Справа № 161/1794/15-ц
Провадження № 2/161/18/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2016 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Гриня О.М.,

при секретарі Пилипюк Л.М.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ПАТ «Перший Український ОСОБА_5», треті особи ОСОБА_6, ОСОБА_3, ЗАТ «Страхова компанія «Добробут та Захист», ОСОБА_7 «Страхова компанія «PZU Україна» про визнання договорів недійсними,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ПАТ «Перший Український ОСОБА_5», треті особи ОСОБА_6, ОСОБА_3, ЗАТ «Страхова компанія «Добробут та Захист», ОСОБА_7 «Страхова компанія «PZU Україна», про визнання договору недійсним.

Позовні вимоги мотивує тим, що 21.07.2008 року між ним та ЗАТ «Перший Український ОСОБА_5», правонаступником якого є ПАТ «Перший Український ОСОБА_5» укладено кредитний договір № 6629537. Відповідно до умов договору йому надано кредит у розмірі 39 732,00 доларів США для придбання транспортного засобу.

Зазначає, що 21.07.2008 року придбаний транспортний засіб передано в заставу банку, відповідно до умов договору застави транспортного засобу № 6629606 від 21.07.2008 року з додатковою угодою № 6629606/20090303 від 03.03.2009 року.

В забезпечення виконання зобовязань між відповідачем та ОСОБА_6, ОСОБА_3 були укладені договори поруки № 6657085 від 21.07.2008 року з додатковою угодою № 1 від 08.12.2014 року та № 7884175 від 03.08.2009 року з додатковою угодою № 1 від 08.12.2014 року відповідно.

За умовами кредитного договору придбаний за кредитні кошти транспортний засіб послідовно страхувався в ЗАТ «Страхова компанія «Добробут та Захист» та ОСОБА_7 «Страхова компанія «PZU Україна».

Вважає кредитний договір № 6629537 від 21.07.2008 року таким, що суперечить вимогам ст. 203 ЦК України, ЗУ «Про захист прав споживачів».

Стверджує, що надання кредитних коштів за кредитним договором № 6629537 від 21.07.2008 року відповідає ознакам споживчого кредиту, тому до даних правовідносин застосовуються норми Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Такі самі вимоги викладені в п. 2.1 Постанови НБУ № 168 від 10.07.2007 року «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Крім того, в п. 2.4. даної постанови зазначено, що Банки зобов'язані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищенаведеною інформацією. Позивач вказує, що такої переддоговірної роботи з ними банком не було проведено. Також його не було повідомлено про наявні форми кредитування, відмінності між ними. Крім того, йому взагалі не було повідомлено про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, що призвело до того, що позивач був позбавлений можливості реально оцінити суму переплати по кредиту та доцільність його отримання.

Зазначає, що внаслідок таких дій банк навмисно, шляхом замовчування, приховав від нього наявність інших, альтернативних обставин кредитування, інформованість про які могла істотно вплинути на вибір ним умов договору.

Крім того під загрозою встановлення процентної ставки за користування кредитними коштами в розмірі 13,49% замість ставки у розмірі 7,77% підписанням умов п.п. 1.3.1 та 2.1.3 договору банк примусив позивача застрахувати придбаний транспортний засіб у визначеного ним страховика.

На підставі п. 2.1.6 банком встановлено одноразову комісію «за надання ним пакета послуг по видачі кредиту, яка становить 1 903,81 UAH…». Встановлення цієї комісії прямо суперечить вимогам п. 3.6 Правил згідно з якими банки не мають права встановлювати платежі, які споживач повинен сплатити на користь банку, зокрема, за дії, які банк вчиняє з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин, наприклад укладення кредитного договору. Адже надання банком оплачуваного споживачем пакета послуг по видачі кредиту є дією, яка безпосередньо спрямовується на встановлення кредитних правовідносин.

Враховуючи вищенаведене позивач просить суд визнати недійсними з моменту укладення кредитний договір № 6629537 від 21 липня 2008 року, укладений між ЗАТ «Перший Український ОСОБА_5 банк» та ОСОБА_4, договір застави транспортного засобу № 6629606 від 21 липня 2008 року, укладений між ЗАТ «Перший Український ОСОБА_5 банк» та ОСОБА_4, договір поруки № 6657085 від 21 липня 2008 року, укладений між ЗАТ «Перший Український ОСОБА_5 банк» та ОСОБА_6, договір поруки № 7884175 від 03 серпня 2009 року, укладений між ЗАТ «Перший Український ОСОБА_5 банк» та ОСОБА_3

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав наведених в позовній заяві, позов просив задовольнити.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_6 в судове засідання не зявилася з невідомих суду підстав, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні позов просив задовольнити.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ЗАТ «Страхова компанія «Добробут та Захист в судове засідання не зявився з невідомих суду підстав, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_7 «Страхова компанія «PZU Україна» в судове засідання не зявився з невідомих суду підстав, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, подав до суду письмові заперечення. Суду пояснив, що банк в повній мірі ознайомив позивача з умовами та правилами кредитування, просив застосувати строк позовної давності.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази в справі, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Судом встановлено, що 21.07.2008 року між ОСОБА_4 та ЗАТ «Перший Український ОСОБА_5», правонаступником якого є ПАТ «Перший Український ОСОБА_5» було укладено кредитний договір № 6629537. Відповідно до умов договору позивачу надано кредит у розмірі 39 732,00 доларів США для придбання транспортного засобу.

Відповідно до п. 1.2 кредитного договору, кредит надається позичальнику для придбання транспортного засобу марки Ssang Yong, номер кузову KPTG0B1FS8P265092 у продавця ПП «Авто-Хелп».

Згідно з рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року, дія Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Отже, з умов кредитного договору вбачається, що кошти були наданні в споживчих цілях для придбання транспортного засобу. Таким чином, оспорюваний кредитний договір являється договором споживчого кредиту.

Відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Згідно ч.4 в кредитному договорі повинно зазначатися - сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

Згідно п.3.4 розділу 3 Правил, Банки зобов'язані в кредитному договорі зазначити: вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов'язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб'єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо); про відкриття банківського рахунку, відкритого з метою зарахування на нього суми наданого кредиту або надання кредиту за рахунком (овердрафт), умови відкриття, ведення та закриття такого рахунку, тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв'язку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням; правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки Національного банку або в інших випадках.

З п.3.2. розділу 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного Банку України № 168 від 10 травня 2007 року (далі - Правила), вбачається, що кредитний договір має містити графік платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користуванням кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до Правил. У графіку платежів також має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом.

Судом встановлено, що з кредитного договору № 6629537 від 21.07.2008 вбачається, що у ньому не має відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту, не має умов, які п.п.3.2, 3.4 розділу 3 Правил, визнані обов'язковими.

Представник відповідача подав до суду письмові заперечення на позовну заяву з додатками. З додатку під № 7 «Інформація про умови та сукупну вартість кредиту» вбачається, що банк ознайомив позивача з детальним розписом загальної вартості кредиту.

Проте, з висновку експерта Волинського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № 798 від 29.03.2016 року вбачаться, що в копії додатку під № 7 «Інформація про умови та сукупну вартість кредиту» на третьому аркуші в графі «Позичальник», в рядку «Дата отримання», в зображенні цифрового запису, має місце зміна дати підписання документу з «22.07.08р» на «21.07.08р» шляхом виконання нового запису поверх первинного на другій цифрі «2», кульковою ручкою виконана цифра «1».

Крім того, представник позивача вказав, а представник відповідача не оспорив того, що вказана інформація була ним отримана лише при розгляді даної справи, на неодноразові вимоги суду. Крім того, таке виправлення не заперечив і сам представник банку.

Отже, в порушення п.2 ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідач не надав позивачу, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, чим було порушено вимоги чинного закону, що позбавило споживача можливості в повній мірі оцінити вартість даного кредиту.

Із встановлених судом обставин, наданих сторонами доказів встановлено, що умови кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків на погіршання становища споживача.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Суд критично відноситься до клопотання представника відповідача про застосування строків позовної давності, оскільки, в судовому засіданні встановлено, що позивач дізнався про порушення банком його прав, допущених при укладенні оскаржуваних договорів, лише після вивчення цих договорів адвокатом, який представляє інтереси позивача в даній справі, а саме у грудні 2014 року, що в цілому узгоджується положеннями ч. 9 ст. 15 ЗУ «Про захист прав споживачів» під час розгляду вимог споживача про відшкодування збитків, завданих недостовірною або неповною інформацією про продукцію чи недобросовісною рекламою, необхідно виходити з припущення, що у споживача немає спеціальних знань про властивості та характеристики продукції, яку він придбаває.

Враховуючи вимоги закону, суд приходить до висновку, що при встановлених обставинах є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача про визнання недійсним кредитного договору.

Відповідно до ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Судом встановлено, що 21.07.2008 року придбаний транспортний засіб передано в заставу банку, відповідно до умов договору застави транспортного засобу № 6629606 від 21.07.2008 року з додатковою угодою № 6629606/20090303 від 03.03.2009 року.

В забезпечення виконання зобовязань між відповідачем та ОСОБА_6, ОСОБА_3 були укладені договори поруки № 6657085 від 21.07.2008 року з додатковою угодою № 1 від 08.12.2014 року та № 7884175 від 03.08.2009 року з додатковою угодою № 1 від 08.12.2014 року відповідно.

Відповідно до ч.2 ст. 548 ЦК України недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину, щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Задовольняючи позовну вимогу позивача про визнання недійсним кредитного договору, слід також визнати недійсними договори поруки та договір застави, оскільки ці договори є похідними від головного договору.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому вимоги позивача про відшкодування відповідачем судових витрат підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 15, 30, 60, 210, 215 ЦПК України, на підставі ст.ст. 3, 6, 60, 203, 215-216, 230, 236, 509, 524, 526, 548, 627, 628, 638, 1046, 1049, 1054, 1056 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», суд, -

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним з моменту укладення кредитний договір № 6629537 від 21 липня 2008 року, укладений між Закритим акціонерним товариством «Перший Український ОСОБА_5 банк» та ОСОБА_4.

Визнати недійсним з моменту укладення договір застави транспортного засобу № 6629606 від 21 липня 2008 року, укладений між Закритим акціонерним товариством «Перший Український ОСОБА_5 банк» та ОСОБА_4.

Визнати недійсним з моменту укладення договір поруки № 6657085 від 21 липня 2008 року, укладений між Закритим акціонерним товариством «Перший Український ОСОБА_5 банк» та ОСОБА_6.

Визнати недійсним з моменту укладення договір поруки № 7884175 від 03 серпня 2009 року, укладений між Закритим акціонерним товариством «Перший Український ОСОБА_5 банк» та ОСОБА_3.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_5 банк» в користь ОСОБА_4 974 (девятсот сімдесят чотири) грн. 00 коп. сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд шляхом подання скарги про апеляційне оскарження рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання скарги про апеляційне оскарження, якщо скаргу про апеляційне оскарження не було подано. У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду О.М. Гринь