У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Карпенко С.О., Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» до ОСОБА_7 про визнання спадкоємця іпотекодавцем та стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 - на рішення апеляційного суду Харківської області від 19 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен банк аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен банк Аваль») звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило визнати спадкоємицю ОСОБА_7 іпотекодавцем за договором іпотеки від 17 серпня 2007 року № 010-2/07/1-935/1-07, звернути стягнення на нежитлові приміщення 2-го поверху № 1, 2, 37-47, 4, 4а, 4б, 4в в будові літ. «Е-3», загальною площею 216,1 кв. м за адресою: АДРЕСА_1; задовольнити за рахунок вказаного предмета іпотеки вимоги позивача за кредитним договором станом на момент смерті ОСОБА_9 (ІНФОРМАЦІЯ_3 року) в розмірі 2 293 750 грн 59 коп., з яких: в доларах США - 236 936,05 доларів США (станом на ІНФОРМАЦІЯ_3 року) (еквівалент 1 892 337 грн 15 коп.) та в гривнях - 401 413 грн 44 коп.; визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів.

На обґрунтування вимог банк посилався на те, що 17 серпня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен банк Аваль», та ОСОБА_9 укладений кредитний договір № 010-2/07/1-935/1-07, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 224 000 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитними коштами 12,5 % річних терміном до 17 серпня 2022 року. 29 жовтня 2010 року сторони уклали додатковий договір № 3 до кредитного договору, згідно з яким банк надав позичальнику кредит в сумі 267 820 грн 51 коп. на рефінансування частини заборгованості за указаним кредитним договором. На забезпечення виконання грошових зобов'язань позичальника за кредитним договором ОСОБА_9 передав банку в іпотеку нежитлові приміщення 2-го поверху № 1, 2, 37-47, 4, 4а, 4б, 4в у будові літ. «Е-3», загальною площею 216,1 кв. м за адресою: АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_9 помер.

23 липня 2012 року до Першої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_9 звернулася його дружина ОСОБА_7

Оскільки зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконані, внаслідок цього утворилася заборгованість, тому позивач просив задовольнити вимоги банку за кредитним договором в межах вартості спадкового майна.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2014 року в задоволенні позовних вимог ПАТ «Райффайзен банк Аваль» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 19 лютого 2015 року рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Райффайзен банк Аваль» задоволено.

У рахунок погашення заборгованості за укладеним 17 серпня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен банк Аваль», та ОСОБА_9 кредитним договором № 010-2/07/1-935/1-07 звернуто стягнення на нежитлові приміщення 2-го поверху № 1, 2, 37-47, 4, 4а, 4б, 4в, у будові літ. «Е-3», загальною площею 216,1 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1, майнові права на які набула ОСОБА_7

Станом на момент смерті ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року, заборгованість складає 2 293 750 грн 59 коп., з яких: в доларах США - 236 936,05 доларів США (станом на ІНФОРМАЦІЯ_3 року) (еквівалент 1 892 337 грн 15 коп.), з яких: 193 417,88 доларів США - заборгованість за кредитом; 43 518,17 доларів США - прострочена заборгованість за процентами; в гривнях - 401 413 грн 44 коп., з яких 284 479 грн 01 коп. - заборгованість за кредитом та 116 934 грн 43 коп. - прострочена заборгованість за процентами.

Визначено спосіб реалізації предмета іпотеки - нежитлових приміщень 2-го поверху № 1, 2, 37-47, 4, 4а, 4б, 4в, у будові літ. «Е-3», загальною площею 216,1 кв. м за адресою: АДРЕСА_1, шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною предмета іпотеки, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» сплачений судовий збір у розмірі 5 481 грн.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_7 - ОСОБА_8 - порушує питання про скасування оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції із направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що 17 серпня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_9 укладений кредитний договір № 010-2/07/1-935-07, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 224 000 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитними коштами 12,5 % річних терміном до 17 серпня 2022 року на придбання нерухомого майна (а. с. 6-11).

У подальшому між сторонами договору 09 січня 2009 року, 28 жовтня 2009 року, 29 жовтня 2009 року укладалися додаткові договори до кредитного договору від 17 серпня 2007 року № 010-2/07/1-935-07, які змінювали умови погашення кредиту та графік повернення кредиту (а. с. 12-39).

На забезпечення виконання боргових зобов'язань між ОСОБА_9 та банком 17 серпня 2014 року укладено договір іпотеки № 010-2/07/1-935/1-07, відповідно до умов якого позичальник передав банку в іпотеку нежитлові приміщення 2-го поверху № 1, 2, 37-47, 4, 4а, 4б, 4в у будові літ. «Е-3», загальною площею 216,1 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 40-45).

Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року (а. с. 51).

Відповідно до довідки заборгованість ОСОБА_9 перед АТ «Райффайзен Банк Аваль» за кредитним договором від 17 серпня 2007 року № 010-2/07/1-935-07 станом на ІНФОРМАЦІЯ_3 року складає 401 413 грн 44 коп. (а. с. 4) та 236 936,05 доларів США (а. с. 5).

Згідно із відповіддю Першої Харківської державної нотаріальної контори № 5890/01-16 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, до нотаріальної контори звернулась 23 липня 2012 року ОСОБА_7 - дружина спадкодавця із заявою про прийняття спадщини, свідоцтво про право на спадщину не отримала, заяв від інших спадкоємців не надходило (а. с. 47).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, встановивши, що відповідач не оформила своїх спадкових прав після смерті ОСОБА_9, а лише подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини, виходив з того, що право власності не перейшло до відповідача у зв'язку з відсутністю реєстрації, що згідно зі ст. 23 Закону України «Про іпотеку» виключає можливість визнання відповідача іпотекодавцем та задоволення позову про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідач набула майнове право на спірні нежитлові приміщення, оскільки прийняла спадщину у строки, передбачені ст. 1270 ЦК України.

Проте з такими висновками судів погодитись не можна з огляду на таке.

Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах 3, 4 статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Так, згідно із частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України «Оформлення права на спадщину»).

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора.

Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна,

але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів

спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про

погашення заборгованості спадкодавця, а також звернення стягнення на предмет іпотеки.

У справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції правильно вважав, що оскільки відповідач зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, таке не позбавляє права кредитора звернутися до нього з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Тому доводи касаційної скарги в цій частині колегією суддів не приймаються.

Разом з тим відповідно до частини 3 статті 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з позовом, банк додав до позовної заяви копію сторінок паспорта дружини померлого ОСОБА_9 - ОСОБА_7, де на сторінці 9 зазначено, що вона має дочку ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_5 року (а. с. 53, зворот).

Відповідно до частини 4 статті 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Згідно із частиною 1 статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Із системного аналізу вказаних норм матеріального права слід дійти висновку, що при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця (спадкодавців) у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, а також коло спадкоємців, які прийняли спадщину або мають обов'язкову частку у спадковому майні.

Проводячи оцінку поданих сторонами доказів, суди попередніх інстанцій зазначені вище обставини залишили поза увагою, коло спадкоємців не встановили, питання про наявність підстав для залучення до участі у справі у якості відповідача малолітньої дочки ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, не вирішили.

Допущені судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому оскаржувані рішення не можуть вважатися законними і обґрунтованими, у зв'язку із чим підлягають скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова 21 листопада 2014 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 19 лютого 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова С.О. Карпенко Г.І. Мостова