РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 534/784/16-ц

№2/534/477/16

05 грудня 2016 року м. Горішні Плавні

Комсомольський міський суд Полтавської області в складі :

головуючого судді Солохи О.В.

при секретарі Жуковій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до АТ «Банк «Фінанси та Кредит», треті особи уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_3, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання права на частину вкладу,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулись до суду із позовом в якому прохали визнати за ОСОБА_1 право вкладника за договором, оформленим Анкетою-Заявою № 300131/185495/00-15 про приєднання до Публічної пропозиції, укладеним 14.07.2015 з АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на частину вкладу в сумі 4 000 доларів США та за ОСОБА_2 право вкладника за договором, оформленим Анкетою-Заявою № 300131/185478/00-15 про приєднання до Публічної пропозиції, укладеним 14.07.2015 з АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на частину вкладу в сумі 6 000 доларів США.

У подальшому представник позивачів звернувся до суду із заявою про зменшення розміру позовних вимог та прохав визнати за ОСОБА_1 право вкладника за договором, оформленим анкетою-заявою №300131/185495/00-15 про приєднання до публічної пропозиції, укладеним 14.07.2015 з АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на частину вкладу в сумі 3 504, 59 доларів США та за ОСОБА_2 право вкладника за договором, оформленим Анкетою-Заявою № 300131/185478/00-15 про приєднання до Публічної пропозиції, укладеним 14.07.2015 з АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на частину вкладу в сумі 6 000 доларів США.

Свої вимоги позивачі мотивували тим, що 10.06.2013 між ОСОБА_4 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір №12984/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 370 днів в іноземній валюті. На підставі зазначеного договору ОСОБА_4 вніс, а ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» прийняв грошові кошти в іноземній валюті у сумі 12 400 доларів США. 14.07.2015 між позивачами та ОСОБА_4 було укладено договір дарування грошових коштів, посвідчений приватним нотаріусом, в сумі по 6 000 доларів США кожній. 14.07.2015 на підставі зазначеного договору дарування грошових коштів, позивачами та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було підписано Анкету-Заяву №300131/185495/00-15 та Анкету-Заяву №300131/185478/00-15 про приєднання до публічної пропозиції, тобто був укладений договір про відкриття поточного рахунку із послугою заощадження з мінімальним залишком на рахунку 6 000 доларів США. З метою виконання договору дарування 14.07.2015 ОСОБА_4 надав розпорядження банку здійснити перерахування коштів зі свого рахунку на рахунки позивачів, за що з його рахунку була знята комісія в сумі 1 000 грн.

Згідно постанови Правління НБУ від 17.12.2015 №898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18.12.2015 № 230 «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку».

26.11.2015 ОСОБА_1 Фондом гарантування вкладів фізичних осіб було відшкодовано 2 000 доларів США, проте у виплаті іншої частини коштів було відмовлено. Позивачу ОСОБА_2 Фондом гарантування вкладів фізичних осіб кошти у вищезазначеній сумі відшкодовані не були. Позивачі дізнались, що розпорядження ОСОБА_4 від 14.07.2015 щодо перерахунку дарованих коштів на їх рахунки банком не виконано, а їх права вкладників не визнано, тому звернулись із відповідним позовом до суду.

В судове засідання 07.12.2016 позивачі та їх представник не зявились, надіслали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримали в повному обсязі та просили про його задоволення. Під час інших судових засідань представник позивачів позовні вимоги з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог підтримував у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, подав низку заперечень проти позову, в якому зазначив, що позивачі не є особами, які уклали, або на користь яких укладено договір банківського вкладу, тобто вкладником банку, а розглядається виключно як особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку, тобто кредитор банку. Враховуючи наявність окремого, визначеного Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», порядку задоволення вимог кредиторів, підстав для включення грошових вимог позивачів до переліку вкладників для здійснення виплат гарантованої суми немає. Окремо зазначив, що обставина укладення договору дарування грошей не може бути підставою для визнання обдарованої особи вкладником банку, оскільки у відповідності до положень чинного законодавства вкладником є виключно особа, яка особисто уклала або на користь якої було укладено договір банківського вкладу. Вважає, що договір дарування є таким, що не відбувся у звязку з тим, що дарувальник ОСОБА_4 розпорядився своїми коштами. Йому були видані кошти на підставі його заяв від 05.08.2015, 06.08.2015 та 07.08.2015. Решту коштів у сумі 10 000 доларів США на підставі заяви вкладника, було перераховано з вкладного рахунку №2620.7.111546.002 на вкладний рахунок №2635.6.111546.005, відкритий на підставі договору №300131/159493/370-15 від 19.01.2015 про банківський строковий вклад (депозит) «Ф&К» Пенсійний».

Третя особа по справі уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_3 та представник третьої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до суду не зявились з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Заслухавши поясненні представника позивачів, дослідивши приєднані до справи письмові докази, суд приходить до наступного.

10.06.2013 між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_4 було укладено договір №12984/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 370 днів в іноземній валюті (а.с.7-8). Відповідно до вказаного договору ОСОБА_4 вніс, а ОСОБА_5 прийняв, грошові кошти в іноземній валюті у сумі 12 400 доларів США на строк з 10.06.2013 по 15.06.2014, що підтверджується квитанцією №20 від 10.06.2013 (а.с.9).

14.07.2015 між ОСОБА_4 та позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір дарування грошових коштів в іноземній валюті, посвідчений приватним нотаріусом Комсомольського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 2552 (а.с.11). На підставі даного договору ОСОБА_4 подарував грошові кошти у сумі 12 000 доларів США, а ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прийняли від ОСОБА_4 у власність, порівну, у рівних частках грошові кошти по 6 000 доларів США.

Суд зазначає, що предметом вищевказаного договору дарування є грошові кошти в сумі 12 000 доларів США.

У силу ч.1 ст.722 ЦК України право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття, про що також міститься і п.3 договору дарування грошових коштів в іноземній валюті від 14.07.2015.

Разом з тим суд вказує, що вищевказаний договір не є підставою для визнання позивачів вкладниками, оскільки у відповідності до п.4 ст.2 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року № 452-VI, вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Натомість ані позивачами, ані їх представником не надано суду доказів укладання позивачами або на користь яких уклали договір банківського вкладу (депозиту).

Також суд наголошує, що позивачі користуючись своїм диспозитивними правами просили визнати право на частину вкладу, обргунтовуючи свої вимоги, зокрема договору дарування грошових коштів в іноземній валюті від 14.07.2015, предметом якого є гроші у сумі 12 000 доларів США.

За змістом ч.1 ст.1063 ЦК України фізична або юридична особа може укласти договір банківського вкладу (зробити вклад) на користь третьої особи. Ця особа набуває права вкладника з моменту пред'явлення нею до банку першої вимоги, що випливає з прав вкладника, або вираження нею іншим способом наміру скористатися такими правами.

Окремо суд наголошує, що дарувальник згідно вищевказаного договору подарував обдарованим «грошові кошти», одночасно майнового права на вклад ОСОБА_4 позивачам не дарував та не укладав договір банківського вкладу на користь позивачів.

Одночасно суд наголошує, що згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07.12.2000 №2121-III, вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Правові засади та порядок ліквідації банку визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 №4452-VI (далі за текстом Закон №4452-VI). Зазначений закон є спеціальним відносно даних правовідносин та встановлює окремий порядок задоволення вимог вкладників та кредиторів банку.

Згідно п.4 ч.1 ст.2 Закону №4452-VI, вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката

Згідно ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

За правовою позицією Верховного Суду України викладеній у постанові від 06.04.2016 №6-352цс16 договір банківського вкладу має своїм наслідком ту обставину, що готівкові гроші вкладника передаються останнім у власність банку, а безготівкові гроші - в повне розпорядження банку. Відповідні дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобов'язання за договором банківського вкладу, згідно з яким на боці вкладника з'являється право вимагати від банку видачі суми вкладу і виплати відсотків на неї, а на стороні банку - відповідний обов'язок. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено передачею коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобовязальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) і банку (боржника).

За змістом п.54 ч.1 ст.2 Закону №4452-VI кредитор - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов'язань.

Одночасно судом встановлено, що відповідач (на період строку банківського вкладу є власником переданих йому вкладником готівкових коштів) не є стороною по договору дарування грошових коштів в іноземній валюті від 14.07.2015 і тому у відповідача не може виникати обовязків за даним договором перед обдарованими. Зобовязальні відносини у Банку можуть виникнути лише з кредитором (вкладником) ОСОБА_4 за договором банківського вкладу від 10.06.2013 №12984/370-13.

Судом також встановлено, що 14.07.2015 позивачами та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було підписано анкету-заяву №300131/185495/00-15 та анкету-заяву №300131/185478/00-15 про приєднання до публічної пропозиції із послугою «Додаткові заощадження» з мінімальним залишком на рахунку 6 000 доларів США строком на 6 місяців (а.с.12,13). Відповідно до умов ОСОБА_5 відкриває клієнту поточний рахунок та здійснює обслуговування ПР Клієнта, а Клієнт приймає на себе всі обовязки та набуває всіх прав, передбачених Публічною пропозицією.

Як вбачається зі змісту позову ОСОБА_4 надав розпорядження ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про перерахування дарованих ним коштів у сумі 12 000 доларів США на рахунки позивачів (а.с.2).

Згідно квитанції №19 від 14.07.2015 ОСОБА_4 сплатив ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» комісію за перерахування коштів згідно договору дарування в сумі 1 000 грн. (а.с.14).

Як встановлено судом, залишок коштів в сумі 2 000 доларів США було отримано ОСОБА_4 через касу банку готівкою в період з 05.08.2015 по 07.08.2015 (а.с.28-30), а не ОСОБА_1 шляхом відшкодування останній 2 000 доларів США Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, як про це зазначали позивачі у своїй позовній заяві.

Судом встановлено, що згідно витягу з постанови Правління Національного банку України від 19.01.2015 №34/БТ (а.с.172) ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» віднесено до категорії проблемних. Вказаною постановою запроваджено обмеження в діяльності Банку, а саме: віднесено ОСОБА_5 до категорії проблемних строком на 180 днів; постановлено не допускати проведення будь-яких операцій за чинними договорами, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб. Згідно витягу з постанови Правління Національного банку України від 16.07.2015 №463/БТ (а.с.173) продовжено строк віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії проблемних на 30 днів. Таким чином Банку заборонено переказ та зарахування коштів на рахунок фізичних осіб з рахунку фізичної особи у період з 19.01.2015 по 20.08.2015, оскільки така операція збільшує гарантовану суму відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

Згідно ч.2 ст.722 та ч.1 ст.724 ЦК України дарувальник, який передав річ підприємству, організації транспорту, зв'язку або іншій особі для вручення її обдаровуваному, має право відмовитися від договору дарування до вручення речі обдаровуваному; дарувальник має право відмовитися від передання дарунка у майбутньому, якщо після укладення договору його майновий стан істотно погіршився.

Як встановлено судом ОСОБА_4 у подальшому, а саме 04.08.2015 (а.с.27), тобто після укладення договору дарування грошових коштів в іноземній валюті від 14.07.2015, перерахував кошти в сумі 10 000 доларів США у звязку із закінченням строку дії депозитного договору від 10.06.2013 №12984/370-13 на свій рахунок згідно договору №300131/159493/370-15 від 19.01.2015.

Враховуючи встановлену обставину, суд вважає, що у силу приписів ч.2 ст.722 та ч.1 ст.724 ЦК України дарувальник відмовився від договору дарування грошових коштів в іноземній валюті від 14.07.2015.

Із листа відповідача від 02.09.2016 №3-131100/10125 (а.с.158) поданого на виконання ухвали суду про витребування доказів вбачається, що залишок коштів ОСОБА_4 у сумі 223 746 грн. 87 коп. обліковується на рахунку №4284.

Суд вказує, що постановою Правління Національного банку України від 17.12.2015 №898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» постановлено відкликати банківську ліцензію та ліквідувати АТ «Банк «Фінанси та Кредит». Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18.12.2015 №230 «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Згідно ч.1 ст.26 Закону №4452-VI, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень.

Відповідно до ч.2 ст.26 Закону №4452-VI, вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами. Виплата гарантованої суми відшкодування за договорами банківського рахунка здійснюється тільки після отримання Фондом у повному обсязі інформації про операції, здійснені платіжною системою (внутрішньодержавною та міжнародною).

Судом встановлено, що ОСОБА_4 було отримано кошти в межах гарантованої суми вкладу від Фонду у сумі 200 000 грн. Спочатку вкладнику виплачено 27 372 грн. 81 коп., а 25.12.2015 172 627 грн.19 коп. (а.с.147-150).

У відповідності з вимогами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

У силу вимог ст.ст.58, 59 ЦПК України інших належних і допустимих доказів сторони суду не надали.

Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 88, 208, 212-218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через суд, що ухвалив рішення шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 08.12.2016.

Суддя підпис ОСОБА_6

Згідно з оригіналом.

Суддя О.В. Солоха