати хлопчика покинула сім'ю в 1995 році, виїхала в Дніпропетровську область. ОСОБА_3 не має можливості взяти у свою родину дочку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, тому написав заяву про відмову від неї. 27 лютого 2015 року дитина була влаштована за направленням служби у справах дітей Дніпропетровського району до комунального закладу центру соціальної підтримки дітей та сімей «Добре вдома» Дніпропетровського району Дніпропетровської області, де і перебуває в закладі по сьогоднішній день. Протягом всього часу перебування дитини в державному закладі ОСОБА_3 не відвідував дитину, не цікавився її долею, не приймав ніякої участі в її виховані, навчанні. Не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини на протязі багатьох років, а з моменту народження дитини не спілкується з нею взагалі, тобто не дбає про її моральне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загально визначених норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Все вищезазначене свідчить, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків. Вважають за доцільне позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно його дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Представник позивача Органу опіки та піклування Дніпропетровської районної державної адміністрації в особі служби у справах дітей в інтересах дитини ОСОБА_2 за довіреністю ОСОБА_5 надала суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився, був допитаний Іршавським районним судом Закарпатської області в порядку ст. 132 ЦПК України. Згідно журналу судового засідання Іршавського районного суду Закарпатської області від 17 травня 2016 року, відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги визнав частково, не заперечує проти позбавлення його батьківських прав, однак заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини, бажання бути присутнім у судовому засіданні при розгляді справи не виявив, зазначив, що з 1996 року разом з ОСОБА_4 не проживає, дружніх стосунків не підтримує; на його утриманні залишився їх спільний син, якого відповідачка покинула в 1996 році; до дитини ОСОБА_2 він жодного відношення не має, не є її батьком.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

У судовому засіданні встановлено, що відповідно до Свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області 17 вересня 2010 року, батьками ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.17). Дитина перебуває на обліку службі у справах дітей Дніпропетровської райдержадміністрації як така, що залишилася без батьківського піклування.

Мати дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2014 року позбавлена батьківських прав відносно доньки (а.с.10-11).

Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №8 від 22 серпня 2015 року, відповідно до ст. 133 СК України у свідоцтві про народження дитини, батьком вказано ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.16).

15 листопада 2013 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 службою у справах дітей Дніпропетровської райдержадміністрації була переведена з Донецького центру соціально-психологічної реабілітації служби у справах дітей Петровської районної у місті Донецьку ради до комунального закладу соціального захисту притулок для дітей «Барвінок» управління-служби у справах дітей Дніпропетровської міської ради.

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народився спільний син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, який на даний час знаходиться на утримані батька ОСОБА_3, оскільки ОСОБА_4 покинула сім'ю в 1995 році та виїхала до родичів в Дніпропетровську область. З того часу ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не підтримують ніяких стосунків, у 2001 році ОСОБА_3 ініціював розлучення. Як вбачається з матеріалів справи, що також не заперечувалось ОСОБА_4 та ОСОБА_3, відповідач не є біологічним батьком дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки задовго до народження дитини ОСОБА_4 та ОСОБА_3 припинили сімейно-шлюбні відносини.

Розпорядженням голови Дніпропетровської райдержадміністрації від 21 травня 2014 року № Р-247/0/291-14, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 був встановлений статус дитини, яка позбавлена батьківського піклування. 27 лютого 2015 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 була влаштована за направленням служби у справах дітей Дніпропетровського району до комунального закладу центру соціальної підтримки дітей та сімей «Добре вдома» Дніпропетровського району Дніпропетровської області, де перебуває в закладі по теперішній час.

Протягом всього часу перебування дитини в державному закладі ОСОБА_3 не відвідував ОСОБА_2, не цікавився її долею, не приймав ніякої участі в її виховані, навчанні, не цікавився її здоров'ям та розвитком (а.с.6). Відповідач не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини на протязі багатьох років, а з моменту народження дитини не спілкується з нею взагалі, тобто не дбає про її моральне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загально визначених норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей,так як це встановлено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Все вищезазначене свідчить, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків.

За висновком Дніпропетровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 25 січня 2016 року «Про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3.», комісія з питань захисту прав дітей вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно його дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.20).

Відповідно до п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, а ухилення батьків від виховання дітей може розцінюватись у якості підстави для позбавлення батьківських прав лише за умови їх винної поведінки та свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Згідно з ч. 3 ст. 167 СК України, дитина за бажанням другого з батьків може бути передана йому. Відповідно до ч. 4 цієї ж статті, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування (ч. 5 ст. 167 СК України).

Таким чином, у зв'язку з відсутністю заяв від осіб, зазначених у ч. 4 ст. 167 СК України, та відсутності подання органу опіки та піклування, передання малолітніх дітей органу опіки та піклування для подальшого влаштування, відповідає нормам закону та здійснено для забезпечення інтересів дітей.

Згідно статей 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991р., № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов'язок матері і батька це обов'язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків.

За таких обставин та враховуючи права і інтереси дитини, суд дійшов висновку про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків та необхідність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на утримання дитини, то вони задоволенню не підлягають, оскільки заявлені безпідставно та не обґрунтовано.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, саме в частині позбавлення батьківських прав відповідача вони є обґрунтованими та правомірними і підлягають задоволенню в повному обсязі, позовні вимоги в частині стягнення аліментів з відповідача задоволенню не підлягають.

Частиною 1 ст. 88 ЦПК України, передбачено, що стороні на користь якої ухвалено рішення суд, присуджує з другої сторони понесенні нею і документально підтвердженні судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

У відповідності зі ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно також стягнути судовий збір за позовні вимоги про позбавлення батьківських прав у розмірі 551 грн. 20 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10, 27, 31, 57, 88, 215, 223 ЦПК України, ст.2, 6, 7, 15, 17-19, 164 СК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Органу опіки та піклування Дніпропетровської районної державної адміністрації в особі служби у справах дітей в інтересах дитини ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити частково.

Позбавити громадянина України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, батьківських прав відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, на користь держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Озерянська Ж.М.