АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/9094/15-ц 22-ц/774/898/К/16
Справа № 212/9094/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/898/К/16 суддя Водоп'янов С.М.
Категорія № 26 (3) Доповідач - Братіщева Л.А.
РІШЕННЯ

Іменем України

21 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді: Братіщевої Л.А.,

суддів: Грищенко Н.М., Митрофанової Л.В.,

секретар: Євтодій К.С.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

представника відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» - Мордвінкіна Сергія Вячеславовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 10 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок виконання трудових обов'язків,-

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - ПАТ«Криворізький залізорудний комбінат») про стягнення моральної шкоди, заподіяну внаслідок виконання трудових обов'язків, в якому просив стягнути з відповідача на його користь грошову суму в розмірі 137800 грн. на відшкодування моральної шкоди, спричиненої втратою здоров'я.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 10 березня 2016 року, в якому ухвалою від 23 березня 2016 року виправлено описку, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 20000 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб та на користь держави судовий збір у розмірі 1378,00 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позову, оскільки вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що судом безпідставно з підприємства було стягнуто судовий збір в розмірі 1378 грн., оскільки, відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подачу позовної заяви немайнового характеру фізичною особою, на час її подачі у листопаді 2015 року, становила 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, тобто 487,20 грн.

Також судом не враховано, що позивач не був звільнений з підприємства за станом здоров'я після встановлення втрати професійної працездатності, а звільнився 04.08.2013 року за власним бажанням, а тому вважають, що він втратив працездатність у зв'язку з досягненням пенсійного віку, а не внаслідок професійного захворювання.

Вважає, що судом було не досліджено, та що в діях відповідача взагалі відсутній елемент правопорушення, як протиправність поведінки відповідача, оскільки, позивач при працевлаштуванні був проінформований про шкідливі умови праці та добровільно виконував такі роботи, а тому сам винен у виникненні у нього професійного захворювання. Зазначає, що ОСОБА_1 захворів в 2008 році, але продовжував працювати ще 5 років, чим не дбав про особисту безпеку і здоров'я.

Крім того, на думку представника підприємства, судом не з'ясовано, чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральної шкоди та якими доказами це підтверджується.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1, працював на підприємстві відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» з 02 квітня 1986 року по 04 серпня 2013 року на різних посадах і загальний стаж його роботи склав 38 років 2 місяці, з яких в умовах впливу шкідливих факторів 26 років 2 місяці, що підтверджується копією трудової книжки та актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 12 серпня 2014 року (а.с. 4-6, 18-23).

Рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 03.07.2014 року, протокол № 1097, позивачу було вперше встановлено діагноз: хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.). ЛН першого-другого ст. J44 (а.с. 10).

Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 12 серпня 2014 року, встановлено, що причиною професійного захворювання позивача є тривалий стаж роботи в умовах перевищення гранично-допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Аерозоль переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони в параметрах, що перевищують гранично допустимі (а.с. 4-6).

Висновком МСЕК від 21.10.2014 року серії 12 ААА № 000743 ОСОБА_1 встановлена втрата працездатності в розмірі 15% у зв'язку з професійними захворюваннями - хронічне обструктивне захворювання легень з 29 вересня 2014 року по 01 жовтня 2015 року. Встановлено потребу у забезпеченні лікарськими засобами, ВМП (а.с. 9).

Повторним висновком МСЕК від 15.09.2015 року серії 12 ААА № 014685 позивачу встановлено 20% втрати працездатності (5% по трудовому каліцтву та 15% по ХОЗЛ) з 01 жовтня 2015 року безстроково, без встановлення групи інвалідності. Встановлено потребу у забезпеченні лікарськими засобами, ВМП (а.с. 8).

Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов'язків і пов'язане з виробництвом і наявності у зв'язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтею 153 КЗпП України, передбачено обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Відповідно до ст. 173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Що стосується доводів апеляційної скарги відповідача стосовно відсутності з їх боку вини у спричинені позивачу моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судам слід мати на увазі, що у разі заподіяння особі моральної шкоди неправомірно вчиненими діями кількох осіб, розмір відшкодування визначається з урахуванням ступеня вини кожної з них.

При заподіянні особі моральної шкоди, обов'язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Відповідно до ст. 454 ЦК України, розмір відшкодування моральної шкоди може бути зменшений судом з урахуванням ступеня вини заподіювача і потерпілого та майнового стану відповідача (громадянина).

Як вбачається з Акту про розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 12.08.2014 року, встановлено, що саме адміністрацією в тому числі підприємства відповідача, під час роботи позивача на даному підприємстві, було порушено законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти та нормативи, передбачені ст. 153 КЗпП України та ст. 13 ЗУ «Про охорону праці», якими передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Доводи апеляційної скарги відповідача про добровільність виконання робіт у шкідливих умовах праці позивачем та обізнаність його про умови праці при працевлаштуванні, а також вини самого позивача у виникненні професійного захворювання, оскільки після захворювання продовжував працювати ще 5 років, чим не дбав про особисту безпеку і здоров'я, не знімають з відповідача обов'язку забезпечити безпечні й нешкідливі умови праці, що передбачено ч. 2 ст. 153 КЗпП України.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції вірно визначився із ступенем вини відповідача у виникненні та встановленні професійного захворювання у ОСОБА_1, висновки суду не спростовуються доводами апеляційної скарги відповідача.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Статтею 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Крім того, суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв'язку з професійним захворюванням, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання, тому необхідності надання додаткових доказів не було.

Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Доводи апеляційної скарги відповідача, про недоведеність факту моральної шкоди не заслуговують на увагу, оскільки сам факт стійкої втрати працездатності, з точки зору погіршення здоров'я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст.3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Факт спричинення моральної шкоди ОСОБА_1 у зв'язку з втратою ним професійної працездатності, встановлений в судовому засіданні та підтверджений наданими позивачем доказами. Позивач переносить моральні страждання, що позбавляє його нормальних життєвих зв'язків і вимагає додаткових зусиль для організації свого життя.

Інші доводи відповідача спростовуються матеріалами справи та обґрунтованими висновками суду, викладеними у рішенні.

Однак, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом без урахування роз'яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили. Суд не врахував ступінь фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, а також конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача щодо невірного розміру стягнутого судом першої інстанції судового збору.

Так, згідно п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року (в редакції станом на 01 вересня 2015 року), за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою, ставка судового збору становила 0,4 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Відповідно до абз. 2 ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2105 рік», з 1 січня 2015 року встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі - 1218 грн.

За таких обставин, колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер отриманого позивачем професійного захворювання і пов'язані з ним фізичні і моральні страждання позивача, інтенсивність і довготривалість фізичних і психічних страждань позивача, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, вважає необхідним змінити рішення суду, зменшити розмір стягнутої моральної шкоди з ПАТ«Криворізький залізорудний комбінат» на користь позивача з 20000 грн. до 10000 грн., а також змінити рішення в частині судового збору, стягнутого з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави, зменшивши цей розмір з 1378 грн. до 487 грн. 20 коп. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 3 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 10 березня 2016 року змінити в частині розміру стягнутої з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, зменшивши цей розмір з 20000 грн. до 10000 (десяти тисяч) грн., а також змінити в частині розміру стягнутого з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судового збору, зменшивши цей розмір з 1378 грн. 00 коп. до 487 (чотириста вісімдесят семи) грн. 20 коп.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Л.А. Братіщева

Судді: Н.М. Грищенко

Л.В. Митрофанова