Справа №487/3934/15-ц 12.07.2016 12.07.2016 12.07.2016
Справа № 2/487/3934/15ц Головуючий у 1-й інстанції Карташева Т.А.
Провадження № 22ц-784/1692/16 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Ухвала

Іменем України

12 липня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем Горенко Ю.В.,

за участю:

- представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Мегабанк» на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 лютого 2016 року за позовом публічного акціонерного товариства «Мегабанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року публічне акціонерне товариство «Мегабанк» (далі - Банк) звернулося в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Банк зазначав, що 28 серпня 2007 року між ним та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №240-14П/2007, відповідно до умов якого Банк надав останній кредит в сумі 265 500 грн. терміном до 25 серпня 2017 року, зі сплатою 18,2 % річних за користування кредитом.

Проте, ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконала. У зв'язку із чим, заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 листопада 2009 року з неї було стягнуто на користь Банку 359 869 грн. 12 коп. заборгованості за кредитним договором, визначеної станом на 04 вересня 2009 року, а кредитний договір №240-14П/2007 достроково розірвано.

В добровільному порядку відповідачка вказану заборгованість за кредитним договором не сплатила.

Посилаючись на наведене, Банк просив стягнути з відповідачки 13 329 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом за період з 01 вересня 2009 року по 11 грудня 2009 року, а також за вказаний період 5 643 грн. 45 коп. штрафу та пені за порушення умов договору.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 лютого 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Банк просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, представник позивача посилався на неправильне застосування судом позовної давності.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що 28 серпня 2007 року між Банком та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №240-14П/2007, відповідно до умов якого Банк надав останній кредит в сумі 265 500 грн. терміном до 25 серпня 2017 року, зі сплатою за користування кредитом 18,2 % річних.

Взяті на себе зобов'язання ОСОБА_3 не виконала, у зв'язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором.

Згідно наданого Банком розрахунку, заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором за період з 01 вересня 2009 року по 11 грудня 2009 року, становить 18 972 грн. 45 коп., із якої: 13 329 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 1 332 грн. 90 коп. - штраф і 4 310 грн. 55 коп. - пеня за порушення умов договору.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 611 ЦК України передбачено, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Встановлені судом обставини свідчать про неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору та наявність підстав, передбачених ст.ст. 526,611,ч.2 ст. 1050 ЦК України, для стягнення на користь Банку із відповідача заборгованості за кредитним договором.

Разом з тим, згідно зі ст. ст. 256,257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки ( ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до вимог ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (частин 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідно до ч.5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями із визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі сплином строку виконання.

Враховуючи зазначене, а також беручи до уваги розрахунок заборгованості, наданий стороною позивача, перебіг позовної давності щодо вимог про сплату процентів, штрафу та пені по вказаному кредитному договору за період користування кредитними коштами, а саме з 01 вересня по 11 грудня 2009 року, закінчився 11 грудня 2012 року.

В той же час, як видно із матеріалів справи, у звязку з неналежним виконанням ОСОБА_3 зобовязань за кредитним договором, 17 лютого 2009 року ВАТ «Мегабанк» звернулось із позовною заявою про дострокове розірвання кредитного договору та стягнення кредитної заборгованості в розмірі 310 177 грн. 61 коп., визначеної станом на 04 вересня 2009 року.

На підставі заочного рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 листопада 2009 року, достроково розірвано кредитний договір від 28 серпня 2007 року № 240-14П/2007, укладений між Банком та ОСОБА_3

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Банку 359 869 грн. 12 коп. заборгованості за кредитним договором, визначеної станом на 04 вересня 2009 року.

Таким чином, в даному випадку перебіг позовної давності був перерваний 17 лютого 2009 року, у зв'язку з поданням Банком позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості, отже, й почався з цієї дати та закінчився через 3 роки 17 лютого 2012 року.

Крім того, відповідно п.1.1 умов кредитного договору, позичальник зобовязався повертати кредит згідно з графіком погашення, наведеним в додатку № 1 до Договору, який є невідємною його частиною.

Оскільки умовами договору встановлені як окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, так і кінцевий термін повернення кредиту, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а тому і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Як встановлено судом, останній платіж у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором відповідачка внесла Банку 18 січня 2011 року.

Таким чином, у 2011 році, коли строк виконання основного зобов'язання настав, вчинено дію, яка свідчить про визнання боргу.

Отже, у даному випадку відбулось переривання строку позовної давності відповідно до чинного законодавства, а значить за положеннями ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново і закінчився 18 січня 2014 року. Однак з даним позовом Банк звернувся до суду лише 27 травня 2015 року, тобто за пропуском позовної давності встановленої ст. 257 ЦК України.

29 вересня 2015 року відповідачка звернулася до суду першої інстанції із заявою про застосування позовної давності (а.с. 39).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Банку, суд обгрунтовано виходив із того, що оскільки позивач пропустив позовну давність, про застосування якого відповідачем було заявлено письмово, не просив визнати причини її пропуску поважними, то це відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

Висновок суду відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року (справа №6-14 цс), у якій зазначено, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі сплином останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Доводи апеляційної скарги Банку щодо дотримання ним строків позовної давності не заслуговують на увагу, оскільки за кредитним договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії договору (стаття 261 ЦК України). Банк в односторонньому порядку, скористався своїм правом та змінив строк виконання основного зобовязання, шляхом пред'явлення 30 листопада 2009 року вимоги про дострокове розірвання кредитного договору та повернення боргу, а відтак і початок перебігу позовної давності починається із дати ухвалення вказаного судового рішення.

Разом з тим, слід погодитись з аргументами Банку щодо помилковості висновку суду першої інстанції стосовно припинення договірних зобов'язань між сторонами, оскільки він суперечить положенням глави 50 ЦК України, якою визначені підстави припинення зобов'язання. Зокрема, відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Зобов'язання за даним кредитним договором відповідачка не виконала. А тому відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України Банк має право на стягнення відсотків за користування кредитом, але в межах строку позовної давності.

Проте, вказаний недолік не вплинув на вирішення справи по суті, оскільки суд першої інстанції відмовив Банку в задоволенні позову за спливом строку позовної давності.

За наведених обставин, колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Мегабанк» відхилити, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді :