Справа № 521/7716/14-ц
Провадження №2/521/3822/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2016 року

Малиновський районний суд м.Одеси у складі

головуючого судді Мурзенка М. В.

при секретарі Кіліян О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Малиновського районного суду м.Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до Одеської міської ради про визнання права власності на садибний житловий будинок АДРЕСА_1, який складається з: літ. «А» - житлового будинку, загальною площею 42,0 кв.м., в тому числі житловою - 26,0 кв.м. та підсобною - 16,0 кв.м.; літ. «Б» - житлового будинку, загальною площею 97,9 кв.м., в тому числі житловою - 53,5 кв.м. та підсобною - 44,4 кв.м.; літ. «В» - літньої кухні, площею 15,7 кв.м.; літ. «Г» - душу-убиральні, площею 3,5 кв.м.; літ. «Д» - навісу, площею 6,7 кв.м; літ. «Е» - сараю, площею 17,5 кв.м.; літ. «Ж» - убиральні, площею 1,4 кв.м.; літ. «З» - сараю, площею 15,8 кв.м.; № 1-3 - огорож; І - вимощення, що розташований на земельній ділянці площею 630,0 кв.м., яка знаходиться в фактичному користуванні - в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 12.08.2014 р. позовні вимоги ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом задоволено частково, визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 який складається з : літ. «А» - житлового будинку, загальною площею 42,0 кв.м., в тому числі житловою - 26,0 кв.м. та підсобною - 16,0 кв.м.; літ. «Б» - житлового будинку, загальною площею 97,9 кв.м., в тому числі житловою - 53,5 кв.м. та підсобною - 44,4 кв.м.; літ. «В» - літньої кухні, площею 15,7 кв.м.; літ. «Г» - душу-убиральні, площею 3,5 кв.м.; літ. «Д» - навісу, площею 6,7 кв.м; літ. «Е» - сараю, площею 17,5 кв.м.; літ. «Ж» - убиральні, площею 1,4 кв.м.; літ. «З» - сараю, площею 15,8 кв.м.; № 1-3 - огорож; І - вимощення (а.с.76-78 т.1)

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 22.09.2014 р. на підставі заяви Одеської міської ради зазначене заочне рішення було скасовано і призначено справу до розгляду в загальному порядку(а.с.102 т.1)

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 23.10.2014 року зазначений позов було частково задоволено, визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на будівельні матеріали, обладнання, які були використані у закінченому будівництвом садибному (індивідуальному) житловому будинку АДРЕСА_1, який складається з : літ. «А» - житлового будинку, загальною площею 42,0 кв.м., в тому числі житловою - 26,0 кв.м. та підсобною - 16,0 кв.м.; літ. «Б» - житлового будинку, загальною площею 97,9 кв.м., в тому числі житловою - 53,5 кв.м. та підсобною - 44,4 кв.м.; літ. «В» - літньої кухні, площею 3,5 кв.м.; літ. «Д» - навісу, площею 6,7 к.в.м; літ. «Е» - сараю, площею 17,5 кв.м.; літ. «Ж» - убиральні, площею 1,4 кв.м.; літ. «З» - сараю, площею 15,8 кв.м.; № 1-3 - огорож; І - вимощення. В іншій частині у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено. (а.с.109-111 т.1)

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 08.07.2015 року апеляційну скаргу представника Одеської міської ради задоволено, апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково, а рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 23.10.2014 року в частині визнання за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 права власності на будівельні матеріали, обладнання, яке було використано на закінчення будівництва садибного (індивідуального) житлового будинку АДРЕСА_1- скасовано. Іншу частину рішення залишено без змін (а.с.196-199 т.1)

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 23 березня 2016 року, зазначене рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 23.10.2014 року та рішення Апеляційного суду Одеської області від 08.07.2015 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок літ «А», загальною площею 42,0 кв.м з господарським будівлями та спорудами: двома сараями, літньою кухнею, убиральнею, огорожами та вимощеннями-скасовано, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. В інші частині рішення апеляційного суду Одеської області від 08.07.2015 року залишено без змін (а.с.247-249 т.1)

17.08.2016 року позивач надала до суду уточнену позовну заяву (а.с.20-24 т.2), в якій просила визнати за нею право власності на житловий будинок літ. «А», загальною площею 42,0 кв.м з господарськими будівлями та спорудами: двома сараями, літньою кухнею, убиральнею, огорожами та вимощенням, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті батька, ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Сторони в судове засідання не з'явились, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність(а.с.10,49 т.2)

Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне.

Судом встановлено, що подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у 1948 році в м. Одесі на земельній ділянці, яка їм не надавалась у безстрокове або тимчасове користування, побудували житловий будинок літ. «А», загальною площею 42,0 кв. м з господарськими будівлями та спорудами: двома сараями, літньою кухнею, убиральнею, огорожами та вимощенням (а.с.21-23 т.1). Пізніше цьому будинку була присвоєна поштова адреса: АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_1 народилася, ІНФОРМАЦІЯ_3 у сім'ї ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії (а. с. 11т.1)

Після укладення шлюбу 03 вересня 1977 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 дружині присвоєно прізвище «ОСОБА_1», що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а. с. 13 т.1)

Згідно із копією домової книги (а.с.53-60 т.1) в житловому будинку АДРЕСА_1 проживали: ОСОБА_2 та ОСОБА_9 по день смерті, а ОСОБА_1 постійно проживає по теперішній час, відповідно до паспорта вона зареєстрована у будинку з 22 травня 1969 року (а. с. 6 т.1)

Рішенням Виконавчого комітету Одеської міської Ради депутатів трудящих від 25 липня 1956 року № 652 про результати обміру земель по будуванню кварталу № 618 м. Одеси вирішено затвердити надані комісією висновки з обміру земель будівельного кварталу № 618 загальною площею 4 838 кв. м і пропозиції комісії, встановлено для домоволодінь, користувачі яких не надали правовстановлюючі документи д/хоз. № 397, земельну площу за нормами, передбаченими чинним законодавством, в т. ч. ОСОБА_3 під його домоволодіння АДРЕСА_2 встановлена і закріплена земельна ділянка площею 609 кв. м (а. с. 50-51 т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис № 7071 та Жовтневим відділом РАГС м. Одеси видано свідоцтво про смерть (а. с. 8 т.1)

Рішенням ІІІ сесії Іллічівської районної ради м. Одеси від 26 вересня 1990 року будинок АДРЕСА_1 перенумерований на АДРЕСА_1. Цим же рішенням виконкому Іллічівської районної ради м. Одеси дозволено вирішувати питання про визнання права власності за громадянами житлового масиву «Сахарний» (а. с. 14-16 т.1)Таке питання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не вирішували.

У 1982 році ОСОБА_2 за участю позивача та її чоловіка без дозволу, проекту на цій же земельній ділянці побудували житловий будинок літ. «Б» - загальною площею 97,9 кв. м. Зазначений об'єкт будівництва є самочинним будівництвом, оскільки збудований без належного дозволу (ст. 105 ЦК Української РСР)

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.9 т.1) Заповіт вона не залишила.

Після звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що у неї відсутні правовстановлюючі документи, а також згідно із довідкою № 438799.67.14 р., виданою КП «БТІ» ОМР, у неї відсутня державна реєстрація на житловий будинок АДРЕСА_1, який належав ОСОБА_2, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, та рекомендовано звернутися до суду для визнання права власності в порядку спадкування (а.с.24 т.1)

З матеріалів справи вбачається, що станом на 28.12.1955 року, домоволодіння складалось з житлового будинку літ. А, сараю літ. Б, що підтверджується копією схематичного плану (а.с.52 т.1), станом на 20.10.1965 р. до складу домоволодіння входили також сараї літня кухня літ. «В», сарай літ. «Г», вбиральня літ. «Д», № 1-3 паркани, І- мостіння, що підтверджується копією інвентаризаційних відомостей та схематичного плану (а.с. 21-23).

В теперішній час на місці сараїв, відображених в схематичному плані станом на 20.10.1965 р. під літ. «Б», «В», знаходиться житловий будинок літ. «Б», що підтверджується копією технічного паспорту будинку від 21.03.2013 року (а.с. 43-47 т.2), також з копії зазначеного технічного паспорту вбачається, що будівлі, позначені в схематичному плані станом на 20.10.1965 р. під літ. «Г», «Д», в натурі не збереглись, конфігурація паркану № 1-3, відображена в схематичному плані станом на 20.10.1965 р. не відповідає конфігурації огорожі № 1-3, відображеній в технічному паспорті від 21.03.2013 року.

З інвентаризаційних відомостей та схематичного плану станом на 20.10.1965 р. , копії технічного паспорту від 21.03.2013 р. вбачається, що житловий будинок літ. «А» побудований в 1948 році, зберігся в натурі, має загальну площу 42 кв. м., також збереглось мостіння, позначене в зазначених документах під літ. «І».

У 1948 році питання про набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі -Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства.

Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації, аж до набрання чинності інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року.

За змістом статті 524 ЦК Української РСР, який був чинним на час смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_2, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Отже, спадкоємством вважається перехід майна померлого (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) у порядку, передбаченому статтями 529-535 ЦК Української РСР.

Для спадкоємця, що прийняв спадщину, виникають як майнові права, так і обов'язки. До майнових прав належить, зокрема, право власності.

Відповідно до статті 86 ЦК Української РСР право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, шляхом визнання відповідного права.

Враховуючи викладене, з урахуванням часу побудови будівель та споруд, що входять до складу житлового будинку за адресою АДРЕСА_1, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог про визнання за позивачем права власності на житловий будинок літ. «А» загальною площею 42 кв. м. та мостіння літ. «І»в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2.

Керуючись 529, 548, 549 ЦК УРСР 1963 р., ст.16, ЦК України, ст.10,11,14,60,212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок літ. «А», загальною площею 42,0 кв.м (складається веранди площею 7,3 кв.м., кухні площею 8,7 кв.м., житлових кімнат площею 13,1 кв.м. та 12,9 кв.м.) з мостінням літ. «І», розташований на земельній ділянці площею 630 кв.м. за фактичним користуванням за адресою: АДРЕСА_1, відображений в технічному паспорті від 21.03.2013 року, виготовленому Комнальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення

Суддя М. В. Мурзенко