Справа № 647/1097/15-ц
№ провадження 2/647/477/2016
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2016 року Бериславський районний суд Херсонської області

в складі: головуючого судді В.С.Миргород

при секретарі Ю.Ю.Задорожньої

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бериславі Херсонської області справу за позовом ОСОБА_1, яка дії в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної завданої вчиненням кримінального правопорушення, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до Бериславського районного суду Херсонської області з зазначеним позовом у якому посилається на те, що 06.04.2015 року вироком Бериславського районного суду Херсонської області було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 122 КК України ОСОБА_3 і призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на два роки, на підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_3 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком в один рік. ОСОБА_3 засуджений за те, що 21.09.2014 року близько 00-10 годині, знаходячись за адресою: с. Одрадокамянка Бериславського району Херсонської області, по вулиці Леніна біля будинку культури переслідуючи злочинний умисел заподіяв її синові ОСОБА_2 тілесні ушкодження, умисно вдарив кулаком правої руки в область правої сторони обличчя синові, від якого останній впав на землю, в результаті чого йому, згідно висновку судово-медичної експертизи №106 від 22.11.2014 року було спричинено тілесні ушкодження у вигляді крововиливу в мякі тканини голови з права, струс головного мозку, гемомастоидит з права, загострився розвитком правосторонньої нейросенсорної туговухості, що призвело до стійкої втрати працездатності, що згідно Інструкції проведення лікарсько-страхової експертизи становить 25 %, тілесні ушкодження зявились від дії тупих предметів і відносяться до середньої ступені тяжкості. Одразу після заподіяння ОСОБА_3 її сину тілесних ушкоджень, вона разом з сином звернулися за медичною допомогою до Бериславської районної центральної лікарні. З 21.09.2014 року по 02.10.2014 року син перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні Бериславської ЦРЛ з діагнозом струс головного мозку, ушкодження мяких тканин голови. 22.09.2014 року у кабінеті компютерної томографії в м. Нова Каховка було зроблено томографію головного мозку, де було виявлено «признаки порушення ліквородинамики правостороннього середнього отита». 06.10.2014 лікарем проведено обстеження та зроблено висновок, що «нарушение слуха звуковоспринимающего типа, правосторонняя сенсорная тугость ІV (глубокая)». З 08.10.2014 року по 13.10.2014 року син перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні Хероснської дитячої обласної клінічної лікарні з діагнозом «Струс головного мозку. Правостороння нейросенсорная туговухість. Глухота». 10.10.2014 року було зроблено МРТСКТ. За висновком проведеного обстеження лікаря Херсонської дитячої обласної лікарні від 13.10.2014 року зроблено висновок «нейросенсорная глухота». ОСОБА_2 згідно медичного висновку №208 від 10.04.2015 року визнано інвалідом. Діями відповідача спричинено матеріальну та моральну шкоду. Для проведення лікування сина позивачкою було витрачено кошти в розмірі 3147,92 гривень. Відповідач частково відшкодував матеріальну шкоду, а саме суму в розмірі 2397,92 гривень, невідшкодована залишається сума в розмірі 750 гривень. Моральна шкода заподіяна її сину ОСОБА_4 полягає у душевних стражданнях, які позначили негативні зміни у його житті, важкість виконання повсякденних обовязків, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, приниження гідності, почуття образи, втрата слуху та залишився інвалідом на все життя. Моральну шкоду оцінює в розмірі 50000 гривень. Просила суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 750,00 гривень та моральну шкоду в розмірі 50000 гривень на користь ОСОБА_2 У подальшому позивачка уточнила свої позовні вимоги, просила стягнути матерівальну шкоду на її користь, а моральну шкоду на користь сина ОСОБА_5.

В судовому засіданні позивачка наполягала на задоволенні позовних вимог з підстав викладених у позовній заяві, просила суд стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в розмірі 750,00 гривень та моральну шкоду в розмірі 50000 гривень на користь ОСОБА_2.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову щодо стягнення матеріальної шкоди, оскільки остання не доведена, він вважає, що повністю розрахувався за спричинену матеріальну шкоду та моральна шкода в розмірі 50 000 грн. не відповідає фактичним обставинам та принципам розумності та справедливості. Просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав:

Згідно ст. 10-11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та суд вирішує справу в межах заявлених вимог та підставі наданих йому доказів. Відповідно до ст. 60 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов»язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині надання доказів на підтвердження позовних вимог.

З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті.

Вирішуючи даний спір суд повинен застосовувати норми цивільного законодавства, які регулюють зазначені правовідносини та Конституцію України.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України однією підстав виникнення цивільних прав та обовязків є завдання матеріальної шкоди іншій особі, згідно з ч.2 ст.16 цього Кодексу одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків.

Судом встановлено, що 06.04.2015 року вироком Бериславського районного суду Херсонської області було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 122 КК України ОСОБА_3 і призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на два роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком в один рік, якщо він протягом цього терміну не вчинять нового злочину і виконає покладені на нього обов'язки. На підставі ст.76 КК України покладено на засудженого ОСОБА_3 обовязок повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції. Контроль за поведінкою ОСОБА_3 покладено на кримінально-виконавчу інспекцію за місцем його проживання. Іспитовий строк рахувати з 06.04.2015 року. Цивільний позов у судовому засіданні не заявлявся (а.с. 6).

Особа, яка не подавала цивільного позову у кримінальному провадження, а також особа, цивільний позов якої залишався без розгляду має право подавати його в порядку цивільного судочинства (ст. 128 КПК України).

Відповідач ОСОБА_3, засуджений за те, що 21.09.2014 року близько 00-10 годині, знаходячись за адресою: с. Одрадокамянка Бериславського району Херсонської області, по вулиці Леніна біля будинку культури переслідуючи злочинний умисел заподіяв ОСОБА_2 тілесні ушкодження, умисно вдарив кулаком правої руки в область правої сторони обличчя, від якого останній впав на землю, в результаті чого йому, згідно висновку судово-медичної експертизи №106 від 22.11.2014 року було спричинено тілесні ушкодження у вигляді крововиливу в мякі тканини голови з права, струс головного мозку, гемомастоидит з права, загострився розвитком правосторонньої нейросенсорної туговухості, що призвело до стійкої втрати працездатності, що згідно Інструкції проведення лікарсько-страхової експертизи становить 25 %, тілесні ушкодження зявились від дії тупих предметів і відносяться до середньої ступені тяжкості.

Відповідно до ст. 61 ч.4 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов»язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Усі інші обставини, в тому числі розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню, може бути доведені сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі в загальному порядку.

З 21.09.2014 року по 02.10.2014 року неповнолітній ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні Бериславської ЦРЛ з діагнозом струс головного мозку, ушкодження мяких тканин голови, що підтверджується випискою із історії хвороби №5110 (а.с. 7).

Згідно дослідження №4728 від 22.09.2014 року, яке було зроблено лікарем ОСОБА_6 у неповнолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 було виявлено «признаки нарушения ликвородинамики правостороннего середнего отита» (а.с. 8).

06.10.2014 року лікарем проведено обстеження та зроблено висновок, «нарушение слуха звуковоспринимающего типа, правосторонняя сенсорная тугость ІV (глубокая)» (а.с. 9).

З 08.10.2014 року по 13.10.2014 року неповнолітній ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні Херсонської дитячої обласної клінічної лікарні з діагнозом «Струс головного мозку. Правостороння нейросенсорная туговухість. Глухота», що підтверджується випискою із медичної картки (а.с. 10).

10.10.2014 року було зроблено МРТСКТ неповнолітньому ОСОБА_2, за висновком проведеного обстеження лікаря Херсонської дитячої обласної лікарні від 13.10.2014 року зроблено висновок «нейросенсорная глухота».

Неповнолітнього ОСОБА_2 згідно медичного висновку №208 від 10.04.2015 року визнано інвалідом (а.с. 15,16).

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Збитки відшкодовуються у повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Верховним судом України в п. 2 Постанови Пленуму «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року за № 6 було роз'яснено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Судом встановлено, що в результаті неправомірних та винних дій засудженого ОСОБА_3, неповнолітньому ОСОБА_2 було заподіяно фізичну шкоду і як наслідок, останній визнаний інвалідом та має діагноз (глухота).

Позивачка, як законний представник неповнолітнього ОСОБА_2 та його мати, понесла витрати на придбання медикаментів, лікарських засобів та матеріалів медичного призначення для лікування здоров'я її сина ОСОБА_2, у розмірі 3147, 92 гривень, які є збитками (шкодою) та, відповідно до ст. ст. 22, 1166 ЦК України, підлягають відшкодуванню засудженим у повному обсязі.

Відповідач частково відшкодував збитки у розмірі 2397, 92 грн., невідшкодованою залишається сума в розмірі 750 гривень, яку суд вважає підлягає стягненню з винної особи на користь позивачки.

Що стосується вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, то слід зазначити, що відповідно до п. 3,4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У позовних заявах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Виходячи з положення статті 23 ЦК України, при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди суду необхідно встановити характер завданої моральної шкоди, глибину і тривалість моральних та фізичних страждань потерпілого, настання негативних змін у його житті, можливість відновлення стану, який мав потерпілий до спричинення шкоди.

Статтею 1167 ч. 1 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Верховний суд України в п. 1 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 звернув увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов'язаних з відшкодуванням такої шкоди.

У відповідності до ч.3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Верховним судом України в п. 9 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 звернув увагу судів на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

В обґрунтування наявності моральної шкоди позивач, яка є законним представником сина ОСОБА_2 та дії саме у його інтересах, зазначила, що окрім фізичної та матеріальної шкоди, неправомірними суспільно-небезпечними діями засудженого ОСОБА_3, ії сину, неповнолітньому ОСОБА_2 завдано немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у його житті: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторення подій, негативні переживання та спогади, потреба в униканні аналогічних обставин, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні; важкість виконання повсякденних обов'язків, фіксованість уваги на проблемі одужання та реабілітації, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакція замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниженої гідності; побоювання щодо майбутнього стану здоров'я. Завдяки неправомірних дій засудженого ОСОБА_3 її син, ОСОБА_2, втратив слух та залишився інвалідом (а.с. 15,16).

Моральну шкоду позивач оцінує у розмірі 50000 тисяч гривень, яка суд вважає з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості та обставин справи, з урахуванням того, що ОСОБА_2, завдяки неправомірним діям відповідача став інвалідом у неповнолітньому віці, дана сума є достатньою для поновлення порушеного права.

Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Позивачем заявлено дві позовні вимоги (майнового та немайнового характеру) про стягнення матеріальної шкоди та стягнення моральної шкоди, згідно ч.3 ст.6 Закону України "Про судовий збір", за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Відповідно постанови №6 Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», постанови №4 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, ст..ст. 1166, 1167 ЦК України.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, завдану майнову шкоду (збитки) в розмірі 750 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, завдану моральну (немайнову) шкоду, в розмірі 50000 тисяч гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати в розмірі 243,60 гривень за позовні вимоги немайнового характеру та стягнути на користь держави судові витрати в розмірі 243-60 гривень за позовні вимоги майнового характеру.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з часу проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Херсонської області через Бериславський районний суд Херсонської області.

Апеляційна скарга, подана після закінчення строків, встановлених ст..294 ЦПК України, залишається без розгляду, якщо апеляційний суд за заявою особи, яка її подала не знайде підстав для поновлення строку про що постановляється ухвала.

Суддя В. С. Миргород