Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 336/1448/16 Головуючий у 1 інстанції: Галущенко Ю.А.
Провадження № 22-ц/778/4469/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів: Воробйової І.А.,

ОСОБА_2,

при секретарі Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами

ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4,

Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області,

Державної казначейської служби України

на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 вересня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, уточненим в ході судового розгляду справи, до Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В позові зазначав, що постановою державного виконавця Шевченківського ВДВС від 22.10.2014 р. було відмовлено у відкритті виконавчого провадження за виконавчим листом № 336/4091/14-ц, виданим 09.10.2014 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_5 на його користь суми боргу та судових витрат з підстав невідповідності виконавчого документа вимогам ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», а саме через відсутність у виконавчому листі індивідуального ідентифікаційного номера боржника. Зазначена постанова та дії державного виконавця були оскаржені позивачем начальнику Шевченківського ВДВС, начальнику управління ДВС Головного управління юстиції Запорізької області, до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, згідно отриманих відповідей, постанова державного виконавця від 22.10.2014 року скасована не була, дії державного виконавця не були визнані незаконними. Ухвалами Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12.06.2015 р., що набрала законної сили 18.06.2015 року та від 22.07.2015 року, що набрала законної сили 24.11.2015 року постанову державного виконавця від 22.10.2014 року про відмову у відкритті виконавчого провадження скасовано, Шевченківський ВДВС зобовязано відкрити виконавче провадження, дії державного виконавця визнані неправомірними.

Посилаючись на те, що неправомірними діями державного виконавця йому завдано матеріальну шкоду у виді витрат на правову допомогу по оскарженню вказаної вище постанови та дій ВДВС у розмірі 1000грн., а також моральну шкоду через душевні хвилювання, необхідність витрачати додаткові зусилля на відновлення порушеного права на своєчасне виконання судового рішення, просив суд стягнути з Державного Казначейства України в особі Головного управління Державної Казначейської служби України в Запорізькій області на його користь завдану при виконанні рішення суду матеріальну шкоду у розмірі 1000 гр., моральну шкоду 3000 гр., судові витрати по даній справі.

В процесі розгляду справи позивач уточнив заявлені вимоги з посиланням на те, що при розгляді даної справи в суді ним понесені судові витрати на правову допомогу в розмірі 3062 гр.18 коп., які просив суд стягнути шляхом списання з Державної Казначейської служби України на його користь.

Ухвалою суду від 07.06.2016 року первісний відповідач ОСОБА_6 Казначейство України в особі Головного управління Державної Казначейської служби України в Запорізькій області замінений належним відповідачем ОСОБА_6 казначейською службою України.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 вересня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з Державної Казначейської служби України як розпорядника коштів Державного Бюджету України на користь ОСОБА_3 відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій та рішень Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції при виконання рішення суду в розмірі 3000 грн. шляхом безспірного списання цієї суми з відповідного казначейського рахунку. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представником Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області подані заперечення на спростування доводів апеляційної скарги ОСОБА_3

Представником Державної казначейської служби України подані заперечення на спростування доводів апеляційної скарги ОСОБА_3

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду Шевченківський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

ОСОБА_3 подані заперечення на спростування доводів апеляційної скарги Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_6 казначейська служба України звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

ОСОБА_3 подані заперечення на спростування доводів апеляційної скарги Державної казначейської служби України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_3, представника ДВС державного виконавця Мітіної Т.В., представника Державної казначейської служби України ОСОБА_7, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлені такі обставини.

09.10.2014 року Шевченківський районний суд м.Запоріжжя видав виконавчий лист № 336/4091/14-ц провадження 2/336/2077/2014 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики у розмірі 1685 гр.82 коп. та 243 гр.60 коп. судових витрат.

12.06.2015 року та 22.06.2015 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя постановлено ухвали, якими задоволено скарги ОСОБА_3 на неправомірні дії державного виконавця Шевченківського ВДВС та скасована постанова від 22.10.2014 року про відмову у відкритті виконавчого провадження за заявою ОСОБА_3 на підставі вказаного вище виконавчого листа.

Судом встановлено, що 20 травня 2014 року між ОСОБА_3 та фізичною особою підприємцем ОСОБА_4 було укладено договір про надання правової допомоги, з додатковою угодою від 17.10.2014 року.

Заява про відкриття виконавчого провадження на підставі виданого 09.10.2014 року виконавчого листа вперше була подана позивачем до ВДВС 20.10.2014 року, фактично виконавче провадження було відкрито постановою державного виконавця від 26.06.2015 року.

Протягом з 11.11.2014 року, від дня, коли позивач отримав відповідну постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження, для позивача тривав процес оскарження неправомірної відмови державного виконавця у відкритті виконавчого провадження, упродовж якого позивач залишався у невизначеному стані щодо часу отримання ним можливості відновлення права власності на кошти, стягнуті за судовим рішенням на його користь, а також не мав будь-яких засобів змусити державного виконавця взяти до уваги конкретні труднощі в особистому отриманні ним інформації щодо індивідуального ідентифікаційного номера боржника, не мав перспектив одержати компенсацію через знецінення національної валюти з огляду на тривалість очікування відкриття провадження по її стягненню.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 212 215 ЦПК України належно оцінив надані сторонами докази, виконав вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно з законом, вирішивши питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин і дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Суд першої інстанції вірно застосував при вирішення справи такі норми матеріального права.

Згідно ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади,органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно ст.1174 ЦК України шкода,завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Колегія суддів погоджується з тими висновками рішення суду першої інстанції, що відсутність у виконавчому документі ідентифікаційного номера боржника в процесі примусового виконання судового рішення не перешкоджала вчиненню виконавчих дій, які передбачені ст.32 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд першої інстанції вірно зазначив, що неправомірність дій державного виконавця встановлена судовими рішеннями Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12.06.2015 року та 22.06.2015 року, якими задоволено скарги ОСОБА_3 на неправомірні дії державного виконавця Шевченківського ВДВС та скасована постанова від 22.10.2014 року про відмову у відкритті виконавчого провадження за заявою ОСОБА_3 на підставі вказаного вище виконавчого листа.

Судова колегія погоджується з рішенням суду першої інстанції, який встановив, що позивач внаслідок неправомірних дій уповноваженого державного органу зазнав душевних страждань, оскільки відносно нього протиправно було порушено право на належне та своєчасне виконання рішення суду, ухваленого на його користь, що завдало моральної шкоди, на відшкодування якої стягнуто 3000грн.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3, поданої в особі його представника ОСОБА_4 щодо неправильності висновків рішення суду першої інстанції, який відмовив у стягненні матеріальних збитків ОСОБА_3, а саме, у витратах на правову допомогу, понесену у справах за скаргами про оскарження та визнання неправомірними дій державного виконавця та витрат на правову допомогу у сумі 3062,18грн. у цій справі не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Колегія суддів погоджується з висновками рішення суду першої інстанції, який зазначив, що склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Суд першої інстанції правильно взяв до уваги розяснення п.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» підстави за якими : межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79,статтях 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а її у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Належних платіжних документів на підтвердження здійснених позивачем витрат не було надано до суду першої та апеляційної інстанції.

Відповідно, відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині та для ухвалення нового рішення, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів здійснених витрат на правову допомогу.

В решті ОСОБА_3 рішення суду першої інстанції не оскаржує.

Доводи апеляційної скарги Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області та апеляційної скарги Державної казначейської служби України у Запорізькій області не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області та Державної казначейської служби України у Запорізькій області щодо відсутності факту спричинення позивачу моральної шкоди протиправними діями державного виконавця ДВСУ спростовані наявними судовими рішеннями від 12.06.2015 року та 22.06.2015 року Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, якими задоволено скарги ОСОБА_3, визнано неправомірними дії державного виконавця Шевченківського ВДВС та скасована постанова від 22.10.2014 року про відмову у відкритті виконавчого провадження за предявленим ним до виконання виконавчим листом.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно, доведений судовими рішеннями факт неправомірних дій державного виконавця під час здійснення дій у виконавчому провадження за виконавчим листом, виданим про стягнення на користь позивача грошових сум. У свою чергу, неправомірні дії вказаної посадової особи ДВС дають підстави для висновку, що позивач зазнав душевних страждань саме від таких неправомірних дій, оскільки порушено його право на обґрунтоване очікування належного та законного здійснення своїх обовязків державним виконавцем та своєчасне виконання рішення суду, ухваленого на користь позивача.

Вказаним обставинам дана належна та розгорнута оцінка у рішенні суду першої інстанції і висновки рішення суду наведені доводи цих апеляційних скарг не спростовують.

Доводи апеляційної скарги ДВС, в яких зазначається, що державний виконавець, відмовляючи у відкритті виконавчого провадження, діяв законно, є неприйнятними, оскільки вищевказаними судовими рішеннями встановлено протиправність дій державного виконавця ДВС і в силу ч.3 ст.61 ЦПК України такі обставини звільненні від доказування у даній справі.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення процесуальних прав представника ДВС під час розгляду справи судом першої інстанції, оскільки він не мав достатньо часу для ознайомлення зі зміненими позовними вимогами про стягнення 3062,18грн. витрат позивача на правову допомогу не мають свого підтвердження. Вказані позовні вимоги залишені оскаржуваним рішенням без задоволення, і, відповідно, порушення прав представника ДВС цим рішенням не відбулося.

Доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби України у Запорізькій області щодо неправильності рішення суду першої інстанції про списання суми відшкодування моральної шкоди з відповідного казначейського рахунку не мають підтвердження.

Рішення суду в цій частині ухвалене у відповідності до ст.3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», якою встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України "Про виконавче провадження" рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 затверджений Порядок виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, згідно якого має відбуватися виконання рішення суду в цій частині.

Підстав для висновку щодо неправильності рішення суду першої інстанції в частині безспірного списання коштів відшкодування з відповідного казначейського рахунку не встановлено.

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи жодної з апеляційних скарг не спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 відхилити.

Апеляційну скаргу Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області відхилити.

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України у Запорізькій області відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 вересня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: