АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 22-ц/796/6279/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2016 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Соколової В.В.

при секретарі - Меженко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» Данилової Тетяни Анатоліївни на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 лютого 2015 року у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» до ОСОБА_4 про стягнення страхового відшкодування, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20 лютого 2015 року позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» до ОСОБА_4 про стягнення страхового відшкодування залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» Данилова Тетяна Анатоліївна подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 лютого 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що при ухваленні оскаржуваного рішення було неправильно застосовано норми матеріального права, неповно встановлено фактичні обставини справи, висновки суду встановленим обставинам не відповідають, а обставини, які суд вважав встановленими, є недоведеними. Судом не було з'ясовано, що механічні пошкодження застрахованому автомобілю «Honda», д.н.з. НОМЕР_1, завдані саме водієм ОСОБА_4, що підтверджується постановою Дарницького районного суду м. Києва. Одночасно, причинно-наслідковий зв'язок між діями другого винного учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 та пошкодженням застрахованого автомобіля відсутній. За таких обставин, після виплати страхового відшкодування власнику автомобіля «Honda», д.н.з. НОМЕР_1, у позивача виникло право на стягнення з ОСОБА_4 понесених витрат. Посилалася на безпідставність неприйняття судом в якості належного доказу висновку спеціаліста № 483/11 від 15 жовтня 2011 року через відсутність під час огляду транспортного засобу відповідача ОСОБА_4 та зазначення у висновку більшого обсягу пошкоджень, ніж в довідці органів ДАІ. Вказала, що, відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, присутність відповідача під час огляду не є обов'язковою, крім того, ОСОБА_4 про проведення огляду сповіщався телеграмою, проте своїм правом не скористався. Невідповідність встановленого під час дослідження переліку пошкоджень тому переліку, що відображений в довідці ДАІ, вважає результатом того, що на місці події проводився лише поверхневий огляд транспортного засобу.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 26 березня 2015 року апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» Данилової Тетяни Анатоліївни було задоволено частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 лютого 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» до ОСОБА_4 про стягнення страхового відшкодування задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» суму страхового відшкодування в розмірі 57 526,62 грн..

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» судові витрати по справі в загальному розмірі 862,89 грн..

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 20 січня 2016 року касаційну скаргу відповідача ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду м. Києва від 26 березня 2015 року задоволено частково.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 26 березня 2015 року скасовано.

Цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» до ОСОБА_4 про стягнення страхового відшкодування передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В судовому засіданні представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» ОСОБА_6 повністю підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_7 проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням вимог закону, а доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення осіб, що беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07 жовтня 2011 року на автодорозі Київ-Харків сталася дорожньо-транспортна пригода, винними в якій було визнано відповідача ОСОБА_4, який керував автомобілем «ЗАЗ», д.н.з. НОМЕР_2, та ОСОБА_5, який керував автомобілем «Peugeot», д.н.з. НОМЕР_3.

У вказаній дорожньо-транспортній пригоді був пошкоджений автомобіль «HONDA»,д.н.з. НОМЕР_1, який належить ОСОБА_8 і який був застрахований Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал страхування» 02 березня 2011 року за договором добровільного страхування №134/11-Т/К.

10 жовтня 2011 року ОСОБА_8 звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» з заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу, посилаючись на те, що автомобілю «Honda», д.н.з. НОМЕР_1, завдано механічних пошкоджень внаслідок події.

Згідно висновку спеціаліста, експерта-автотоварознавця ОСОБА_10 № 483/11 від 15 жовтня 2011 року, за результатами проведення автотоварознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 07 жовтня 2011 року, власнику автомобіля «Honda», д.н.з. НОМЕР_1 завдано матеріального збитку в розмірі 62 487,21 грн..

На виконання умов договору добровільного страхування наземного транспорту №134/11-Т/К, 21 жовтня 2011 року позивачем виплачено ОСОБА_8 страхове відшкодування в розмірі 56 278,10 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 2876 та № 2877 від 21 жовтня 2011 року.

15.12.2011 року ПРАТ « СК « Арсенал Страхування» на основі рахунку № 1515 від 13.12.2011 року, наданого ТОВ « Прайд Авто Центр» було прийнято рішення про доплату страхового відшкодування в розмірі 1 248,52 грн. Вказана сума відповідно до страхового акту була утримана страховою компанією в якості взаєморозрахунку по невиплаченій страховій премії.

З страхового акту, складеного Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал страхування», вбачається, що позивачем визнано ту обставину, що зіткнення автомобілів почалося з порушення Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_5, автомобіль якого зіткнувся завтомобілем «ЗАЗ», д.н.з. НОМЕР_2, який, в свою чергу, зіткнувся з автомобілем «HONDA», д.н.з. НОМЕР_1.

Відмовляючи в задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» до ОСОБА_4 про стягнення страхового відшкодування суд першої інстанції виходив з того, що позивачем безпідставно виплачено ОСОБА_8 страхове відшкодування в розмірі 56 278,10 грн., а тому, страхувальник не набув права зворотної вимоги до ОСОБА_4, з огляду на що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з наступних підстав.

З наданих суду та досліджених в судовому засіданні постанови Дарницького районного суду м.Києва від 24 квітня 2012 року та постанови Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 грудня 2011 року достовірно встановлено, що винуватцями дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 07.10.2011 року на автошляху Київ-Харків є ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Вказані обставини, відповідно до вимог ч.3 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Доводи відповідача ОСОБА_4 та його представника з приводу того, що зіткнення його автомобіля з автомобілем «HONDA» відбулося через поштовх від удару автомобіля під керуванням ОСОБА_5, а тому його вини в заподіянні механічних ушкоджень автомобілю «HONDA» немає, є безпідставними, оскільки постановою Дарницького районного суду м. Києва від 24 квітня 2012 року ОСОБА_4 визнано винним в порушенні Правил дорожнього руху в зв'язку недотриманням безпечної дистанції, що призвело до зіткнення з транспортним засобом - автомобілем «HONDA», д.н.з. НОМЕР_1.

Вказана постанова набрала законної сили 04 травня 2012 року та в апеляційному порядку ОСОБА_4 не оскаржувалася, а тому, в силу положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України, вставлена нею обставина щодо наявності вини відповідача в ДТП не підлягає доказуванню.

На підставі положень статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування», в межах фактично понесених витрат, перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.

Суд першої інстанції на вказані обставини справи, надані сторонами докази та норми закону увагу не звернув та дійшов безпідставного висновку про те, що позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал страхування» не набув права вимоги до відповідача та повністю відмовив у стягненні страхового відшкодування.

Водночас, матеріалами справи також підтверджується, що пошкодження транспортних засобів внаслідок події 07 жовтня 2011 року відбулося внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них у частині, заподіяній нею (у порядку часткової відповідальності). У такому ж порядку відповідають володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам.

У п. 8 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що шкода, завдана кількома особами, відшкодовується кожною з них у частці, завданій нею (у порядку часткової відповідальності).

Особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов'язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими. У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами ст. 1188 ЦК України, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування.

Оскільки з досліджених судом доказів достовірно встановлено, що винуватцями ДТП, яка сталася 07.10.2011 року та в результаті якої був пошкоджений застрахований у позивача автомобіль «HONDA», д.н.з. НОМЕР_1., є два водії ОСОБА_5 та ОСОБА_4, колегія суддів вважає , що саме на них повинно бути покладено відповідальність по сплаті позивачу в порядку суброгації суми виплаченого страхового відшкодування у розмірі 57 526,62 грн. з урахуванням ступню їх вини в рівних частках.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

За змістом ст. 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За правилами ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивачем доведено за допомогою належних та допустимих доказів, своє право на стягнення виплаченої суми страхового відшкодування в розмірі 57 526,62 грн. з особи, винної в заподіянні шкоди.

В той же час, позовних вимог до другого винного в заподіянні шкоди водія ОСОБА_5а позивачем не заявлено, незважаючи навіть на зазначення в своєму внутрішньому документі - страховому акті № 134/11-Т/К - 2, про вину обох водіїв у настанні страхової події.

За таких обставин, вирішуючи справу в межах заявлених позовних вимог, з урахуванням принципів розумності та справедливості, беручи до уваги існування у позивача права на стягнення виплаченого страхового відшкодування, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_4 на користь Приватного акціонерного товариства « Страхова компанія « Арсенал Страхування» 50 % понесених страховиком фактичних витрат по сплаті страхового відшкодування в розмірі 57 526,62 грн., що становить 28 763,21 грн..

Відповідно до положень статті 88 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, з ОСОБА_4 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 427,30 грн.

Враховуючи зазначене, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 лютого 2015 року підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_4 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» виплаченої суми страхового відшкодування в розмірі 28 763,21 грн. та судових витрат по сплаті судового збору за подання позову і апеляційної скарги в розмірі 427,30 грн..

Керуючись ст. 993, 1188 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування», ст.ст. 11, 61, 88, 303, 307, 309, 313, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» Данилової Тетяни Анатоліївни задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 лютого 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» до ОСОБА_4 про стягнення страхового відшкодування задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_4) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» () частину виплаченої суми страхового відшкодування в розмірі 28 763 (двадцять вісім тисяч сімсот шістдесят три) гривні 21 копійка.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_4) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» () судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 427(чотириста двадцять сім) гривень 30 копійок.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: