Справа № 742/5433/14 Провадження № 22-ц/795/532/2016 Категорія - цивільнаГоловуючий у I інстанції - Білокур В. І. Доповідач - Губар В. С.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіГубар В.С.,
суддів:Висоцької Н.В., Позігуна М.І.
при секретарі:Халимон Т.Ю.
за участю:третьої особи ОСОБА_5, представника СТОВ «Дружба-Нова» - Буряка О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 25 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_7 до СТОВ «Дружба-Нова», Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія», третя особа - ОСОБА_8, ОСОБА_5, про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в:

В грудні 2014 року ОСОБА_7 звернувся до суду з цим позовом та просив визнати винним ОСОБА_5 в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилася 17 грудня 2013 року; стягнути на його користь з ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» кошти в сумі 11205 грн. 85 коп. за заподіяну матеріальну шкоду в результаті ДТП та 800 грн. за проведення автотоварознавчого дослідження, а всього в сумі 12005 грн. 85 коп., а також стягнути із СТОВ «Дружба-Нова» на його користь суму франшизи за заподіяну йому шкоду внаслідок ДТП.

Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 17 грудня 2013 року, близько 21 год. 00 хв. в м. Прилуки на перехресті вул. Вокзальна та вул.1 Травня, водій ОСОБА_5, керуючи автомобілем марки ВАЗ-210994, д.н.з. НОМЕР_1, який належить на праві власності СТОВ «Дружба-Нова» та рухаючись по другорядній дорозі по відношенню до вул. Вокзальна, не надав переваги в русі автомобілю марки FORD SKORPIO д.н.з. НОМЕР_2, на якому рухався позивач, допустив зіткнення, в результаті чого автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень.

Як зазначає позивач, ОСОБА_5 перебуває у трудових правовідносинах із СТОВ «Дружба-Нова», яке є власником вказаного автомобіля та на момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника цього транспортного засобу була застрахована в ПАТ «Українська транспортна страхова компанія».

У кримінальному провадженні чи в порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення, водія ОСОБА_5 не було офіційно визнано винним в скоєному ДТП і до відповідальності він не притягувався.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 25 грудня 2014 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_7 стосовно визнання ОСОБА_5 винним в скоєнні ДТП 17 грудня 2013 року.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 25 грудня 2014 року стягнуто на користь ОСОБА_7 з ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» 11505 грн. 85 коп. страхового відшкодування за заподіяну матеріальну шкоду в результаті дорожньо-транспортної пригоди; стягнуто на користь ОСОБА_7 з СТОВ «Дружба-Нова» 500 грн. франшизи; стягнуто з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» 243 грн. 60 коп. судового збору на користь держави.

В апеляційній скарзі ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та неповне зясування обставин справи.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що вина водія ОСОБА_5 в ДТП не доведена матеріалами справи, стосовно нього не складався протокол про адміністративне правопорушення, до кримінальної відповідальності він не притягувався та не звертався до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» з повідомленням про ДТП, яка мала місце 17 грудня 2013 року.

Апелянт зазначає, що порушено законні права ПрАТ «УТСК», що унеможливило всебічно та об'єктивно дослідити наслідки ДТП та врегулювати даний спір у позасудовому порядку.

Апелянт наголошує на тому, що ОСОБА_7 не звертався із заявою до ПрАТ «УТСК» у встановленому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не надав договір страхування і повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. Страхувальник також не звертався до страхової компанії з даними документами, а тому шкода має бути відшкодована завдавачем шкоди, тобто СТОВ «Дружба-Нова».

Крім того, апелянт зазначає, що представники ПрАТ «УТСК» не викликалися на огляд пошкодженого автомобіля.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 грудня 2015 року частково задоволено касаційну скаргу СТОВ «Дружба-Нова», рішення апеляційного суду Чернігівської області від 10 березня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

ОСОБА_7 в судове засідання апеляційного суду не з'явився, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, що документально підтверджується зворотніми повідомленнями про вручення поштового відправлення. Відповідно до положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка відповідача позивача в суд не перешкоджає розглядові справи.

В судовому засіданні представник СТОВ «Дружба-Нова» підтримав апеляційну скаргу та пояснив, що ОСОБА_5 в день скоєння дорожньо-транспортної пригоди використовував належний СТОВ «Дружба-Нова» автомобіль у власних цілях після закінчення робочого дня. Працівників СТОВ «Дружба-Нова» з роботи та на роботу розвозить службовий автобус. Наголошував, що роботодавець не встановлював ОСОБА_5 ненормованого робочого дня і ніяких робочих завдань після закінчення робочого часу 17.12.2013 р. ОСОБА_5 від роботодавця не отримував, а відтак саме ОСОБА_5, у разі доведення його вини у скоєнні ДТП, має нести відповідальність за спричинену шкоду автомобілю позивача.

ОСОБА_5 в судовому засіданні апеляційну скаргу не підтримав та наполягав, що під час роботи у СТОВ «Дружба-Нова» у нього був ненормований робочий день, він працював і після закінчення робочого часу, і у вихідні дні. Стверджував, що у зв»язку з ненормованим робочим часом роботодавець надав йому автомобіль у користування, у тому числі і для поїздок з роботи та на роботу, оскільки до роботи він, ОСОБА_5, мав добиратися за 40 км.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Частина 1 ст. 303 ЦПК України передбачає, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно до ст.213 ЦК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню.

Проте, зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Перевіряючи доводи скарги, апеляційним судом встановлено, що 17 грудня 2013 року близько 21 год. в м.Прилуки на перехресті вул. Вокзальна та вул.1-го Травня відбулася дорожньо-транспортна пригода, за обставинами якої ОСОБА_5, водій автомобіля марки ВАЗ 210994 д.н.з. НОМЕР_1, що належить на праві власності СТОВ «Дружба-Нова», рухаючись по другорядній дорозі (вул. Вокзальна), не надав переваги в русі автомобілю марки FORD SKORPIO д.н.з. НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_7, що рухався по головній дорозі (вул.1-Травня), в результаті чого автомобіль, на якому рухався позивач зазнав механічних пошкоджень.

Постановою слідчого СВ Прилуцького МВ УМВС від 08 лютого 2014 за наслідками вказаної дорожньо-транспортної пригоди було закрито кримінальне провадження за ознаками ч. 1 ст. 286 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 110, ст. 284 КПК України. В п.4 зазначеної Постанови, вказано: «Працівникам ДАІ Прилуцького МВ УМВС за порушення вимог п.п.2.1, 16.11 ПДР України вирішити питання про притягнення винного до адміністративної відповідальності згідно ст.ст.124, 126 КУпАП».

Відповідно до положень ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанова суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Як вбачається з матеріалів справи, на ОСОБА_7 та ОСОБА_5 адміністративні протоколи на підставі ст. ст. 124, 126 КУпАП не складались, що підтверджується довідкою начальника ВДАІ з обслуговування м. Прилуки та Прилуцького району УМВС України в Чернігівській області.

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження транспортного засобу від 29 січня 2014 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля FORD SCORPIO 2.0І д.н.з. НОМЕР_2, станом на 29.01.2014 року становить 11205 грн. 85 коп.

Відповідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/8333951, СТОВ «Дружба-Нова», з яким ОСОБА_5 на час скоєння ДТП перебував у трудових правовідносинах, застрахувало свою відповідальність у ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія». Забезпеченим транспортним засобом є автомобіль ВАЗ 210994, д.н.з. НОМЕР_1, яким ОСОБА_5 керував під час ДТП.

Оскільки дорожньо-транспортна пригода пов'язана з використанням транспортних засобів, то в силу положень частин 1, 2, 5 ст.1187 ЦК України така діяльність є джерелом підвищеної небезпеки, а шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, за загальним правилом підлягає відшкодуванню особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_7, суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_5 у скоєнні та наслідках дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 17 грудня 2014 року, доведена матеріалами кримінального провадження, а тому саме страхова компанія повинна відшкодовувати страхове відшкодування, а СТОВ «Дружба-Нова» - заподіяну шкоду поза межами ліміту відповідальності страхового відшкодування, або в межах відшкодування суми франшизи, оскільки на час ДТП ОСОБА_5 перебував в трудових відносинах зі СТОВ «Дружба-Нова.

З таким рішенням суду першої інстанції не може погодитись колегія суддів апеляційного суду, так як вони ґрунтуються на неповно встановлених обставинах, які суд вважав встановленими, висновки суду не відповідають фактичним обставинам, у зв"язку з чим, не вірно було встановлено характер спірних правовідносин та застосовано закон, який не підлягав застосуванню.

Згідно з положеннями ст.1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи , а також шкода, завдана майну фізичної особи відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 1172 ЦК України, ст. ст. 11660,1187, 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем , що належить роботодавцю, відшкодовується власником джерела підвищеної небезпеки - у даному випадку це СТОВ «Дружба-Нова»

Така ж правова позиція щодо належного відповідача за шкоду, заподіяну особою, яка перебувала у трудових відносинах з власником джерела підвищеної небезпеки висловлена у постанові Верховного Суду України по справі № 6-108 цс 13.

У ч. 22.1 ст. 22 Закону зазначено, що при настанні страхового випадку страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

За змістом цього Закону та ст. 1194 ЦК України питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування.

У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Отже, ст. 1187 ЦК України встановлює особливого суб'єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки .

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України таким суб'єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Не є таким суб'єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Зазначений висновок узгоджується і з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України та ч. 2 ст. 1187 ЦК України.

Відповідно до положень ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) передбачено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та (або) майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

У п. 16 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 1 березня 2013 року № 4 роз'яснено, що відповідно до статті 21 Закону на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону,зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

Оскільки відповідно до статті 3 Закону обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик.

При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що після дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 17 грудня 2013 року, позивач ОСОБА_7 до страхової компанії із заявою про настання страхового випадку не звертався.

Зазначені обставини справи не були досліджені судом першої інстанції у повному обсязі, що призвело до помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Крім того, апеляційний суд приходить до переконання, що судом першої інстанції не в повному обсязі були перевірені пояснення представника СТОВ «Дружба-Нова» щодо встановленого ОСОБА_5 ненормованого робочого дня.

Перевіряючи доводи скарги, апеляційним судом був витребуваний та досліджений оригінал особової справи ОСОБА_5, копії якої містяться в матеріалах справи, та Правила внутрішнього трудового розпорядку СТОВ «Дружба-Нова», затверджені 16.12.2013 року, з додатками.

Вказаними Правилами внутрішнього трудового розпорядку СТОВ «Дружба-Нова» встановлено наступний графік робочого часу: робочі дні - понеділок, вівторок, середа, четвер, п'ятниця, вихідні дні - субота та неділя; початок роботи о 09 год. 00 хв., перерва з 13 год. 00 хв. До 14 год. 00 хв., закінчення роботи о 18 год. 00 хв.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони визнали та не оспорювали ту обставину, що на момент вчинення ДТП, ОСОБА_5 та СТОВ «Дружба-Нова» перебували у трудових правовідносинах.

З 09.11.2012 року ОСОБА_5 був прийнятий на роботу до СТОВ «Дружба-Нова на посаду начальника сектору безпеки виробничих процесів відділу майнової та економічної безпеки.

Проте, як встановлено апеляційним судом, матеріали особової справи, умови оплати праці ОСОБА_5 не містять жодних доказів того факту, що упродовж перебування у трудових відносинах із СТОВ «Дружба-Нова», або у якийсь період роботи ОСОБА_5 був встановлений ненормований робочий час.

Судом по справі встановлено, що 17 грудня 2013 року близько 21 год. 00 хв. ОСОБА_5 повертався з роботи в смт. Варва додому у м. Прилуки, де сталась дорожньо-транспортна пригода.

Під час розгляду справи, апеляційним судом не здобуто доказів отримання ОСОБА_5 додаткової оплати за роботу в умовах ненормованого робочого часу. ОСОБА_5 не надано у суді першої інстанції і не представлено апеляційному суду ніяких належних і допустимих доказів, які б достовірно і безсумнівно підтвердили, що у день скоєння ДТП після закінчення робочого часу ОСОБА_5 виконував будь-які робочі завдання або доручення роботодавця.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що встановлення ненормованого робочого дня регулюється Рекомендаціями щодо порядку надання працівникам з ненормованим робочим днем щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці № 7 від 10.10.1997 року. Крім того, залучення працівника до такої роботи має бути оформлене відповідним наказом по підприємству,правилами внутрішнього трудового розпорядку.

В матеріалах справи та в наданих сторонами письмових доказах відсутнє посилання на те, що ОСОБА_5 був встановлений ненормований робочий день.

Сукупність досліджених обставин та наявних у справі доказів приводить апеляційний суд до переконання, що на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 перебував у трудових відносинах зі СТОВ «Дружба-Нова», але вказана дорожньо-транспортна пригода сталась після закінчення робочого часу.

Відтак, ураховуючи оглянуті в судовому засіданні документальні докази, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до невірного висновку про встановлення ОСОБА_5 ненормованого робочого дня.

Оскільки вказаним обставинам суд першої інстанції не дав належної правової оцінки, що призвело до помилкового вирішення справи, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог на підставі ч.ч.1,4 ст. 309 ЦПК України.

03 березня 2016 року СТОВ «Дружба-Нова» звернулось до апеляційного суду із заявою про поворот виконання рішення апеляційного суду від 10 березня 2015 року. В заяві СТОВ «Дружба-Нова» зазначає, що на виконання рішення апеляційного суду від 10 березня 2015 р., яке скасовано судом касаційної інстанції, були видані виконавчі листи і постановою державного виконавця від 16.04.2015 року відкрито виконавче провадження про стягнення на користь ОСОБА_7 12005 грн. 85 коп., які були сплачені СТОВ «Дружба-Нова» згідно платіжних доручень від 22 квітня 2015 року. Тому постановами від 03.06.2015 року виконавчі провадження закінчено у зв'язку зі сплатою боргу в повному обсязі.

Відповідно до положень ст.ст. 380-382 ЦПК України поворот виконання скасованого рішення суду допускається у разі його фактичного виконання і ухвалення судом нового рішення у справі.

Відповідно до постанов про закінчення виконавчого провадження від 03.06.2015 року (а.с. 206-207), винесених старшим державним виконавцем Варвинського районного управління юстиції, рішення апеляційного суду Чернігівської області від 10 березня 2015 року виконано в повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями № 15928 від 22 квітня 2015 року та № 15929 від 22 квітня 2015 року (а.с.208-209).

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає за необхідне вирішити питання про поворот виконання рішення суду щодо стягнення із СТОВ «Дружба-Нова» на користь ОСОБА_7 12005 грн. 85 коп. у відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди та 243 грн. 60 коп. витрат зі сплати судового збору.

Відповідно до ст.88 ЦПК України із ОСОБА_7 на користь ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» підлягає стягненню сплачений судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції в сумі 121 грн. 80 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 315, 317, 319, 380, 324 ЦПК України, апеляційний суд

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» задовольнити.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 25 грудня 2014 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_7 до СТОВ «Дружба-Нова», Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.

Допустити поворот виконання рішення щодо стягнення з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Дружба-Нова» на користь ОСОБА_7 12005 (дванадцять тисяч п»ять) грн.. 85 коп. у відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» 121 грн. 80 коп. судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: