22-ц/775/505/2016(м)
Головуючий у 1-й інстанції Копилова Л.В.
Суддя-доповідач Сорока Г.П. Категорія 23
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

07 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого судді - Сорока Г.П.,

суддів - Лопатіної М.Ю., Принцевської В.П.,

секретаря - Гаркуша О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом керівника Маріупольської місцевої прокуратури № 2 Донецької області в інтересах держави в особі Маріупольської міської ради до ОСОБА_2 про розірвання договору оренди земельної ділянки та зобов'язання повернути земельну ділянку орендодавцеві за апеляційною скаргою Маріупольської міської ради на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 квітня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

28 серпня 2015 року Керівник Маріупольської місцевої прокуратури № 2 Донецької області, діючи в інтересах держави в особі Маріупольської міської ради звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_2, в якому просив розірвати договір оренди земельної ділянки, укладений між Маріупольською міською радою і ОСОБА_2 10.06.2014 року, зобов'язати її повернути земельну ділянку площею 0,3017 га (кадастровий номер НОМЕР_1) Маріупольській міській раді.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що на підставі договору оренди земельна ділянка була надана відповідачу у тимчасове користування строком на десять років із земель житлової та громадської забудови для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, збудованих самовільно по АДРЕСА_1 Однак, у порушення умов договору а також вимог ст.ст.96, 211 ЗК України земельна ділянка використовується не за цільовим призначенням, а використовується для розміщення та експлуатації будівель і споруд, додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій (під розміщення автостоянки) як землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення, що встановлено управлінням регулювання земельних відносин Маріупольської міської ради 10.06.2015 року при проведені перевірки дотримання ОСОБА_2 вимог земельного законодавства, за результатами якої складено відповідний акт. Цього ж дня управлінням регулювання земельних відносин Маріупольської міської ради видано вказівку (попередження) про необхідність усунення порушення вимог земельного законодавства № 55/2015, відповідно до якої ОСОБА_2 пропонувалось усунути виявлені порушення земельного законодавства у шестиденний строк, примірник такої вказівки 11.06.2015 року направлено рекомендованим листом на адресу відповідачки. При проведені повторної перевірки 18.06.2015 року управлінням регулювання земельних відносин Маріупольської міської ради встановлено, що відповідач вимоги вказівки від 10.06.2015 року №55/2015 не виконала, у порушення умов договору земельна ділянка продовжує використовуватися не за цільовим призначенням. Крім того, використання земельної ділянки не за цільовим призначенням порушує фінансові інтереси держави, оскільки додатком 3 до рішення Маріупольської міської ради № 6/26- 3003 від 26.02.2013 року затверджено розміри орендної плати за землю в залежності від її цільового призначення, зокрема, за використання земель призначених для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд (присадибної ділянки) орендна плата складає 0,09 % від грошової нормативної оцінки земельної ділянки, а в інших випадках довгострокової оренди землі (ділянки площею від 0,0101 га) 3% від грошової нормативної оцінки земельної ділянки. За розрахунком виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 10.07.2015 року у разі використання земельної ділянки з цільовим призначення функціонування автостоянки втрати бюджету м. Маріуполя за період з 26.11.2013 року по 31.05.2015 року склали 54 815,63 грн. Тому договір оренди підлягає розірванню, а земельна ділянка підлягає поверненню Маріупольській міській раді.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 квітня 2016 року в задоволенні позову керівника Маріупольської місцевої прокуратури № 2 Донецької області в інтересах держави в особі Маріупольської міської ради до ОСОБА_2 про розірвання договору оренди земельної ділянки та зобов'язання повернути земельну ділянку орендодавцеві відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач ММР в апеляційній скарзі просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. При цьому посилається на необґрунтованість і незаконність рішення, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, подала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності за участю її представника ОСОБА_3, просила рішення суду залишити без зміни. З огляду на наведене, виходячи з положень ст.305 ЦПК України, колегія суддів розглянула справу у відсутності відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Маріупольської міської ради Юдіна О.С. та прокурора Пітерської А.О., які доводи апеляційної скарги підтримали, просили апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, заперечення представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, яка просила апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без зміни, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позовної заяви, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог, тому дійшов до висновку про відсутність правових підстав для розірвання договору оренди земельної ділянки.

З такими висновками суду першої інстанції колегія судів не може не погодитись, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам матеріального і процесуального права.

Частиною 1 статті 2 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що відносини пов'язані з орендою землі регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

За приписами статей 525,526,629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами, а зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та інших нормативно-правових актів.

За правилами статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути розірваний або змінений за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору.

Аналогічна норма закріплена і в статті 31 Закону України "Про оренду землі".

Згідно із частиною першою статті 32 Закону України "Про оренду землі" на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24, 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Статтями 24,25 вказаного Закону передбачені права і обов'язки орендодавця та орендаря, серед яких, зокрема, орендодавець має право вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди, а орендар має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі та зобов'язаний приступити до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, виконувати встановлені щодо об'єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому зеконом або договором оренди землі.

Статтею 143 ЗК України передбачено, що підставою примусового припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, використання земельної ділянки не за цільовим призначенням.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що рішенням Маріупольської міської ради від 26.11.2013 року № 6/31-3991 за результатами розгляду звернення ОСОБА_2 надано їй із земель житлової та громадської забудови в оренду строком на 10 років земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_1), площею 0,3017 га., з розміром орендної плати на рівні 0,09% від її грошової оцінки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, збудованих самовільно по АДРЕСА_1

10 червня 2014 року між Маріупольською міською радою з однієї сторони (далі - орендодавець) та ОСОБА_2 (далі - орендатор) було укладено договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,3017 га. для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, збудованих самовільно по АДРЕСА_1 (а.с.5-7).

Пунктом 2.2 вказаного договору встановлено, що на наданій в оренду земельній ділянці знаходиться (буде знаходитись) об'єкт нерухомого майна - житловий будинок, а також інші об'єкти інфраструктури згідно з проектом землеустрою про відведення земельної ділянки.

Договір укладено на 10 років, строком з 26.11.2013 року по 26.11.2023 року (п.3.1).

Відповідно до п. 5.1.1 договору, земельна ділянка передається в оренду з метою та за цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що самочинно збудовані.

Згідно умов п.9.2.6 договору орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до мети та цільового призначення, визначених у договорі, з дотриманням режиму використання земель.

Відповідно до підпункту 11.4.2 пункту 11.4 договір припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі використання земельної ділянки не за цільовим призначенням.

Надана в оренду ОСОБА_2 за вищевказаним договором земельна ділянка перебуває в комунальній власності Маріупольської міської ради (а.с.12-13).

Актом від 03 жовтня 2013 року було встановлено та узгоджено межі земельної ділянки громадянці ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 (а.с.9-11).

10 червня 2015 року комісією управління земельних відносин Маріупольської міської ради проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства відповідачем ОСОБА_2, за результатами якої виявлено, що ОСОБА_2 земельну ділянку по АДРЕСА_1 використовує для розміщення та експлуатації будівель і споруд, додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій (під розміщення автостоянки), як землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення загальною площею 0,3017 га., що є порушенням ст.ст.96,211 Земельного кодексу України (а.с.16).

Зі змісту акту вбачається, що при проведені перевірки ОСОБА_2 не була присутня. Окрім трьох представників управління земельних відносин Маріупольської міської ради в акті не зазначені будь-які інші особи, які були присутності під час проведені перевірки, від них не приймалось пояснення щодо функціонування автостоянки.

На підставі вказаного акту ОСОБА_2 було видано вказівку (попередження) від 10.06.2015 року №55/2015 про необхідність усунення виявлених порушень земельного законодавства протягом шестиденного строку, про що повідомити до 17.06.2015 року. Дана вказівка згідно запису в акті та поштової квитанції 11.06.2015 року направлена ОСОБА_2 (а.с.15).

Відповідно до супроводжувального листа від 10.06.2015 року на адресу ОСОБА_2 направлено копію акту перевірки від 10.06.2015 року для відома та вказівку (попередження) від 10.06.2015 року для виконання (а.с.14).

Даних про отримання відповідачем копії акту перевірки від 10.06.2015 року та зазначеної вказівки (попередження) від 10.06.2015 року у справі не має і таких доказів суду не надано.

Згідно акту перевірки від 18.06.2015 року комісією управління земельних відносин Маріупольської міської ради повторно проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства відповідачем ОСОБА_2, за результатами якої встановлено, що ОСОБА_2 вимоги вказівки від 10.06.2015 року не виконала, земельна ділянка надалі використовується не за цільовим призначенням, використовується для розміщення та експлуатації будівель і споруд, додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій (під розміщення автостоянки), як землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення, земельна ділянка не звільнена та не приведена у придатний для використання стан, що є порушенням ст.ст.96,211 ЗК (а.с.17).

Як вбачається зі змісту акту перевірки від 18.06.2015 року перевірка проводилась у відсутності ОСОБА_2 або її представника чи інших осіб, які використовували земельну ділянку під автостоянку. Ні з одним із актів перевірки відповідач не була ознайомлена, копія вказаних актів їй не була вручена.

Представник відповідача ОСОБА_5 в суді першої інстанції заперечувала проти позову, зазначаючи, що ОСОБА_2 не повідомлялась про проведення перевірок, при проведенні перевірок не була присутня, копії актів та вказівку про усунення порушень не отримувала, про них дізналась лише в під час розгляду справи за позовом про розірвання договору оренди, а також, відповідач що земельну ділянку під автостоянку відповідач не використовує. В апеляційному суді представник відповідача ОСОБА_3 дані пояснення підтримала.

Згідно акту перевірки, проведеної 01 квітня 2016 року начальником відділу контролю за використанням земель управління земельних відносин міської ради Магдаліц О.С. у присутності представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 земельна ділянка використовується за цільовим призначенням (а.с.105), тобто, не встановлено порушень земельного законодавства при використанні наданої відповідачу в оренду земельної ділянки.

За таких обставин з урахуванням наведених норм права, суд першої інстанції вірно дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову у зв'язку з недоведеністю вимог позивача. В своєму рішенні суд дав оцінку всім доказам в їх сукупності, свої висновки достатньо повно та мотивовано обґрунтував.

Наведені в апеляційній скарзі доводи цих висновків суду не спростовують та не свідчать про невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування або порушення судом норм матеріального права.

В апеляційному суді не наведено будь-яких нових обставин та не надано нових доказів, які не були предметом дослідження в суді першої інстанції, та впливали б на висновки суду першої інстанції, а тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для проведення переоцінки обставин та доказів, зробленої судом першої інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд неправильно не прийняв належним доказом акти перевірки від 10.06.2015 року та від 18.06.2015 року та вказівку (попередження) від 10.06.2015 року, є безпідставними, оскільки суд першої інстанції дав відповідну оцінку даним актам у сукупності з іншими доказами і правильно дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову.

Як вбачається зі справи позов про розірвання договору оренди земельної ділянки був заявлений з тих підстав, що в ході перевірки було виявлено порушення цільового використання земельної ділянки і ці порушення у встановлений строк відповідач не усунула.

Між тим, зі справи також вбачається, що 10.06.2015 року та 18.06.2015 року перевірка проводилась без повідомлення та присутності ОСОБА_2, копія актів перевірки та копія вказівки (попередження) від 10.06.2015 року відповідачу не були вручені, що позбавило її права внести зауваження на акти перевірки, виконати вказівку або оскаржити ці документи.

Відповідно до розділу п.2.2 Порядку оформлення, вручення (надсилання) приписів у разі виявлення порушень земельного законодавства, затвердженого наказом Міністерством аграрної політики та продовольства України 19.02.2013 року №104 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.03.2013 року за №373/22905, припис про усунення порушення земельного законодавства вручається під підпис або надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення особі, яка вчинила порушення земельного законодавства.

Тому направлення 11.06.2015 року на адресу відповідача копії акту перевірки та вказівки (попередження) від 10.06.2015 року замовною кореспонденцією без відповідного документа про отримання відповідачем даної кореспонденції не є доказом того, що відповідач отримала вказівку про усунення порушень та не виконала її.

За результатами перевірки проведеної під час судового розгляду спору актом від 01.04.2016 року у присутності представника відповідача було встановлено відсутність порушення земельного законодавства в діях відповідача по цільовому використанню земельної ділянки.

З огляду на наведене, виходячи з основних засад цивільного судочинства щодо законності та справедливості рішення суду, колегія суддів дійшла до переконання, що у даній справі відсутні підстави для примусового припинення права відповідача на користування земельною ділянкою та витребування земельної ділянки у відповідача, оскільки на час вирішення справи в діях відповідача порушень земельного законодавства та умов договору оренди земельної ділянки не встановлено.

Та обставина, що відповідач не оформила паспорт забудови земельної ділянки (а.с.119) та не приступила до будівництва житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, не може бути підставою для розірвання договору, оскільки в договорі оренди сторони не передбачили строків проведення будівельних робіт та здачі завершеного будівництвом об'єкта в експлуатацію. Крім того, така обставина не є порушенням цільового використання земельної ділянки.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд 19.04.2016 року не розглянув належним чином заявлені представником позивача клопотання про допит свідків та виклик відповідача для особистих пояснень, безпідставно відмовив у їх задоволенні, без постановлення ухвал та роз'яснення права на їх оскарження, чим порушив право сторони на належний захист, є безпідставними.

Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України сторонами зобов'язані подати всі докази до початку розгляду справи.

Згідно з положеннями ч.2 ст.131 ЦПК України докази, поданні з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин.

Як вбачається зі справи при подачі позову до суду та до початку розгляду справи по суті прокурор та представник Маріупольської міської ради не заявляли клопотань про допит свідків та в позовній заяві не посилались на показання свідків.

Попереднє судове засідання у справі не проводилось. Розгляд справи по суті було розпочато 10.12.2015 року, що вбачається із журналу судового засідання (а.с.53).

Клопотання про допит свідків представник Маріупольської міської ради заявив в судовому засіданні 19.04.2016 року після оголошення позовної заяви та дачі сторонами пояснень по суті спору.

Із журналу судового засідання від 19.04.2016 року (а.с.120,124) та технічного запису судового засідання вбачається, що суд відмовив у задоволенні клопотання представника Маріупольської міської ради Юдіна О.С. у допиті свідків, посилаючись на те, що всі докази сторонами подаються до початку розгляду справи по суті, а ця стадія уже пройшла. Відмовляючи в задоволенні клопотання представника позивача про виклик у судове засідання ОСОБА_2 суд виходив з того, що в судовому засіданні приймає участь її представник, а підстав для обов'язкової явки відповідача у судове засідання. Дані ухвали суду оформлені протокольно, що не суперечить положенням статей 208,209 ЦПК України.

Будь-яких обставин, які б свідчили про поважність причин не заявлення клопотання про допит свідків до початку розгляду справи по суті, представник Маріупольської міської ради не навів ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд неправильно відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі до розгляду адміністративної справи за позовом ОСОБА_2 до Маріупольської міської ради про скасування акту перевірки та вказівки (попередження) від 10.06.2015 року також є безпідставними. Як вбачається зі змісту ухвали суду від 15.03.2016 року відмовляючи в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що не встановлено неможливості вирішення цивільної справи до вирішення справи за адміністративним позовом ОСОБА_2 В апеляційному суді сторони пояснили, що адміністративний позов ухвалою суду залишений без розгляду.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи та які є безумовною підставою для скасування рішення суду у відповідності з положеннями частин 1,3 ст.309 ЦПК України, у справі не встановлено. Тому доводи апеляційної скарги щодо порушення норм процесуального права колегія суддів до уваги не приймає.

Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів також до уваги не приймає, оскільки вони не випливають з обставин справи, ніякими належними, допустимими та переконливими доказами не підтверджені, не ґрунтуються на вимогах закону та не впливають на правильність рішення суду.

З огляду на наведене, переглядаючи справу відповідно до вимог ст.303 ЦПК України в межах заявлених в суді першої інстанції позовних вимог та в межах доводів апеляційної скарги на підставі доказів наданих сторонами, які відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, зобов'язані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність апеляційних підстав для скасування рішення суду, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню.

У відповідності з вимогами ст.88 ЦПК України у зв'язку з відхиленням апеляційної скарги та залишенням без зміни рішення суду про відмову у задоволенні позову, судовий збір у розмірі 4 287,36грн. (з вимог немайнового та майнового характеру), який не був сплачений при подачі апеляційної скарги та оплата була відстрочена ухвалою суду від 16.05.2016 року, підлягає стягненню в дохід держави з Маріупольської міської ради.

Керуючись ст.ст.307,308,313,314 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Маріупольської міської ради відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 квітня 2016 року залишити без зміни.

Стягнути з Маріупольської міської ради в дохід держави судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 4 287 (чотири тисячі двісті вісімдесят сім ) гривень 36 копійок.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий : Сорока Г.П.

Судді : Лопатіна М.Ю.

Принцевська В.П.