АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 679/1325/14-ц
Провадження № 22-ц/792/1279/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі : головуючого судді Фанди В.П.,

суддів : Купельського А.В., Спірідонової Т.В.,

за участі : секретаря Лапка Ю.В.

представника апелянта ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2 і його представника ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, як представника ОСОБА_4 на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 10 травня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Нетішинського міського сектору Управління ДМС України про усунення перешкод у користуванні, розпорядженні житлом шляхом виселення, зобовязання до вчинення дій.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

встановила:

У червні 2014 року позивач звертаючись до суду з позовом із врахуванням зменшених позовних вимог, просив усунути йому перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою № 48, по вул. Варшавській, 15, м. Нетішин, шляхом виселення ОСОБА_5, ОСОБА_6 із спірної квартири, без надання іншого житла та зобовязати Нетішинський міський сектор УДМС України в Хмельницькій області зняти ОСОБА_5 з реєстрації у квартирі АДРЕСА_1. Зазначав, що 17 квітня 2014 року придбав у ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 кв. № 48, по вул. Варшавській, 15, м. Нетішин. Під час придбання даної квартири позивача повідомили про те, що в даній квартирі зареєстрований тимчасовий мешканець ОСОБА_5 з яким у продавців було низка суддів та якого було зобовязано не чинити їм перешкоди в користуванні житлом та власністю. 15 травня 2014 року позивач прийняв дану квартиру за актом прийому-передачі та в цей же день ним було виявлено, що замок на вхідних дверях до квартири було змінено. Рішенням суду було зобовязано ОСОБА_5 не чинити ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 перешкод у користуванні спірною квартирою. На виконання даного рішення суду ОСОБА_5 передав комплект ключів від замків вхідних дверей в квартиру та від підїзду та зобовязався не чинити перешкоди в її користуванні та власноруч підписав акт від 26 квітня 2013 року. Проте, ОСОБА_5 так і залишився проживати у спірній квартирі і вже із цивільною дружиною ОСОБА_6. В звязку із цим позивач звернувся до суду із позовом, оскільки своїми діями відповідачі порушують його права як власника квартири.

______________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_10

Доповідач Фанда В.П. Категорія: 43,44

Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 10 травня 2016 року в задоволені позову відмовлено за його недоведеністю.

В апеляційній скарзі представник апелянта з рішенням суду не погоджується, посилається на порушення норм матеріального та процесуального законодавства, просить його скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Зазначає, що судом не було враховано всіх обставин справи, які мають для неї значення та правильного вирішення справи і допущено невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Крім того, зважаючи на надані позивачем докази ОСОБА_5 не був і не є членом сімї позивача апелянта, а є тимчасовим мешканцем статус якого він набув з 2008 року.

На апеляційному перегляді рішення суду першої інстанції представник апелянтапідтримав вимоги апеляційної скарги, вважає, що її слід задовольнити з підстав вказаних у апеляції.

ОСОБА_2, його представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу не визнали, вважають, що в її задоволені слід відмовити.

ОСОБА_6, Нетішинкий МС УДМС України в Хмельницькій області на перегляд справи не зявилися, належним чином повідомленні про день, час і місце слухання справи.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 309 цього Кодексу визначено, що підставами для скасування, зміни рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Вирішуючи спір, суд вважав, що відповідач ОСОБА_5 у встановленому порядку набув право користування спірним житлом, тому не може бути виселений.

Проте з таким висновком суду повністю погодитися не можна, оскільки він вчинений без всебічного, повного зясування обставин справи; не відповідає фактичним обставинам справи, а також судом не застосовано у повній мірі норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Судом встановлено, що 20.11.08 року ОСОБА_5 та ОСОБА_8 розірвали шлюб.

ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_9 були співвласниками квартири АДРЕСА_2, яку 17.04.14 року продали ОСОБА_4, що підтверджується відповідним договором купівлі-продажу. Право власності позивача на дану квартиру зареєстровано 17.04.14 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

У відповідності з ст.204 ЦК України правомірність правочину презюмується, тому колегія суддів не бере до уваги посилання ОСОБА_5 та його представника щодо недійсності даного договору.

Попередні співвласники звільнили дане житло, а ОСОБА_5, який мав право користування спірним житлом, не виселився, продовжує проживати там. При цьому позивач та відповідач ОСОБА_5 не перебувають у родинних відносинах, не були членами однієї сімї. Сплата комунальних послуг ніяким чином не породжує у користувача права на житло, а у позивача не припиняє право власності на це ж житло.

У відповідності до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У разі порушення своїх прав власник згідно зі статтею 391 ЦК України має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

При цьому положення статті 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору.

Між сторонами не було укладено договору оренди чи іншого користування даною квартирою. Вказані обставини та норми закону судом першої інстанції не було враховано, до спірних правовідносин суд не застосував положення статті 391 ЦК України, що призвело до ухвалення помилкового рішення.

Позивач виявив намір на власний розсуд користуватися своєю власністю, а тому його вимоги щодо усунення перешкод у користуванні його власністю шляхом виселення відповідача ОСОБА_5 із квартири є обґрунтованими, та відповідають положенням статті 16 ЦК України, а порушене право користування власністю відновленню. Обмеження такого права власника сторони не визначили у договорі купівлі-продажу, тому посилання відповідача і його представника на збереження права користування квартирою не заслуговують на увагу.

Відповідно до ч.1,4 ст.156 ЖК УРСР, з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє колишніх членів сімї користуватися займаним приміщенням.

Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сімї чи колишніх членів сімї власника квартири користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.

Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сімї власника квартири чи колишніх членів сімї власника на користування цією квартирою та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника квартири права власності на цю квартиру, а відтак припинення права власності особи на квартиру припиняє право членів її сімї чи колищніх членів сімї власника на користування цією квартирою.

Передбачаючи право власника житлового будинку (квартири) на відчуження цих обєктів, Закон не передбачив при переході прав і обовязків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сімї колишнього власника чи колишніх членів сімї власника у випадку зміни власника будинку (квартири).

Таких вимог закону не дотримався суд першої інстанції, тому безпідставно не задовольнив вимоги щодо виселення відповідача ОСОБА_5 без надання іншого житла.

ОСОБА_6 заявами від 10.05.16 року та від 29.06.16 року повідомляла про згоду на розгляд судом справи у її відсутності, вказувала про своє не проживання у спірній квартирі, про відсутність у неї будь-якого права, що узгоджується із довідкою міграційної служби від 18.09.14 року згідно із якою місце проживання ОСОБА_6 зареєстровано у квартирі №121 по пр - ту Курчатова, 9 у м. Нетішин, тобто не у спірному житлі. Не проживання ОСОБА_6 у спірній квартирі не заперечував і відповідач ОСОБА_5. Позивачем не надано доказів постійного проживання ОСОБА_6 у спірній квартирі. Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що позивач у цій частині не довів свої позовні вимоги, тому в задоволенні цієї частини позову слід відмовити.

Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 року, ст.7, встановлено, що з реєстрації місця проживання особи здійснюється, в тому числі, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, діючим законодавством повноваження щодо зняття з реєстрації місця проживання особи не віднесено до компетенції суду, тому у цій частині позову слід відмовити.

Крім зняття з реєстрації місця проживання відповідачів позивачем одночасно заявлено і вимоги щодо покладення зобовязання на міграційну службу зняти з реєстрації відповідача. Разом з цим позивачем не надано доказів того, що він звертався до відповідної міграційної служби, з належними документами, для зняття відповідача з реєстрації у квартирі і йому було відмовлено у цьому. Вказана обставина унеможливлює задоволення позовних вимог і у цій частині.

Доводи апеляційної скарги, на які посилається апелянт, є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду слід скасувати, ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Судові витрати підлягають розподілу у відповідності із вимогами ст.88 ЦПК України. Позивачем було заявлено дві позовні вимоги не майнового характеру, тому при подачі позову позивач мав сплатити 487,2 грн. (243,6 грн. + 243,6 грн.), але сплачено було 243,6 грн.. У звязку із задоволенням однієї позовної вимоги, з позивача у дохід держави слід стягнути 243,6 грн. судового збору. При подачі апеляційної скарги ОСОБА_4 мав сплатити 535,92 грн., тому з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 слід стягнути 511,56 грн. судових витрат (535,92 :2 + 243,6 грн. = 511,56 грн.)

Керуючись ст.ст. 218, 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а

Апеляційну скаргу частково задовольнити.

Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 10 травня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Усунути перешкоди ОСОБА_4 у користуванні власністю шляхом виселення ОСОБА_5 з кв.48 у будинку по вул. ,15 у м. Нетішин Хмельницької області.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 511,56 грн. судового збору та у дохід держави з ОСОБА_4 243,6 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:підпис Судді: підписи

З оригіналом згідно : суддя Апеляційного суду В.П. Фанда