АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Волошиної В.М., Музичко С.Г.

при секретарі Ігнатьєву Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 на окрему ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Дарницької районної в міста Києві державної адміністрації, Сьомої київської державної нотаріальної контори, Десятої київської державної нотаріальної контори, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 про визнання недійсним заповіту, відновлення дії попереднього заповіту, усунення від права на спадкування, поновлення права на додаткову житлову площу, відшкодування майнової та моральної шкоди,

№ апеляційного провадження:22-ц/796/14836/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Астахова О.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
встановила:

у жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом.

Ухвалою суду від 2 лютого 2016 року витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 оригінал заповіту ОСОБА_6, посвідченого 3 серпня 2000 року, зареєстрованого в реєстрі за № 7011.

11 жовтня 2016 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено окрему ухвалу для встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню порушення Сьомою київською державною нотаріальною конторою та приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 під час розгляду даної справи, яку необхідно направити до Міністерства юстиції України для належного реагування та вжиття заходів.

У поданій апеляційній скарзі приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 просить окрему ухвалу суду скасувати.

Відповідач посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, оскільки нормами цивільного процесуального права не передбачено вилучення нотаріальних документів, а в порядку забезпечення доказів заповіт може бути пред'явлено суду тільки для огляду.

Також відповідач вважає, що ухвала суду від 2 лютого 2016 року про витребування оригіналу заповіту без зазначення підстав тимчасового вилучення оригіналу документу, не є належним чином оформленим процесуальним документом.

Крім того, приватний нотаріус ОСОБА_1 зазначає, що призначення проведення експертизи установі, що територіально знаходиться у м. Львові, позбавляє її можливості надати оригінал заповіту до експертної установи та позбавляє впевненості в зберіганні документу.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення приватного нотаріуса

- 2 -

ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_3 та її представника, які підтримали апеляційну скаргу, пояснення позивача та його представника, які просили залишити окрему ухвалу суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Звертаючись до суду з позовом, позивач просив визнати недійсним заповіт ОСОБА_6, посвідчений 3 серпня 2000р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1

У листопаді 2015р. позивач звернувся до суду з клопотанням про призначення судової почеркознавчої експертизи спірного заповіту на предмет підписання його саме ОСОБА_6 та подав заяву про витребування у приватного нотаріуса ОСОБА_1 оригіналу заповіту.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 2 лютого 2016р. витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 оригінал заповіту ОСОБА_6, який був посвідчений 3 серпня 2000р.

Відповідно до матеріалів справи копія ухвали суду від 2 лютого 2016р. була направлена на адресу приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 (с.с.217 т.1).

10 березня 2016р. на адресу приватного нотаріуса Київського нотаріального округу ОСОБА_1 повторно була направлена копія ухвали суду від 2 лютого 2016р. для виконання та визначено термін надання оригіналу заповіту - 6 квітня 2016р. (с.с.18 т.2).

16 квітня 2016р. приватний нотаріус ОСОБА_1 направила на адресу Дніпровського районного суду м. Києва копію заповіту ОСОБА_6 від 3 серпня 2000р. та листа, в якому не було надано обґрунтування відмови у виконанні ухвали суду.

15 вересня 2016р. суддею Дніпровського районного суду м. Києва на адресу приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 направлено листа, в якому роз'яснена необхідність обов'язкового виконання ухвали суду, неправомірність відмови у наданні витребуваного судом доказу, повідомлено про призначення судом почеркознавчої експертизи заповіту від 3 серпня 2000р., а також роз'яснені наслідки невиконання ухвали суду.

Вказаний лист був отриманий приватним нотаріусом ОСОБА_1 21 вересня 2016р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (с.с.131 т.2).

Станом на 11 жовтня 2016р. ухвала суду приватним нотаріусом ОСОБА_1 виконана не була.

11 жовтня 2016р. Дніпровським районним судом м. Києва постановлена окрема ухвала з приводу невиконання приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 ухвали суду, порушення вимог ст. 137 ЦПК України, про що повідомлено Міністерство юстиції України.

Відповідно до ст. 211 ЦПК України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону і встановивши причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним особам чи органам для вжиття заходів щодо усунення цих причин та умов.

Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази.

Частинами 3, 4 та 5 ст. 137 ЦПК України передбачено, що докази, які вимагає суд, направляються до суду безпосередньо. Суд може також уповноважити заінтересовану особу, яка бере участь у справі, одержати доказ для представлення його суду.

Особи, які не мають можливості подати доказ, який вимагає суд, взагалі або у встановлені судом строки, зобов'язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п'яти днів з дня отримання ухвали.

За неповідомлення суду про неможливість подати докази, а також за неподання доказів, у тому числі і з причин, визнаних судом неповажними, винні особи несуть відповідальність, встановлену законом.

- 3 -

Отже, вказані норми процесуального права передбачають обов'язковість виконання ухвали суду про витребування доказів і тільки неможливість надання таких доказів звільняє особу від відповідальності за невиконання вимоги суду, у разі повідомлення про це суд.

З направленого суду приватним нотаріусом ОСОБА_1 листа від 16 квітня 2016р. вбачається, що приватний нотаріус мала можливість направити суду оригінал спірного заповіту, проте, вимогу суду безпідставно не виконала.

При цьому, посилання приватного нотаріуса на необґрунтованість ухвали суду від 2 лютого 2016р., колегія суддів вважає неправомірною, оскільки ухвала суду приватним нотаріусом у встановленому законом порядку оскаржена не була, а повноваження надавати оцінку ухвалі суду має тільки суд апеляційної та касаційної інстанції.

Також приватний нотаріус ОСОБА_1 не була позбавлена можливості передати суду оригінал заповіту ОСОБА_6 на підставі акту про тимчасове вилучення документу, так як матеріали справи не містять даних про те, що суд відмовив приватному нотаріусу у складанні та підписанні такого акту.

Доводи апеляційної скарги про те, що за правилами цивільного судочинства вилучення нотаріальних документів не врегульовано, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки саме ст. 137 ЦПК України визначена можливість витребування будь-яких доказів, у тому числі і нотаріальних документів. Заповіт ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_1, є предметом спору, а відтак і доказом у даній справі, тому суд мав законні підстави його витребувати.

Також необґрунтованими є твердження приватного нотаріуса ОСОБА_1 у апеляційній скарзі про те, що у порядку забезпечення доказів заповіт може бути пред'явлено суду тільки для огляду, так як це суперечить нормам процесуального права, а судом постановлена ухвала не про забезпечення доказів, а саме про витребування доказу.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що відповідно до Правил ведення нотаріального діловодства, затвердженими наказом Міністерства юстиції України 22 жовтня 2010р. за № 3253/5, вилучення оригіналу документа можливе тільки за наявності передбаченого та належним чином оформленого процесуального документа суду, не спростовує висновків суду про неправомірність відмови нотаріуса у наданні суду оригіналу спірного заповіту, а підтверджує неправомірність дій приватного нотаріуса ОСОБА_1, так як судом на адресу приватного нотаріуса направлений належний процесуальний документ - ухвала суду, яка постановлена відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України.

Твердження приватного нотаріуса ОСОБА_1 у апеляційній скарзі про те, що суд в ухвалі від 2 лютого 2016р. не зазначив підстав для вилучення оригіналу документа, колегія суддів вважає безпідставним, так як ухвала суду містить посилання на статтю 137 ЦПК України, якою визначено, що суд витребовує доказ, якщо у сторін виникають труднощі у наданні такого доказу. При цьому, приватний нотаріус не має повноважень надавати оцінку ухвалі суду, а зобов'язаний виконувати ухвалу суду, яка набрала чинності і підлягає обов'язковому виконанню.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 64 ЦПК України письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом проведення експертизи доручено експертній установі у м. Львові, що позбавляє можливості надати безпосередньо експерту оригінал заповіту та позбавляє можливості вжити заходи для збереження документу, не може бути підставою для невиконання ухвали суду та задоволення апеляційної скарги, оскільки після надання оригіналу заповіту суду, саме суд несе відповідальність за збереження оригіналу документу та передачу його до експертної установи, яка, після отримання документу, також несе відповідальність за його збереження.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом правомірно була постановлена окрема ухвала стосовно безпідставного невиконання приватним нотаріусом Київського нотаріального округу ОСОБА_1 ухвали суду від 2 лютого 2016р. про витребування доказу, а відтак правових підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги не

- 4 -

має.

Керуючись ст.ст.303, 307, 312, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 відхилити, окрему ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: