Провадження №22-ц/784/908/16
Справа номер 487/7351/14-ц
Провадження номер 22-ц/784/908/16 Головуючий суду першої інстанції - Разумовська О.Г.
Категорія 44 Доповідач суду апеляційної інстанції - Локтіонова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання - Гордійчук С.С.,

за участю представника позивача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 25 лютого 2016 року, ухвалене

за позовом

ОСОБА_5

до

ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_7, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - Заводський районний відділ у м.Миколаєві Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області та Виконавчий комітет Миколаївської міської ради, про виселення,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року ОСОБА_5 пред'явив зазначений позов, який обґрунтовував наступним.

Позивач на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 22 квітня 2014 року є власником квартири АДРЕСА_1.

Між тим, він не має можливості вільно володіти, користуватися та розпоряджатися нею, оскільки йому чинять перешкоди у цьому відповідач ОСОБА_8, який є попереднім власником квартири, та члени його сім'ї - ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_9, ОСОБА_10, так як вони у добровільному порядку не звільняють належну позивачу квартиру.

Посилаючись на те, що відповідачі не є членами його сім'ї, незаконно проживають у вказаній квартирі, оскільки після втрати ОСОБА_8 права власності на квартиру, інші особи також втратили право на користування нею, ОСОБА_5 просив усунути перешкоди у користуванні його власністю шляхом виселення відповідачів зі спірної квартири та зобов'язання органу міграційної служби зняти їх з реєстраційного обліку.

Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 25 лютого 2016 року позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Відповідачів виселено із самовільно займаної ними квартири АДРЕСА_2 без надання їм іншого жилого приміщення.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

З ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_9, ОСОБА_10 стягнуто на користь позивача судовий збір в сумі 243 грн.60 коп. (по 40 грн.60 коп. з кожного).

Відповідачка ОСОБА_4 подала на це рішення апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просила рішення суду скасувати.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що наявні підстави для виселення ОСОБА_4

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що ОСОБА_8 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 04 вересня 2002 року належала квартира АДРЕСА_2 (а.с.6).

02 квітня 2014 року в рамках здійснення виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_8 на користь ПАТ «Мегабанк» заборгованості за кредитним договором у сумі 174 690 грн. було звернено стягнення на заставлено майно - вищевказану квартиру та проведено прилюдні торги по її реалізації (а.с.5).

Згідно з свідоцтвом про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 22 квітня 2014 року покупцем квартири є ОСОБА_5 (а.с.6).

Його право власності на зазначену квартиру у цей же день зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.7).

Згідно з рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 06 січня 2015 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 08 квітня 2015 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_8 про визнання недійсними прилюдних торгів, протоколу та акту проведення прилюдних торгів, свідоцтва про право власності на квартиру (а.с.50-54).

Відповідно до довідки приватного підприємства «ЖЕК-10» від 23 січня 2014 року у квартирі АДРЕСА_2 проживають ОСОБА_6, 1965 р.н., ОСОБА_4, 1966 р.н., ОСОБА_7, 1987 р.н., ОСОБА_8, 1961 р.н., ОСОБА_9, 1939 р.н., ОСОБА_11, 2011 р.н. (а.с.11).

12 травня 2014 року позивачем було направлено на адресу відповідачів вимогу про звільнення належної йому на праві власності квартири, яка була отримана ними 13 травня 2014 року (а.с.8).

Після отримання зазначеної вимоги відповідач ОСОБА_4, яка є дружиною попереднього власника спірної квартири, приміщення вказаної квартири не звільнила.

Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.

У відповідності до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб (ч.1 ст.383 ЦК України).

У разі порушення своїх прав власник згідно зі статтею 391 ЦК України має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статті 150, 156 ЖК України передбачають, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку (квартири) користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї (постанова Верховного Суду України від 5 листопада 2014 р. у справі №6-158цс14).

Відповідно до ч.3 ст.109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Встановивши зазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про виселення, оскільки її право користування квартирою було втрачено із припиненням ОСОБА_8 права власності на неї.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів не вбачає підстав для зміни або скасування рішення суду щодо ОСОБА_4, оскільки воно є законним та обґрунтованим.

Посилання відповідача ОСОБА_4 у апеляційній скарзі на незаконність рішення через неврахування судом першої інстанції наявності спору у Заводському районному суді м.Миколаєва за позовом ОСОБА_4 до ПАТ «Мегабанк» про визнання договору іпотеки недійсним та застосування наслідків недійсності, що на думку відповідача є підставою для зупинення провадження у справі, колегія суддів вважає безпідставним.

Відповідно до ст.157 ЦПК України справа має бути розглянута судом протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, з урахуванням принципу ефективності судового процесу, направленого на недопущення затягування розгляду справи.

Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Вирішуючи питання про зупинення провадження у справі за п.4 ч.1 ст.201 ЦПК України суд повинен встановити у чому саме полягає взаємозв'язок предметів розгляду інших справ, а також у чому полягає передбачена законом неможливість розгляду зазначеної справи до розгляду іншої справи (постанова Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 р. у справі №6-1367цс15).

Судом першої інстанції з урахуванням зазначених норм було проаналізовано вказане питання та правомірно відмовлено у зупиненні провадження.

Твердження ОСОБА_4 про порушення судом норм матеріального права, а саме незастосування закону, який підлягав застосуванню, спростовується змістом рішення суду.

Доводи ОСОБА_4 про відсутність у неї іншого житла не впливають на правильність висновку суду, оскільки з припиненням права власності власника на житло автоматично припиняється і право користування ним іншими особами незалежно від будь-яких факторів.

Посилання відповідача у апеляційній скарзі на порушення прав малолітньої особи ОСОБА_11 колегія суддів не приймає до уваги, оскільки ОСОБА_4 не є законним представником даної особи.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 25 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: