Єдиний унікальний номер (справа №) 216/8103/15-ц
Номер провадження у суді 2/216/643/16
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
24 березня 2016 року місто ОСОБА_1 Ріг
Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Кузнецова Р.О.
секретаря судового засідання Буданцевої О.А.
заочно розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у місті Кривого Рогу Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди, -
23.10.2015 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу з позовом про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 30 000 грн. пропорційно на їх користь, а також сплачений судовий збір в сумі 487, 20 грн.
В обґрунтування своїх вимог позивачі зазначають, що з 15.09.2015 ними було підписано договір поруки, згідно з яким вони поручалися за ОСОБА_4 щодо виконання нею зобовязань, що виникли у останньої перед кредитором за угодою. Напередодні підписання ними договору, до них підійшла відповідач з пропозицією виплатити їм по 15 000 грн., якщо вони погодяться підписати договір поруки. Зі свого боку остання переконала їх, що обіцяні грошові кошти будуть їм виплачені одразу ж після підписання договору. Все це відбувалося в присутності двох свідків. Отже, 15.09.2015 року ними було підписано договір поруки № 382, але грошові кошти відповідачем їм виплачені так і не були. Більш того, остання почала уникати спілкування та зустрічі з ними. У звязку з викладеним просили, стягнути на їх користь матеріальну шкоду та понесені судові витрати.
У судове засідання, призначене на 24.03.2016 року, представник позивачів не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував.
Відповідач в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить телефонограма від 19.02.2016, зареєстрована в журналі телефонограм за №278, а заяви чи клопотання до суду від імені відповідача не надходило.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 224 ЦПК України у випадку неявки в судове засідання відповідача, належним чином повідомленого і від якого не надходила заява про розгляд справи у його відсутність або якщо вказані ним підстави неявки визнано неповажними, суд може прийняти заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про необхідність проведення заочного розгляду справи, оскільки позивачі не заперечували проти такого розгляду.
Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне.
15 вересня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» (далі - Кредитор), в особі ОСОБА_5, що діє на підставі довіреності в порядку передоручення, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 02.12.2014 року за реєстровим № 1672, та громадянином ОСОБА_2 (далі - поручитель), громадянином ОСОБА_7 (далі - поручитель), громадянкою ОСОБА_3 (далі - поручитель) було укладено договір поруки, оскільки між кредитором і ОСОБА_4 (далі - боржник), укладено угоду № 315306 від 30.03.2010, додаток № 1 від 30.03.2010, додаток № 2 від 30.03.2010, додаток № 3 від 28.08.2015, згідно якої кредитор надає боржникові послуги, спрямовані на придбання автомобіля через організовану кредитором систему «Автотак», а боржник зобовязаний сплачувати передбачені угодою та додатками до неї внески. Вказаний договір поруки підписаний поручителями та посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8
З заяви (письмового свідчення) ОСОБА_9 від 10 лютого 2016 року, посвідченої приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_10, вбачається, що він, ОСОБА_9 по суті заявлених вимог свідчить про те, що 14 вересня 2015 року до нього додому за адресою: вул. Алітна, 59 у м. Кривому Розі, підїхав на автомобілі ОСОБА_7 разом з ОСОБА_4, ОСОБА_2 і ОСОБА_3. ОСОБА_7 він знає дуже давно, повністю йому довіряє та впевнений в його порядності. Отже, останній пояснив йому ціль свого візиту тим, що до ОСОБА_4 надійшло від ТОВ «Авто Просто» м. Київ повідомлення про те, що вона може отримати в представництві ТОВ «Авто Просто» м. Дніпропетровська автомобіль за раніше укладеною з нею угодою за умови, що їй потрібно знайти трьох осіб, які б погодилися підписати з ТОВ «Авто Просто» договір поруки, без укладання якого автомобіль їй не видадуть. Двох осіб, якими були ОСОБА_2 та його цивільна дружина ОСОБА_3, він знайшов, а тому необхідно було знайти третю людину, яка б погодилася підписати цей договір поруки. ОСОБА_11 запропонував йому прийняти участь в підписанні цього договору поруки, за що ОСОБА_4 особисто пообіцяла кожному з трьох учасників цього договору, тобто йому, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 сплатити по 15 000 грн., які остання виплатить одразу ж після підписання договору поруки у нотаріуса. Недовго вагаючись він погодився з тієї підстави, що 15 000 грн. зайвими для нього не будуть тим паче, що ОСОБА_7 запевнив його про те, що ніяких непередбачуваних наслідків для нього від підписання цього договору не буде. Вони домовилася, що ОСОБА_7 рано вранці на своїй машині виїде з ОСОБА_4, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на Розвилку, а потім на його автомобілі ОСОБА_12 Крузер він всіх, в тому числі ОСОБА_7, відвезе в Дніпропетровськ до нотаріуса, тим паче, що ОСОБА_4 пообіцяла йому відшкодувати витрати, повязані з цією поїздкою. Вони домовились, що сума відшкодування буде в розмірі 3 000 грн. Коли вони прибули до нотаріуса в Дніпропетровськ, контора якого знаходилась напроти Дніпропетровського річного вокзалу, там їх вже очікував представник ТОВ «Авто Просто» ОСОБА_13, прізвище якого він не запамятав. До нотаріуса спочатку зайшли ОСОБА_2 і ОСОБА_3 нібито для проведення якоїсь перевірки, яку вони успішно пройшли. Потім викликали його. Він надав нотаріусу свій паспорт і код та через п'ятнадцять хвилин остання повідомила представника ТОВ «Авто Просто» ОСОБА_13, що його кандидатура для підписання договору поруки не підходить у звязку з тим, на його майно в реєстрі накладено обтяження по кредитним зобовязанням і тому він не може взяти участь у підписанні даного договору поруки. Необхідно було спасати ситуацію. Після недовгого обміркування та обговорення, на роль третього підписанта погодився ОСОБА_7, який успішно пройшов перевірку. В подальші події він вже не вникав. Знає тільки те, що договір поруки було підписано зі сторони ОСОБА_4 трьома особа ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_7, а з боку ТОВ «Авто Просто» його представником ОСОБА_13. Назад з ними ОСОБА_4 не поїхала, сказала, що в неї в Дніпропетровську є ще деякі справи, які саме він не знає. Можливо була необхідність в «Авто Просто» оформити якісь документи, але він напевно не знає. Знає тільки те, що ОСОБА_14 пообіцяла йому, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 розрахуватися одразу після її повернення до ОСОБА_1. За те, що він їх возив у Дніпропетровськ до нотаріуса йому було обіцяно ОСОБА_14 сплатити 3 000 грн., а ОСОБА_2 і ОСОБА_3, ОСОБА_4 пообіцяла по поверненню в м. Кривий Ріг виплатити обіцяну на передодні винагороду. ОСОБА_15 обіцяла сплатити ОСОБА_7 він не знає, оскільки не був присутнім при їх домовленості. Більше він відповідача не бачив, обіцяних грошей виплачено йому не було. Знає тільки те, що автомобіль ОСОБА_4 отримала, але де вона знаходиться на даний час він не знає. Це все, що йому відомо по цій справі.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та обєктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При цьому згідно розяснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Враховуючи те, що згідно позовній заяві спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу відшкодування шкоди завданої внаслідок невиконання усних домовленостей між сторонами, що за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю, тому до таких відносин слід застосувати норми Цивільного кодексу України в частині, що регулюють питання відшкодування матеріальної шкоди.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як неправомірність поведінки особи; вина завдавача шкоди; наявність шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.
Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.
Таким чином, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд не находить в діях відповідача елементи протиправної поведінки, які виразились у невиконанні усних домовленостей між сторонами, тобто відсутні деліктні правовідносини.
Проаналізувавши докази, наявні в матеріалах справи, суд приходить до висновку про безпідставність заявлених позовних вимог, з огляду на відсутність спричиненої матеріальної шкоди як такої, недоведеність вини відповідача у спричинені шкоди, недоведеність неправомірної поведінки відповідача та причинного звязку між зазначеними обставинами, а тому в позові необхідно відмовити.
При цьому порука є формою забезпечення виконання основного зобовязання (в цьому випадку кредитного договору №315306 від 30.03.2010), оскільки за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку, а також поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ст. 553 ЦК України).
Відповідно до вимог ст. 558 ЦК України поручитель має право на оплату послуг, наданих ним боржникові.
Одночасно з цим поняття зобовязання визначено в ч. 1 ст. 509 ЦК України, за якою зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Згідно з ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
При цьому за приписами ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Проте за умовами договору поруки від 15.09.2015 не визначено обовязку ОСОБА_4 оплатити послуги поручителів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а також не зазначено вартість таких послуг, тому нездійснення відповідачем такої оплати цілком відповідає умовам укладеного договору, а вимоги про стягнення таких сум не ґрунтуються на вимогах законодавства.
На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 1, 3, 4, 10, 11, 60, 61, 209, 213, 215-218, 224-233 ЦПК України, ст. 22, 509, 553, 558, 610, 611, 1166 ЦК України, п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України у від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», суд
У задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10-ти днів з дня отримання його копії.
Іншими учасниками судового процесу рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Центрально-Міський районний суд міста ОСОБА_1 шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо її не було подано, а у разі її подання - після розгляду справи апеляційним судом, якщо його не скасовано судом апеляційної інстанції.

Рішення надруковане суддею в одному примірнику.

Суддя Р.О. Кузнецов