АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/896/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 27 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 листопада 2012 року у справі за позовом ПАТ КБ "Надра" до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 третя особа Черкаський відділ реєстраційно - екзаменаційних робіт при УМВС України в Черкаській області про стягнення коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_7, ОСОБА_6 до ПАТ КБ "Надра" про визнання договорів недійсними.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши представника ОСОБА_9, який підтримав доводи апеляційної скарги, та представника банку, який на них заперечував, судова палата, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2009 року ПАТ КБ "Надра" звернулося до суду із позовом до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 третя особа Черкаський відділ реєстраційно - екзаменаційних робіт при УМВС України в Черкаській області про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач посилався на те, що 09 листопада 2007 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра» та відповідачем ОСОБА_7 було укладено кредитний договір № 244/МКЦ/2007-840, за яким останній отримав кредит в розмірі 49500 доларів США строком до 15.11.2012 року під 14,4% річних.

В якості забезпечення належного виконання зобов'язань за вищевказаним договором між позивачем та відповідачами ОСОБА_8 та ОСОБА_6 було укладено договори поруки, згідно яких поручителі ОСОБА_8 та ОСОБА_6 зобов'язались перед банком відповідати за погашення боргу за кредитним договором на засадах солідарних боржників. Відповідач ОСОБА_7 свої зобов'язання щодо повернення кредиту не виконав, порушивши умови договору щодо погашення кредиту, тому позивач був змушений звернутися до суду.

На підставі наведеного, ст.ст. 16, 526, 530, 553, 629 ЦК України, позивач з урахуванням зміни предмету позову та збільшення позовних вимог, просив суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором в розмірі 106807,00 дол. США та судові витрати.

В серпні 2012 року ОСОБА_7, ОСОБА_6 звернулись до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ "Надра" про визнання договорів недійсними.

В обґрунтування своїх вимог вказували, що вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26.09.2011 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 358, ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України.

Зокрема, суд встановив, що ОСОБА_8 повторно, умисно з корисливих мотивів з метою заволодіння грошовими коштами ПАТ КБ «Надра» шляхом обману та зловживання довірою під приводом отримання кредиту у вказаній банківській установі переконав ОСОБА_7 укласти кредитний договір № 244/МКЦ/2007-840 з ПАТ КБ «Надра», згідно якого той отримав кредит в сумі 49500 дол. США на споживчі потреби, що станом на 09.11.2007 року становило 249 975 грн., які останній відразу передав ОСОБА_8, який обіцяв ОСОБА_7 погасити за нього вказаний кредит, але фактично ОСОБА_8 не мав наміру в подальшому здійснювати повну виплату кредиту та відсотків за його користування.

В забезпечення виконання зобов'язання ОСОБА_7 за кредитом ОСОБА_8 надав банку в заставу автомобіль НОМЕР_1, НОМЕР_2, про що 09 листопада 2007 року було укладено договір поруки, а також шахрайським шляхом переконав ОСОБА_6 виступити поручителем у ОСОБА_7, що останнім було зроблено.

В подальшому ОСОБА_8, діючи умисно, з корисливих мотивів, направлених на привласнення чужого майна шляхом шахрайства, з метою повернення отриманого кредиту у ПАТ КБ «Надра», незаконно, без отримання згоди банку, шляхом надання генерального доручення продав ОСОБА_10 заставлений автомобіль DAF 95XF380, який 29.01.2009 року останній зняв з реєстрації в Черкаському ВРЕР при УДАІ УМВС України в Черкаській області. Також, шляхом надання генерального доручення, продав ОСОБА_11 заставлений напівпричіп ПП SAMPO, який 08.05.2009 року останній зняв з реєстрації в Черкаському ВРЕР при УДАІ УМВС України в Черкаській області, тим самим реалізував вказані автомобіль з напівпричепом, які були в заставі банку, чим позбавив банк можливості звернути на них стягнення для погашення кредиту та відсотків по кредиту.

ОСОБА_7 та ОСОБА_6 вважають, що вищевказаним вироком встановлено та визнано факт обману з боку ОСОБА_8 під час укладення кредитного договору №244/МКЦ/2007-840. Даний правочин належить до так званих правочинів із дефектами волі у сторони, яка діяла під впливом обману, внутрішня воля сформувалася невірно під впливом хибних відомостей про обставини правочину, спричинених діями інших осіб.

Тому на підставі ст.ст. 203,230, 236, 258 просили суд визнати кредитний договір, укладений між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_7 №244/МКЦ/2007-840 від 09 листопада 2007 року недійсним з моменту його укладання та визнати недійсним договір поруки, укладений між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_6 від 09.11.2007 року.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 вересня 2012 року прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_7, ОСОБА_6 до ПАТ КБ "Надра" про визнання договорів недійсними до спільного розгляду з первісним позовом ПАТ КБ "Надра" до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 третя особа Черкаський відділ реєстраційно - екзаменаційних робіт при УМВС України в Черкаській області про стягнення коштів та обєднано вказані справи в одне провадження.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 листопада 2012 року позов ПАТ «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6, третя особа Черкаській відділ реєстраційно-екзаменаційних робіт при УМВС України в Черкаській області про стягнення коштів задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6 в солідарному порядку 106807,00 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 853708,35 грн., та 3219,00 грн. судового збору.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7, ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про визнання договорів недійсними відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на те, що дане рішення незаконне, не відповідає обставинам справи, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати, ухвалити нове рішення яким відмовити ПАТ КБ "Надра" в задоволенні позовних вимог стосовно стягнення боргу з ОСОБА_6.

Обговоривши матеріали справи, судова палата вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

По справі встановлено, що 09 листопада 2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір № 244/МКЦ/2007-840, за яким ОСОБА_7 отримав кредит в розмірі 49500 доларів США на споживчі цілі строком до 15 листопада 2012 року включно зі сплатою за користування кредитом відсотків з розрахунку 14,4% річних (п.п. 1.1-1.3.договору на ар. спр.3). Факт отримання ОСОБА_12 кредитних коштів підтверджується заявою на видачу готівки № 282 від 09.11.2007 року ( на ар. спр. 6 копія).

Відповідно до п. 1.3; 4.1.2.1.;4.1.2.2. кредитного договору позичальник взяв на себе зобов'язання сплачувати за користування кредитом відсотки з розрахунку 14,4% річних, а у випадку прострочення виконання зобов'язань у відношенні повернення кредиту у строк, обумовлений в п. 4.1.1. - сплачувати 28,8% річних. Повернення кредиту та сплата відсотків здійснюється згідно з графіком повернення кредиту та сплати відсотків.

Згідно п.п. 9.1, 9.2. кредитного договору за порушення строків повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом позичальник сплачує пеню в розмірі 0,5 % від суми прострочених зобовязань за кожен день прострочення , але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня. П. 9.3 вказаного договору передбачено, що за порушення строків повернення кредиту та відсотків сплачується штраф у розмірі 5% від суми заборгованості, вказаних у графіку і визначених на дату прострочення.

Встановлено, що позичальник ОСОБА_7 свої зобов'язання щодо повернення кредиту не виконав, порушуючи умови кредитного договору, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість, яка станом на 23.08.2012 року складає 106807 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 853708 грн. 35 коп. (розрахунок погашення заборгованості на ар. спр. 109-110), з яких: заборгованість по основній сумі кредиту становить 49032 долари США 83 центи (в еквіваленті 391919 грн. 41 коп.); заборгованість по відсоткам 41169,82 доларів США (в еквіваленті становить 329070,37 грн.); заборгованість по пені становить 15027 доларів США 33 центи, (в еквіваленті 120113 грн. 45 коп.), заборгованість по пені за період з 23.08.2011 р. по 22.08.2012 р. становить 11778,41 доларів США ( в еквіваленті 94144,83 грн.), штраф всього в сумі 1577,02 доларів США ( в еквіваленті 12605,12 грн.), штраф за період з 23.08.2011 р. по 22.08.2012 р. становить 702,00 доларів США ( в еквіваленті 5611,086 грн.).

В якості забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_8 та ОСОБА_6 було укладено договори поруки від 09.11.2007 року, згідно яких останні, як поручителі зобов'язались перед банком відповідати за погашення боргу за кредитним договором на засадах солідарних з боржниками ( ар. спр. 7-8).

Згідно ст.ст. 553, 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язань боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства.

В судовому засіданні встановлено, що вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26.09.2011 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 358, ч. 2 ст. 358, ч. З ст. 358 КК України. Зокрема, суд встановив, що ОСОБА_8 повторно, умисно з корисливих мотивів з метою заволодіння грошовими коштами ПАТ КБ «Надра» шляхом обману та зловживання довірою під приводом отримання кредиту у вказаній банківській установі переконав ОСОБА_7 укласти кредитний договір № 244/МКЦ/2007-840 з ПАТ КБ «Надра», згідно якого той отримав кредит в сумі 49500 дол. США на споживчі потреби, що станом на 09.11.2007 року становило 249 975 грн., які останній відразу передав ОСОБА_8, який обіцяв ОСОБА_7 погасити за нього вказаний кредит, але фактично ОСОБА_8 не мав наміру в подальшому здійснювати повну виплату кредиту та відсотків за його користування.

В забезпечення виконання зобов'язання ОСОБА_7 за кредитом ОСОБА_8 надав банку в заставу автомобіль НОМЕР_1, НОМЕР_2, про що 09 листопада 2007 року було укладено договір поруки, а також, шахрайським шляхом переконав гр. ОСОБА_6 виступити поручителем у гр. ОСОБА_7, що ОСОБА_9 і було зроблено.

В подальшому ОСОБА_8, діючи умисно, з корисливих мотивів, направлених на привласнення чужого майна шляхом шахрайства, з метою повернення отриманого кредиту у ПАТ КБ «Надра», незаконно, без отримання згоди банку, шляхом надання генерального доручення продав ОСОБА_10 заставлений автомобіль DAF 95XF380, який 29.01.2009 року останній зняв з реєстрації в Черкаському ВРЕР при УДАІ УМВС України в Черкаській області. Також надання генерального доручення, продав ОСОБА_11 заставлений напівпричіп ПП SAMPO, який 08.05.2009 року останній зняв з реєстрації в Черкаському ВРЕР при УДАІ УМВС України в Черкаській області, тим самим реалізував вказані автомобіль з напівпричепом, які були в заставі банку, чим позбавив банк можливості звернути на них стягнення для погашення кредиту та відсотків по кредиту.

Посилаючись на те, що вказаним вироком суду встановлено та визнано факти обману з боку ОСОБА_8 під час укладання кредитного договору № 244/МКЦ/2007-840, в звязку з чим в даній ситуації правочин належить до так званих правочинів із дефектом волі у сторони, яка діяла під впливом обману, внутрішня воля сформувалася невірно під впливом хибних відомостей про обставини правочину і в даному випадку внаслідок обману з боку ОСОБА_8 була спотворена їх воля, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 предявили зустрічні позовні вимоги про визнання недійсними кредитного договору , укладеного між ВАТ КБ «Надра» і ОСОБА_7 від 09.11.2007 року за № 244/МКЦ/2007-840 та договору поруки, укладеного 09.11.2007 року між банком та ОСОБА_6

Обман це певні винні навмисні дії ОСОБА_8, який намагався запевнити ОСОБА_7 та ОСОБА_6 про такі властивості й наслідки правочину, які насправді здійснитися не могли. Спочатку ОСОБА_8 заволодів шляхом обману сумою 49500 доларів США, що станом на 09.11.2007 р. становило 249975 грн., які ОСОБА_7 одразу передав ОСОБА_8, який обіцяв ОСОБА_7 погасити за нього вказаний кредит, хоча фактично і не мав наміру в подальшому сплатити кредит та відсотки за користування ним. Потім шахрайським шляхом переконав гр. ОСОБА_6 виступити поручителем у гр. ОСОБА_7 Тобто фактично відбулося порушення норми ч. 3 ст. 203 ЦК України однієї з вимог, перелічених у статті 203 ЦК, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Згідно цієї вимоги волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Будь-який правочин реалізується субєктом через його відповідне зовнішнє волевиявлення. Форма зовнішнього волевиявлення може виявитися неадекватною внутрішній волі субєкта правочину внаслідок неправомірних дій осіб (в даному випадку обману з боку ОСОБА_8В.), що спричинило помилку у сприйнятті ОСОБА_7 та ОСОБА_6 очікуваного юридичного результату.

Посилаючись на ст.ст. 203; 230; 236; 258 ЦК України ОСОБА_7 і ОСОБА_9 просили задоволити предявлені ними зустрічні позови про визнання недійсним кредитного договору № 244/МКЦ/2007-840 від 09.11.2007 року з моменту укладення такого між банком і ОСОБА_12 та про визнання недійсним договору поруки від 09.11.2007 року, укладеним між банком та ОСОБА_6 з моменту його укладення.

Розглядаючи, перш за все, даний спір (за зустрічними позовними вимогами), суд обґрунтовано виходив з приписів ч. 1ст. 215 ЦК України, згідно яких підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою ст.203 цього Кодексу, та з приписів ст. 217 ЦК, згідно яких недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Суд правильно зясовував суть предявлених зустрічних позовних вимог з підстав норм матеріального права, що містяться у статтях 229 (правові наслідки правочину, який вчинено під впливом помилки), ст. 230 (правові наслідки вчинення правочину під впливом обману); ст. 236 (момент недійсності правочину) ЦК України і прийшов до обґрунтованого висновку про те, що посилання позивачів за зустрічними позовними вимогами на вищевказаний вирок Придніпровського райсуду м. Черкаси від 26.09.2011 року по справі по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні ряду злочинів, яким водночас визнано факти обману з боку ОСОБА_8 під час укладання кредитного договору, - як на підставу для визнання договорів недійсними, - не заслуговують на увагу. Згідно кредитного договору № 244/МКЦ/2007-840 від 09.11.2007 року його сторонами є ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_7, і для визнання договору недійсним за ст. 230 ЦК останньому необхідно довести, що обман до нього було застосовано саме з боку банку, а не третіх осіб (яким є ОСОБА_13 в даному випадку). Зазначене стосується і договору поруки від 09.11.2007 року, укладеного між банком і ОСОБА_6, а ОСОБА_8 стороною договору не являється.

Ніяких доказів того, що позивачів за зустрічним позовом ввів в оману саме банк ні ОСОБА_7, ні ОСОБА_6 надано не було, не вказано на джерела їх витребування, та судом не встановлено.

Враховуючи наведене, суд цілком підставно відмовив в задоволенні зустрічних позовних вимог, визнавши за банком право вимагати, в свою чергу, виконання зобовязань за кредитним договором.

Однак, стягуючи з відповідачів всю суму боргу, нараховану позивачем в обсязі 106807,0 доларів США, суд, допустив подвійне стягнення неустойки, що є порушенням чинного законодавства.

Так, згідно п. п. 9.1; 9.2 кредитного договору за порушення строків повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,5 % від суми прострочених зобовязань за кожен день прострочення , але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 9.3 кредитного договору передбачено, що за порушення строків повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом позичальник сплачує банку штраф у розмірі 5 % від суми заборгованості по поверненню кредиту та/чи сплати відсотків, вказаних у графіку і визначених на дату прострочення.

Штраф та пеня у відповідності до ст. 549 ЦК України являться одним видом цивільно-правової відповідальності, - це грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Тобто, пеня та штраф є видами відповідальності за різні порушення зобовязань боржником. Штраф має разовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факиту порушення зобовязання.

В даному випадку штраф і пеня застосовані судом одночасно за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором, що є недотриманням положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення (правова позиція Верховного Суду України від 21.10.2015 року по справ № 6-2003 цс15).

Виходячи з викладеного, судова колегія вважає за необхідне виключити із загальної суми боргу нараховану банком суму штрафу і, враховуючи положення ст. 533 ЦК України про проведення розрахунків на території України в національній валюті, а саме, що в такій валюті має бути визначена неустойка, стягнути з боржників в погашення заборгованості за кредитним договором 90202,65 доларів США (кредит оформлявся в доларах США)(49032,83 доларів США борг по кредиту і 41169,82 доларів США борг по відсоткам за користування кредитом) та пеню в сумі 120113,45 грн. (загальна заборгованість по пені на 23.08.2012 р. 15027 доларів США).

При цьому необґрунтованими слід визнати доводи апеляційної скарги щодо неправильного нарахування суми пені та необхідності застосування строку позовної давності до вимог про стягнення неустойки, оскільки такі доводи не підтверджуються матеріалами справи, до того ж під час розгляду справи в суді першої інстанції питання про застосування строків позовної давності не піднімалось.

Не заслуговують на увагу і доводи скарги щодо відсутності підстав для стягнення заборгованості з ОСОБА_6, якому, ніби, як поручителю банк не направляв вимогу про необхідність погашення боргу позичальника, що свідчить про відсутність обовязку у поручителя щодо виконання зобовязань позичальника.

По справі встановлено, що ПАТ КБ «Надра» 23.03.2009 року направляв на адресу ОСОБА_6 (АДРЕСА_1 ) вимогу про необхідність погашення ним як поручителем боргу по кредитному договору, який станом на 23.03.2009 року становив суму 69064,92 долара США і який був виставлений позичальнику ОСОБА_7 На підтвердження відправки «вимоги» банк надав оригінал квитанції поштової від 23.03.2009 року № 1555 (копія в справі), надав конверт з вимогою, що повернулися 25.04.09 р. за закінченням терміну зберігання (копія в справі), оскільки ОСОБА_6 за листом не прийшов. А відповідно до ч. 8 ст. 76 ЦК України особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Аналогічно і в даному випадку.

В суд банк звернувся з позовом 23 березня 2009 року, тобто для звернення з вимогою до поручителя терміни, передбачені приписами ч. 4 ст. 559 ЦК України не пропущені.

Разом з тим, обгрунтованими слід визнати доводи апеляційної скарги про неправомірність солідарного стягнення боргу з поручителів.

Відповідно до договорів поруки від 09.11.2007 року, укладених між ПАТ КБ «Надра» і ОСОБА_8 ( ар. спр. 7), між ПАТ КБ «Надра» і ОСОБА_6 ( ар. спр. 8), зокрема згідно з абзацем 2 п. 1.2 договору позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає, як правильно вказує апелянт, нічим не обумовлене і абсолютне право кредитора вимагати виконання зобовязань, вказаних в п. 1.1 цього договору повністю ( чи у будь-якій його частині) як від позичальника та поручителя так і від кожного окремо.

Обсяг зобовязань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобовязань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель(частини перша, друга статті 553 ЦК України).

У відповідності з нормами ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, суд неправильно стягнув суму боргу з боржника і двох поручителів ( ОСОБА_6, ОСОБА_8В) в солідарному порядку , оскільки солідарної відповідальності між останніми ні за договорами поруки ні матеріалами справи взагалі не встановлено. У кожного з поручителів солідарна відповідальність з боржником перед банком згідно окремо укладених двох договорів поруки від 09.11.2007 року, які згадувалися вище. Саме до такого висновку зводиться правова позиція Верховного Суду України, викладена в постанові від 11.03.2015 року по справі № 6-35цс-15.

Таким чином, рішення суду в частині солідарного стягнення з ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «Надра» 106807,00 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 853708,35 грн. та 3219,00 грн. судового збору, - підлягає до скасування з ухваленням нового, - про стягнення на користь ПАТ КБ «Надра» в погашення заборгованості за кредитним договором № 244/МКЦ/2007-840 від 09 листопада 2007 року з ОСОБА_7, ОСОБА_8 в солідарного порядку 90202,65 доларів США та пені в сумі 120113,45 грн., з ОСОБА_7, ОСОБА_6 в солідарному порядку 90202,65 доларів США та пені в сумі 120113,45 грн.

У відповідності з приписами ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6 необхідно стягнути у відшкодування витрат по судовому збору на користь ПАТ КБ «Надра» 1700 грн. по 566,67 грн. з кожного.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 316, 317, 218 ЦП України, судова палата, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 листопада 2012 року по даній справі в частині стягнення заборгованості за кредитним договором в солідарному порядку з ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ "Надра", - скасувати.

Позовоні вимоги Публічного Акціонерного Товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6 , третя особа Черкаський відділ реєстраційно - екзаменаційних робіт при УМВС України в Черкаській області про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволити частково.

Стягнути на користь Публічного Акціонерного Товариства «Комерційний банк «Надра» в погашення заборгованості за кредитним договором № 244/МКЦ/2007-840 від 09 листопада 2007 року: з ОСОБА_7, ОСОБА_8 в солідарного порядку 90202,65 доларів США та пені в сумі 120113,45 грн.; з ОСОБА_7, ОСОБА_6 в солідарному порядку 90202.,65 доларів США та пені в сумі 120113,45 грн.

Стягнути з ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ "Надра" у відшкодування витрат по судовому збору 1700 грн. по 566,67 грн. з кожного.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення може бути оскаржене в касаційному порядку протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :