Справа № 202/1973/16-ц
Провадження № 4-с/0202/29/2016
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - Волошина Є.В.,

за участю секретаря - Величко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську матеріали скарги Міського комунального підприємства «Дніпропетровські міські теплові мережі» на дії Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, боржник ОСОБА_1 про визнання дій протиправними, скасування постанови та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшла скарга від представника МКП «Дніпропетровські міські теплові мережі» на дії державного Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, боржник ОСОБА_1. В мотивуванні скарги скаржник зазначив, що Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська видано судовий наказ №2-н/0202/76/14 від 07 лютого 2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь МКП «Дніпропетровські міські теплові мережі» суму боргу за теплопостачання в розмірі 7227,16 грн. та судовий збір у розмірі 121,80 грн. 05 жовтня 2015 року за заявою МКП «Дніпропетровські міські теплові мережі» вищевказаний судовий наказ було передано на виконання до Індустріального ВДВС Дніпропетровського МУЮ. 22 березня 2016 року на адресу МКП «Дніпропетровські міські теплові мережі» надійшла постанова державного виконавця від 08 жовтня 2015 року ВП №48927993 про відмову у відкритті виконавчого провадження з посиланням на п. 6 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у судовому наказі відсутній ідентифікаційний номер платника податків боржника.

Представник заявника в судове засідання не з'явивився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Державний виконавець Індустріального ВДВС Дніпропетровського МУЮ в судове засідання не з'явивився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Боржник ОСОБА_1 в судове засідання не з'явивилась, про дату та час судового засідання повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Відповідно до ст.386 ЦПК України неявка в судове засідання заявника або заінтересованої особи, яким повідомлено про час і місце його проведення, не перешкоджає розгляду скарги.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 07 лютого 2014 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська видано судовий наказ №2-н/0202/76/14 про стягнення з ОСОБА_1 на користь МКП «Дніпропетровські міські теплові мережі» суму боргу за теплопостачання в розмірі 7227,16 грн. та судовий збір у розмірі 121,80 грн. Вищевказаний судовий наказ було передано на виконання до Індустріального ВДВС Дніпропетровського МУЮ.

08 жовтня 2015 року державним виконавцем Індустріального ВДВС Дніпропетровського МУЮ було винесено постанову ВП №48927993 про відмову у відкритті виконавчого провадження, оскільки виконавчий документ не відповідає вимогам ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження», а саме не вказано ІПН боржника.

Статтею 383 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно з ч. 2 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Частиною 1 ст. 14 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно вимог статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" (надалі - Закон) примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону, у виконавчому документі зазначаються: повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків, крім випадку ухвалення постанови про накладення на особу адміністративного стягнення за неповагу до суду) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо.

Відповідно до ч. 2 ст. 32 Конституції України й ч. 1 ст. 302 ЦК України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом.

Офіційне тлумачення вказаного положення Конституції України міститься в Рішенні Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року № 2-рп/2012, відповідно до п. 1 якого збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя, таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Частина 1 ст. 18 Закону містить вимоги до виконавчого документа, у якому зокрема має бути зазначено й індивідуальний ідентифікаційний номер боржника (фізичної особи). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 26 цього Закону у разі невідповідності змісту виконавчого листа вимогам ст. 18 державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження.

Разом із тим, п. 3 ч. 3 ст. 11 Закону надає право державному виконавцю при здійсненні виконавчого провадження з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі й конфіденційну.

Тому відсутність у виконавчому листі ідентифікаційного номера боржника не є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 21 травня 2014 справа №6-45цс14 та від 25 червня 2014 року справа № 6-62цс14, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Отже, у разі не зазначення індивідуального ідентифікаційного номера (реєстраційного номера облікової картки платника податків) у рішенні суду, виконавчому документі, згідно з п. 3 ч. 3 ст. 11 Закону, державний виконавець може самостійно звернутися до відповідного державного органу державної податкової служби із запитом про витребування довідки про індивідуальний ідентифікаційний номер (реєстраційний номер облікової картки платника податків) боржника.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що скарга є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Згідно ст. 388 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції в дохід держави судовий збір в розмірі 551,20 грн.

На підставі викладеного та керуючись Правовою позицією Верховного Суду України у постанові справа № 6 - 45 цс 14 від 21.05.2014 року ст. 386, 387 ЦПК України, ст. 2, 5, 7, 25, 31 ст. 47, 76, 82 Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу Міського комунального підприємства «Дніпропетровські міські теплові мережі» на дії Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, боржник ОСОБА_1 про визнання дій протиправними, скасування постанови та зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати дії державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції щодо винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження за судовим наказом №2-н/0202/76/14 від 07 лютого 2014 року неправомірним.

Скасувати постанову державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 08 жовтня 2016 року №ВП №48927993 про відмову у відкритті виконавчого провадження.

Зобовязати відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції прийняти судовий наказ №2-н/0202/76/14 від 07 лютого 2014 року, виданий Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська до виконання.

Стягнути з Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції в дохід держави судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'яти днів з дня її проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом п'яти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Є.В. Волошин