Провадження № 2/712/77/16
Справа № 712/7107/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2016 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді ПИРОЖЕНКО С.А.

при секретарі ТІТОВА О.І.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Концерну «Техвоєнсервіс» про стягнення заробітної плати не виплаченої при звільненні працівника,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заробітної плати не виплаченої при звільненні працівника, посилаючись на те, що відповідно до наказу № 118к від 06 вересня 2010 року, він прийнятий на посаду першого заступника директора Філії концерну техвоєнсервіс Черкаського автомобільного ремонтного заводу. 01 лютого 2013 року відповідно до наказу № 9к він звільнений з займаної посади за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України.

В супереч вимогам ст. 116 КЗпП України, в день звільнення йому не виплачено заробітну плату в сумі 143 952 грн. Відповідач належним чином не розрахувався з позивачем, тому змушений звернутись до суду за захистом своїх прав.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги зменшив та просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по невиплаченій заробітній платі в сумі 93 250 грн. 90 коп.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила в їх задоволенні відмовити повністю.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами трудового законодавства.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до наказу № 118-к від 06 вересня 2010 року ОСОБА_1 прийнятий до Філії концерну Техвоєнсервіс Черкаський автомобільний ремонтний завод на посаду Першого заступника директора, що підтверджується копією запису в його трудовій книжці.

01 лютого 2013 року відповідно до наказу № 9к позивач звільнений з займаної посади за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України.

Згідно розрахунку, наданого позивачем, загальна сума заборгованості відповідача по заробітній платі перед позивачем становить 93 250 грн. 90 коп. Що обґрунтовується наступним.

З 06 вересня 2010 року по 31 грудня 2010 року посадовий оклад позивача становив 3 000 грн. на місяць, що підтверджується копією наказу № 125 від 10 вересня 2010 року. За вказаний період заборгованість по заробітній платі становить 11 590 грн. 90 коп.

З 01 листопада 2011 року по 01 грудня 2011 року (довідка Філії Концерну «Техвоєнсервіс» Черкаський автомобільний завод № 100 від 10 липня 2015 року) розмір посадового окладу позивача становив 3 180 грн. Таким чином, заборгованість по заробітній платі за вказаний період 38 160 грн.

З 01 січня 2012 року розмір посадового окладу становив 3 625 грн. (довідка Філії Концерну «Техвоєнсервіс» Черкаський автомобільний завод № 101 від 10 липня 2015 року). Таким чином, заборгованість по заробітній платі за період з 01 січня 2012 року по день звільнення 01 лютого 2013 року становить 43 500 грн.

Статтею 43 Конституції України передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов'язки, в рівній мірі кореспондується обов'язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Згідно ч.1 ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно зі ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення надати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ст. 233 КзпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до наказу про звільнення позивача відповідач зобовязаний був здійснити повний розрахунок при звільненні, але дана вимога не виконана.

В своїх запереченнях представник відповідача вказував на те, що згідно з Особовими рахунками за весь період роботи, тобто з вересня 2010 року по січень 2013 року включно, позивач був присутнім на робочому місці лише 34 робочих дні, оскільки на підприємстві був затверджений скорочений робочий тиждень, а також останній доволі часто перебував у відпустках е збереження заробітної плати.

Проте вказані обставини, суд оцінює критично, виходячи з наступного.

Позивач прийняти на роботу з 5-ти денним робочим тижнем. Про затвердження скороченого робочого тижня позивача належним чином повідомлено не було. Табелі обліку використаного робочого часу не є належним доказом відсутності позивача на робочому місці, оскільки відсутність працівника на робочому місці понад три години є підставою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності. Жодного наказу про оголошення догани чи наказу про звільнення за прогул відповідачем не надано.

Про перебування відповідача у відпустках без збереження заробітної плати, відповідачем як доказ надано заяви написані від імені позивача, а також накази без відповідних відміток про ознайомлення з ними.

Крім того, представник відповідача вказує на те, що наказом № 128-к від 07 вересня 2012 року позивача переведено на посаду заступника директора з основного виду діяльності зі зменшеним посадовим окладом, та надано копію самої заяви позивача та наказ без відповідної відмітки про ознайомлення з ним позивача. При цьому, в трудовій книжці позивача відсутній запис про його звільнення з посади першого заступника директора та переведення на іншу посаду з 07 вересня 2012 року.

В судовому засіданні представник позивача пояснив, що жодних заяв на переведення на іншу посаду та про надання відпусток без збереження заробітної плати позивач не писав та не підписував.

Для визначення справжності підпису позивача у зазначених документах, за клопотанням представника позивача по справі було призначено судову почеркознавчу та технічну експертизу. Проте дана експертиза проведена не була, у звязку з відсутністю оригіналів досліджуваних документів. При витребуванні оригіналів досліджуваних документів у відповідача, представником відповідача до суду було надано довідку про передачу вказаних в ухвалі суду про призначення експертизи документів, до архіву від 20 липня 2016 року та Акт про виділення до знищення документації матеріалів на ФКТ «ЧАРЗ» від 30 червня 2016 року.

Таким чином, представник відповідача не надано до суду належних доказів того, що перед позивачем відсутня заборгованість по заробітній платі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

За таких обставин, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, а саме до стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість по невиплаченій заробітній платі в сумі 93 250 грн. 90 коп.

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 932 грн. до спеціального фонду Державного бюджету.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 47, 116-177 КЗпП України, суд

В И Р І Ш И В:

Стягнути з Концерну «Техвоєнсервіс» на користь ОСОБА_1 заборгованість по невиплаченій заробітній платі в сумі 93 250 грн. 90 коп.

Стягнути з Концерну «Техвоєнсервіс» до спеціального фонду Державного бюджету України, судовий збір в сумі 932 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ: