АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5840/2016 Доповідач - Шиманський В.Й.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2016 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Качан В.Я., Кравець В.А.

при секретарі - Дука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Скотар Юліі Миколаївни в інтересах Національного банку України на рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Національного банку України про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач звернулась у вересні 2015 року.

Зазначала, що працювала головним експертом Музею грошей Національного банку України з 18 квітня 2005 року по 10 серпня 2015 року. Наказом від 10 серпня 2015 року позивача було звільнено з посади у зв'язку зі скороченням штату та чисельності працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. При звільненні з роботи відповідачем було допущено ряд порушень трудового законодавства. Так, роботодавець не виконав свого обов'язку щодо пропонування інших вакантних посад, будь-які юридичні підстави для звільнення, згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України, відсутні. Під час звільнення з посади було порушено переважне право працівника на залишення на роботі. Неправомірними діями Національного банку України їй заподіяно моральну шкоду.

Позивач просила скасувати наказ Національного банку України від 10 серпня 2015 року № 3723-к про звільнення, поновити її на посаді головного експерта Музею грошей Національного банку України з 11 серпня 2015 року; стягнути з відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу та 10 000 грн. в якості відшкодування за спричинену моральну шкоду.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 26 січня 2016 року позов задоволено.

Скасовано наказ Національного банку України від 10.08.2015 р. № 3723-к про звільнення ОСОБА_3

Поновлено ОСОБА_3 на посаді головного експерта Музею грошей Національного банку України з 11.08.2015 року.

Стягнуто з Національного банку України на користь ОСОБА_3 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в сумі 71 112 грн. 45 коп. та моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

Вирішено питання щодо судових витрат у справі.

В апеляційній скарзі, з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, ставиться питання про скасування даного рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення у зв'язку з наступним.

Судом встановлено, що з 18 квітня 2005 року ОСОБА_3, на підставі наказу № 473-К від 14 квітня 2005 року, була призначена на посаду головного експерта Музею грошей Національного банку України.

Постановою Правління Національного банку України № 735 від 20 листопада 2014 року внесено зміни до структури Національного банку України та виключено зі структури банку, зокрема, Музей грошей Національного банку України зі скороченням штату та чисельності працівників (а.с.16).

Згідно наказу Національного банку України № 2035-К від 24 листопада 2014 року скорочено штат і чисельність працівників, в тому числі, Музею грошей Національного банку України (а.с.56).

Позивач була попереджена про звільнення 10 червня 2015 року, однак будь-які інші вакантні посади працівнику запропоновані не були (а.с. 15, 57).

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі наявні вакантні посади, які працівник може обіймати відповідно до своєї кваліфікації в цій же установі, і не лише за місцем його роботи в певному структурному підрозділі, а всі вакансії, які є в юридичній особі.

Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які зявилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення ( постанова Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15).

Наказом № 3723-к від 10 серпня 2015 року ОСОБА_3 звільнено з роботи з 10 серпня 2015 року у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників, п.1 ст. 40 КЗпП України (а.с.11).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір, до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

З матеріалів справи вбачається, що перед звільненням ОСОБА_3 з посади головного експерта, остання була попереджена про скорочення штату та чисельності працівників за два місяці. Однак, роботодавець не виконав обов'язок, передбачений ст. 49-2 КЗпП України, а саме не запропонував позивачу вакантну посаду чи роботу за відповідною професією або спеціальністю чи іншу вакантну роботу, яку ОСОБА_3 може виконувати з урахуванням її освіти, кваліфікації та досвіду. Так в апеляційній скарзі відповідач визнає, що виникла потреба у працівниках аналогічної кваліфікації. Обґрунтованих доказів неможливості перевести позивача за його згодою на будь-які вакантні посади, відповідачем надано не було.

Крім того, відповідно до вимог ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При звільненні з роботи працівника відповідач не врахував те, що ОСОБА_3 більше десяти років працює на посаді головного експерта Музею, має науковий ступінь - кандидат історичних наук зі спеціальності історія України та проходила навчання за програмою підвищення кваліфікації працівників системи Національного банку України та є особою, яка постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

З урахуванням всіх обставин справи, в тому числі відсутності в матеріалах справи доказів на підтвердження пропонування позивачу вакантної посади чи роботи за відповідною професією або спеціальністю чи іншу вакантну роботу, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо недотримання відповідачем положень ст. 49-2 КЗпП України.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції здійснено неправильний розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу є необґрунтованими.

Судом правильно застосовано норми Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100.

Згідно пункту 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна ( середньогодинна) зарабітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку).

Таким чином колегія суддів, вважає розрахунок покладений судом першої інстанції в основу рішення, таким, що відповідає вимогам Порядку обчислення середньої заробітної плати.

Що стосується моральної шкоди, судова колегія зазначає наступне.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Суд першої інстанції задовольняючи моральну шкоду у сумі 10 000 грн. посилався на те, що ОСОБА_3 була незаконно звільнена, у зв'язку з чим їй завдано моральних страждань.

Як вбачається зі змісту ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», підставами задоволення судом позову про відшкодування заподіяної фізичній особі моральної шкоди є наявність моральної (немайнової) шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку, щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 10 000 грн.

У відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права тощо.

Враховуючи зазначене, апеляційна скарга Скотар Юліі Миколаївни в інтересах Національного банку України підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції зміні в частині відшкодування завданої моральної шкоди шляхом зменшення її розміру з 10 000 грн. до 4 000 грн.

Керуючись ст. ст.303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Скотар Юліі Миколаївни в інтересах Національного банку України - задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 січня 2016 року в частині стягнення з Національного банку України на користь ОСОБА_3 завданої моральної шкоди - змінити шляхом зменшення суми яка підлягає стягненню з 10 000 грн. до 4 000 грн.

В решті зазначене рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: