У х в а л а

29 червня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л. І., Романюка Я.М., Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 18 травня 2015 року, рішення Апеляційного суду Вінницької області від 28 вересня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до прокуратури Вінницької області, Державної казначейської служби України, управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури,

в с т а н о в и л а:

Калинівський районний суд Вінницької області рішенням від 18 травня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнив частково; ухвалив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивачки 146 тис. 160 грн на відшкодування моральної шкоди; судові витрати віднести на рахунок держави.

Апеляційний суд Вінницької області рішенням від 28 вересня 2015 року змінив рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутої компенсації за заподіяну моральну шкоду: ухвалив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивачки 61 тис. 118 грн на відшкодування моральної шкоди. У решті рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 21 березня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила; рішення Апеляційного суду Вінницької області від 28 вересня 2015 року залишила без змін.

11 червня 2016 року ОСОБА_4, за дорученням якої діє ОСОБА_5, звернулася до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 18 травня 2015 року, рішення Апеляційного суду Вінницької області від 28 вересня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 березня 2016 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статті 23 Цивільного кодексу України та статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

На обґрунтування підстави перегляду вказаних судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на судові рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2012 року, 18 лютого і 11 листопада 2015 року, в яких, на її думку, по-іншому, ніж в оскаржуваних судових рішеннях, застосовано зазначені норми матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 21 березня 2016 року, про перегляд якої порушує питання заявниця, касаційний суд, залишивши без змін рішення суду апеляційної інстанції, погодився з його висновком про зменшення розміру відшкодування моральної шкоди, оскільки відносно ОСОБА_4 після винесення 29 вересня 2008 року постанови про закриття кримінальної справи не здійснювалося жодних процесуальних дій, а тому відсутні правові підстави для відшкодування моральної шкоди на її користь за період з 22 червня 2004 року по 14 червня 2014 року, тобто до дати, коли позивачка дізналася про закриття кримінального провадження відносно неї.

Разом з тим у судових рішеннях Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наданих для порівняння, містяться такі висновки:

- в ухвалі від 16 травня 2012 року касаційний суд, залишивши в силі рішення суду першої інстанції, погодився з його висновком про те, що позивач незаконно перебував під слідством, його майно безпідставно знаходилось під арештом (що підтверджується матеріалами справи та свідчить про завдання останньому моральної шкоди), а тому наявні правові підстави для часткового задоволення позовних вимог з урахуванням висновків судово-психологічної експертизи, особистих психоемоційних даних позивача, тривалість притягнення його до кримінальної відповідальності;

- у рішенні від 18 лютого 2015 року касаційний суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди з огляду на глибину та тривалість моральних страждань позивачки, тяжкість вимушених змін в її життєвих і виробничих стосунках, зниження ділової репутації, час та зусилля, які необхідні для відновлення попереднього стану; при цьому касаційний суд зазначив про помилковість висновків судів щодо покладення відповідальності за заподіяну позивачці моральну шкоду на Державну казначейську службу України;

- у рішенні від 11 листопада 2015 року касаційний суд, зменшивши розмір компенсації моральної шкоди, указав на те, що при визначенні її розміру необхідно враховувати характер вимушених змін особи у життєвих та виробничих стосунках; при цьому зазначив, що наведені у висновку судово-психологічної експертизи розрахунки грошової компенсації за спричинену моральну шкоду є лише науково-практичною рекомендацією для визначення характеру та ступеня моральних страждань.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовими рішеннями, про перегляд яких подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до прокуратури Вінницької області, Державної казначейської служби України, управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури, за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 18 травня 2015 року, рішення Апеляційного суду Вінницької області від 28 вересня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 березня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Л.І. Охрімчук
Я.М. Романюк
А.Г. Ярема