Справа № 368/1867/15-ц
Провадження № 2/368/51/16
Рішення

іменем України

"22" червня 2016 р. м. Кагарлик Київської області

Кагарлицький районний суд Київської області в складі:

Головуючого: судді Закаблук О.В.

При секретарі: Широкоступ К.М.

З участю учасників процесу:

Позивач: ОСОБА_1

Представника позивача: ОСОБА_2

Представник відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Кагарлицького районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кагарлицької міської ради Київської області про усунення перешкод у користуванні майном, закриття виконавчого провадження, визнання неправомірними дій Кагарлицької міської ради Київської області, суд, -

В С Т А Н О В И В :

08.10.2015 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Кагарлицької міської ради Київської області про усунення перешкод у користуванні майном, закриття виконавчого провадження, визнання неправомірними дій Кагарлицької міської ради Київської області, в якій позивач просив суд винести рішення, яким:

- визнати право власності ОСОБА_1, що проживає за адресою: АДРЕСА_1, на земельні ділянки в межах, передбачених державними актами № 22, та № 21 від 15.12.2009 року на право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1;

- визнати неправомірними дії Кагарлицької міської ради Київської області щодо надання інформації, яка не відповідає дійсності щодо існування на вказаних земельних ділянках під»їздних шляхів загального користування.

Свої позовні вимоги позивач в мотивувальній частині позовної заяви обґрунтовував наступним.

21травня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Кагарлицький цукровий завод», (свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи № 1 013, видане Кагарлицькою районною державною адміністрацією 30.08.1996 року), в особі голови правління ВАТ «Кагарлицький цукровий завод» ОСОБА_4, та ОСОБА_1, було укладено договір купівлі-продажу квартири трикімнатної, загальною площею 86,0 кв.м; житловою площею 53,3 кв.м, та складається: 1-1 веранда пл.. 3,9 кв.м; 1-2 коридор пл..6,3 кв.м; 1-3 житлова площа 18,2 кв.м; 1-4. Житлова пл..20,5 кв.м; 1-5. Коридор пл..8,3 кв.м; 1-6. Кухня пл.. 11,8 кв.м; 1-7. Житлова пл.. 14,6 кв.м; 1-8. Котельня пл.. 2,4 кв.м., розташованою за адресою АДРЕСА_1

Договір купівлі-продажу було посвідчено приватним нотаріусом Кагарлицького нотаріального округу Мозговим В.В.

Інформація про правочин внесена до Державного реєстру правочинів 21.05.2008 року.

Право власності на квартиру зареєстровано за НОМЕР_2 у Реєстрі прав власності на нерухоме майно 29.05.2008 року, що підтверджується наданими копіями документів.

Відповідно до ч. 4 ст. 203 ЦПК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно статті 655 ЦПК України за договором купівлі-продажу одна сторона(продавець) передає або зобов'язується передати майно(товар) у власність другій стороні(покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно(товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Всі зазначені в нормах права вимоги були виконані сторонами під час укладення договору купівлі - продажу.

Внаслідок виконаних сторонами дій «Кагарлицькій цукровий завод» надав право власності на вказаний обьект нерухомості, що належав йому на праві власності та отримав платню в розмірі балансової вартості квартири, що становила на той час 9823 (девять тисяч вісімсот двадцять три) грн. 00 коп., згідно Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого Кагарлицьким бюро технічної інвентаризації від 30.04.2008 року за номером 18678047, реєстр. НОМЕР_2, р.№149 кн.№ 4, згідно довідки ВАТ «Кагарлицький цукровий завод» від 19.03.2008 року. Також Покупцем сплачено обов'язкове державне страхування в розмірі 98 грн.23 коп.

Згідно ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти.

До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Відповідно до ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Після вступу до права власності на нерухоме майно, а саме на квартиру, розташовану за адресою АДРЕСА_1, ОСОБА_1 звернувся у Кагарлицьке бюро технічної інвентаризації з метою виготовлення технічної документації на нерухоме майно.

Згідно до вимог законодавства, право володіння земельною ділянкою, або користування їю переходить до власника нерухомості яка розташована земельна ділянка.

Відповідно до частини 1 статті 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Відповідно до частини 1 статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Відповідно до частини 4 статті 79-1 ЗК України, земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Відповідно до діючого законодавства, ОСОБА_1 звернувся до Кагарлицької міської ради за дозволом на виготовлення технічної документації із землеустрою по складанню державного акту на земельну ділянку но АДРЕСА_1.

Рішенням XXIX сесії Кагарлицької міської ради У скликання від 12 вересня 2008 року № 276-ХХІХ-У було надано ОСОБА_1 дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою та складанню державного акту на земельну ділянку по АДРЕСА_1 для обслуговування квартири.

Виготовлення технічної документації здійснювало підприємство ТОВ «ЛАКШМІ-ТАІС».

Під час виконання технічної документації ТОВ «ЛАКШМІ - ТАІС» виконало всі роботи по погодженню державних служб, але під час виготовлення технічної документації на земельну ділянку виник спір щодо вказаної земельної ділянки із суміжниками.

На підставі цього ТОВ «Лакшмі-Таіс» було призупинено виготовлення технічної документації, що підтверджується довідкою від ТОВ «Лакшмі-Таіс» від 12.06.2009 року.

У відповідь на цю довідку Кагарлицькою міською радою в особі ОСОБА_6 надано інформацію, що конфліктна ситуація навколо земельної ділянки по АДРЕСА_1 врегульована і немає заперечень щодо складання державного акту на землю гр.. ОСОБА_1

Ця інформація підтверджена довідкою № 636/02-44 від 12.06.2009 року.

Таким чином була виготовлена документація на право власності на земельну ділянку - державні акти № 22, та № 21 від 15.12.2009 р. на право власності на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1.

Таким чином, право власності на земельні ділянки набуто ОСОБА_1 на законних підставах, передбачених чинним законодавством.

На цей час існує спірна ситуація, яка полягає в тому, що право власності на вказану земельну ділянку оспорюється на підставі того, що до складу земельної ділянки включено дорогу загального користування, що виключає можливість користування нею.

Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, та кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого майнового права та інтересу.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до пункту 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

Право власності на земельні ділянки набуто ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, дійсність якого не підлягає сумніву, відповідно до цього не підлягає сумніву його право користування цією земельною ділянкою.

Спірною ситуацією є те, що до складу земельної ділянки включено ніби то існуючу дорогу загального користування, що виключає можливість користування нею.

Під час узгодження меж земельної ділянки виробником проектної документації ТОВ «Лакшмі-Таіс» межі земельної ділянки, находження на земельні ділянці комунікацій, шляхів підїзду, та інших споруд, що унеможливлюють набрання права власності на земельну ділянку були вивчені.

Таких підстав, що виключають набуття права власності на земельну ділянку та суперечок щодо встановлення меж земельної ділянки встановлено не було, що також було під тверджено довідкою голови міської ради.

Щодо наявності на території земельної ділянки шляхів загального користування, є відповіді що підтверджують їх відсутність.

Такими документами є:

- викопіровка із опорного плану м. Кагарлик, на якій відсутні під'їзні шляхи до дому АДРЕСА_1 зі сторони кагатного поля;

- відповідь голови правління ВАТ «Кагарлицький цукровий завод» Г.П.Тутик від 15 липня 2011 року, в який зазначено, що до 22.12.2004 року мешканцями будинку цукрового заводу була організована під'їзна дорога до будинку АДРЕСА_1, але не вказано де вона проходила;

- інформаційний лист Управління Містобудування і архітектури та розвитку інфраструктури Київської обласної державної адміністрації «Про надання роз'яснень» №01-06-25 від 11.01.2013 р. Пунктом 4 викладено, що «Проїзд набуває статусу проїзду з моменту прийняття рішення про затвердження детального плану відповідної території органом місцевого самоврядування згідно ст.. 19 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Пунктом 8 вказано: «Із викопіювання з опорного плану, який нам надійшов, чіткого проїзду з твердим покриттям до будинку АДРЕСА_1 м. Кагарлик не відображено. На генеральному плані м. Кагарлик проїзди до цього будинку також не відображені, а детальний план цієї території у складі генерального плану не розроблявся».

Крім того виникає питання, яким чином було встановлено прибудинкову територію місцевим органом самоврядування, якщо згідно вказаного листа, детальний план цієї території у складі генерального плану не розроблявся.

Окрім того, листом Кагарлицької міської ради, підписаним міським головою О.О.Панютою, підтверджується, що «рішення міської ради щодо передачі у власність чи оренду земельної ділянки (проїзду) із земель загального користування прибудинкової території житлового будинку по АДРЕСА_1, міською радою не приймалося».

Таке рішення не могло прийматися у зв'язку із тим, що на Генеральному плані м. Кагарлик відсутні прибудинкова територія будинку АДРЕСА_1, та проїзд до будинку зі сторони кагатного поля.

Згідно норм ЦПК України кожна сторона забовязана довести свої вимоги. Стаття 60. Обов'язки доказування і подання доказів.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

08.10.2015 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 11 - 1 ЦПК України для слухання справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В.

12.10.2015 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 122, 127 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

03.02.2016 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла письмова заява позивача ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог до предмету позову про визнання права власності на земельну ділянку та усунення перешкод користування нею, в якій позивач просив суд винести рішення, яким:

- усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1, що проживає за адресою: АДРЕСА_1, м. Кагарлик Київської області, земельними ділянками в межах, передбачених державними актами № 22, та № 21 від 15.12.2009 року, на право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 та закрити виконавче провадження ВП № 46143221 від 22.01.2015 року, яке знаходиться в провадженні відділу державної виконавчої служби Кагарлицького районного управління юстиції;

- визнати неправомірними дії Кагарлицької міської ради Кагарлицького району Київської області щодо надання інформації, яка не відповідає дійсності щодо існування на вказаних земельних ділянках під»їздних шляхів загального користування.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 уточнені позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, які викладені в мотивувальній частині позовної заяви, та які судом наведені вище.

В судовому засіданні представник позивача, - ОСОБА_2 уточнені позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, які викладені в мотивувальній частині позовної заяви.

В судовому засіданні представник відповідача, Кагарлицької міської ради Київської області, - ОСОБА_3 проти уточненого позову заперечував в повному обсязі, при цьому зазначив, що даний предмет спору вже фактично був предметом позову у цивільній справі № 014/596/12 - ц за позовом ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, до ОСОБА_1, відділу управління держкомзему у Кагарлицькому районі Київської області, третя особа, - Кагарлицька міська рада Київської області про визнання недійсними та скасування рішення міської ради, державних актів на право власності на земельні ділянки та скасування їх державної реєстрації та усунення перешкод в користуванні проїздом загального користування, по результатах розгляду якої винесено рішення, яким:

- позов задоволено;

- визнано недійсним та скасовано рішення Кагарлицької міської ради № 290 XXXI від 27 листопада 2008 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності гр. ОСОБА_1 на земельну ділянку по АДРЕСА_1»;

- визнано недійсним державний акт серії НОМЕР_5 від 15 грудня 2009 року на право приватної власності земельну ділянку, що виданий ОСОБА_1 площею 0,1000 га., що розташована по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд;

- визнано недійсним державний акт серії НОМЕР_4 від 1 5 грудня 2009 року на право приватної власності земельну ділянку, що виданий ОСОБА_1 плошею 0,0438 га, що розташована по АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства;

- зобов'язано ОСОБА_1, протягом п'яти днів з моменту набрання рішення суду законної сили звільнити проїзд загального користування по АДРЕСА_1 та не чинити перешкод ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_16 у користуванні проїздом загального користування по АДРЕСА_1;

- скасувати реєстрацію державного акту серії НОМЕР_4 від 15 грудня 2009 року на право приватної власності земельну ділянку, що виданий ОСОБА_1 площею 0,0438 га., що розташована по АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства та зобов'язати Управління Держземагенства у Кагарлицькому районі Київської області внести запис про скасування його реєстрації;

- скасувати реєстрацію державного акту серії НОМЕР_6 від 15 грудня 2009 року на право приватної власності земельну ділянку, що виданий ОСОБА_1 площею 0, 1000 га, що розташована по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та зобов язати Управління Держземагенства у Кагарлицькому районі Київської області внести запис про скасування його реєстрації;

- стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1, на користь ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_16 в рівних частках за проведення по справі почеркознавчої експертизи в сумі 4327 грн. 68 коп., за проведення по справі земельної технічної експертизи в сумі 9905 грн. 28 коп., та витрат на правову допомогу в сумі 4000 грн., що складається з правового аналізу та підготовки позовної заяви з сумі 894 грн.. 40 коп.. і представництва інтересів в суді в сумі 3105 грн.. 60 коп., а всього 18232 (вісімнадцять тисяч двісті тридцять дві) грн.. 96 коп.. та на кожного по 2604 (дві тисячі шістсот чотири) грн. 71 коп.

У вищевказаному рішенні суду, на думку представника відповідача, - Кагарлицької міської ради Київської області ОСОБА_3, спростовується позиція позивача ОСОБА_1, та його представника ОСОБА_2, щодо тієї обставини, що, як стверджує позивач, дії Кагарлицької міської ради Кагарлицького району Київської області щодо надання інформації, щодо надання інформації про існування на вказаних земельних ділянках під»їздних шляхів загального користування не відповідає дійсності, окрім того, вважає, що закривати виконавче провадження немає підстав, так як вищевказане рішення Кагарлицького районного суду від 09 серпня 2013 року набрало законної сили, а тому підлягає до виконання.

Суд, вислухавши позивача ОСОБА_1, його представника, - ОСОБА_2, які підтримали уточнений позов, вислухавши представника відповідача, - ОСОБА_3, який заперечував проти уточненого позову, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо відмови в задоволенні уточненого позову, обґрунтовуючи своє рішення наступним.

Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні, та застосування до них норм матеріального та процесуального права.

Дійсно, спір щодо земельних ділянок та, відповідно, спір щодо наявності дороги земельного користування вже фактично вирішений Кагарлицьким районним судом Київської області шляхом винесення рішення у цивільній справі № № 014/596/12 - ц за позовом ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, до ОСОБА_1, відділу управління держкомзему у Кагарлицькому районі Київської області, третя особа, - Кагарлицька міська рада Київської області про визнання недійсними та скасування рішення міської ради, державних актів на право власності на земельні ділянки та скасування їх державної реєстрації та усунення перешкод в користуванні проїздом загального користування.

Так, 04.10.2012 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла позовна заява ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, до ОСОБА_1, відділу управління держкомзему у Кагарлицькому районі Київської області, третя особа, Кагарлицька міська рада Київської області про визнання недійсними та скасування рішення міської ради, державних актів на право власності на земельні ділянки та скасування їх державної реєстрації та усунення перешкод в користуванні проїздом загального користування.

Для слухання даної справи була визначена суддя Кагарлицького районного суду Київської області Шевченко І.І.

По результатах розгляду справи, 09.08.2013 року було винесено рішення, яким:

- позов задоволено;

- визнано недійсним та скасовано рішення Кагарлицької міської ради № 290 XXXI від 27 листопада 2008 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності гр. ОСОБА_1 на земельну ділянку по АДРЕСА_1;

- визнано недійсним державний акт серії НОМЕР_5 від 15 грудня 2009 року на право приватної власності земельну ділянку, що виданий ОСОБА_1 площею 0,1000 га., що розташована по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд;

- визнано недійсним державний акт серії НОМЕР_4 від 15 грудня 2009 року на право приватної власності земельну ділянку, що виданий ОСОБА_1 плошею 0,0438 га, що розташована по АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства;

- зобов'язано ОСОБА_1, протягом п'яти днів з моменту набрання рішення суду законної сили звільнити проїзд загального користування по АДРЕСА_1, та не чинити перешкод ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14. ОСОБА_16 у користуванні проїздом загального користування по АДРЕСА_1;

- скасувати реєстрацію державного акту серії НОМЕР_4 від 15 грудня 2009 року на право приватної власності земельну ділянку, що виданий ОСОБА_1 площею 0,0438 га., що розташована по АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства та зобов'язати Управління Держземагенства у Кагарлицькому районі Київської області внести запис про скасування його реєстрації;

- скасувати реєстрацію державного акту серії НОМЕР_5 від 15 грудня 2009 року на право приватної власності земельну ділянку, що виданий ОСОБА_1 площею 0, 1000 га, що розташована по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та зобов язати Управління Держземагенства у Кагарлицькому районі Київської області внести запис про скасування його реєстрації;

- стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1, на користь ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_16 в рівних частках за проведення по справі почеркознавчої експертизи в сумі 4327 грн. 68 коп., за проведення по справі земельної технічної експертизи в сумі 9905 грн. 28 коп.. та витрат на правову допомогу в сумі 4000 грн., що складається з правового аналізу та підготовки позовної заяви в сумі 894 грн.. 40 коп.. і представництва інтересів в суді в сумі 3105 грн.. 60 коп., а всього 18232 (вісімнадцять тисяч двісті тридцять дві) грн.. 96 коп.. та на кожного по 2604 (дві тисячі шістсот чотири) грн. 71 коп.

Вищевказане рішення вступило в законну силу 28 травня 2014 року, - з моменту винесення ухвали Апеляційного суду Київської області, та якою вищевказане рішення Кагарлицького районного суду залишено без змін.

Отже, під час слухання вищевказаної цивільної справи (№ 014/596/12 - ц) судом встановленно достеменно обставини, які мають значення для вирішення даного спору:

Будинок АДРЕСА_1 є багатоквартирним житловим будинком.

ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_16, ОСОБА_14 (позивачі у даній справі) є власниками квартир відповідно № 3, 2, 5, 7, що по АДРЕСА_1, а ОСОБА_1 (відповідач у даній справі) є власником АДРЕСА_1

У відповідності до п. 5 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 9.06.1992 року, з наступними змінами та доповненнями, користування закріпленою за приватизованим будинком прибудинковою територією здійснюється в порядку і на умовах, передбачених Земельним кодексом України.

Згідно до ст. 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» від 29.11.2001 року із наступними змінами та доповненнями, прибудинкова територія, - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена актом на право власності чи користування земельною ділянкою і призначена для обслуговування багатоквартирного будинку.

Відкрите акціонерне товариство «Кагарлицький цукровий завод» мав право на користування земельною ділянкою, на якій розташований житловий будинок АДРЕСА_1, яке припинено 22.12.2004 року.

Під час дії державного акту на право користування земельною ділянкою, (до 22.12.2004 року), для організації під»їзду автомобілів швидкої допомоги, автомобілів пожежної служби, а також для забезпечення проїзду/проходу транспорту мешканців будинку цукровим заводом було організовано та по можливості влаштовано під»їзну дорогу до будинку АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_1 звернувся до органу місцевого самоврядування, - Кагарлицької міської ради Київської області щодо надання йому дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою по складанню державного акту на земельну ділянку по АДРЕСА_1 для обслуговування жилого будинку, господарських споруд та ведення особистого селянського господарства.

Кагарлицька міська рада вищезазначену заяву відповідача задовольнила та надала йому своїм тішенням № 276-ХХІХ-У від 12 вересня 2008 року дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою.

На підставі даного рішення відповідач виготовив технічну документацію з землеустрою, та звернувся до Кагарлицької міської ради щодо її затвердження, яка своїм рішенням № 290-ХХХІ-У від 27 листопада 2008 року затвердила та передала у власність відповідачу земельну ділянку загальною площею 0,1438 га, з яких 0,10 га - для будівництва та обслуговування житлових будівель і господарських споруд та 0,0438 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1.

Згідно до ч. 1 ст. 42 ЗК України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 42 ЗК України у разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно або надаватись у користування об'єднанню співвласників.

Суб'єктом права власності на прибудинкову територію багатоквартирного будинку може бути об'єднання власників багатоквартирного будинку (фізичні особи не входять до переліку суб'єктів права власності на то територію).

Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також залежні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Вказане також констатовано і в п.п. «д» п. 18, ч.4 п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ».

Виходячи з аналізу цільового призначення земельної ділянки, на якій розташований семиквартирний житловий будинок АДРЕСА_1, та норм ст. 42 ЗК України, суд дійшов висновку, що оскільки сторонами по даній справі було придбано всі квартири у цьому будинку - земельна ділянка може передаватися безоплатно або надаватись у користування лише об'єднанню співвласників будинку, створеному відповідно до Закону України «Про об»єднання співвласників багатоквартирного будинку» у порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України № 1521 від 11.10.2002 року «Про реалізацію Закону України Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку».

У такому разі земельна ділянка належить співвласникам жилого будинку на праві спільної сумісної власності, яка разом із загальним майном і неподільною часткою житлового комплексу (допоміжні приміщення, конструктивні елементи будинку, його технічне обладнання) є майном співвласників, які визначають порядок його використання.

Нормами земельного законодавства не передбачена можливість передачі у власність чи користування окремих співвласників багатоквартирних будинків земельної ділянки, на якій розташований багатоквартирний житловий будинок або прибудинкової території такого будинку або її частини.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися майном.

Відповідно до вимог ст.ст. 16, 321,386 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійснені, власник вправі вимагати захисту порушеного права власності в судовому порядку.

Згідно з вимогами ст. 415 ЦК України землекористувач має право користуватися земельною ділянкою в обсязі, встановленому договором. Особа, до якої перейшло право власності на будівлі (споруди), набуває право юристування земельною ділянкою на тих же умовах і в тому ж обсязі, що й попередній власник будівлі (споруди).

Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів інконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Таке рішення є підставою для оформлення у встановленому порядку відповідних правовстановлюючих документів на земельну ділянку.

Згідно зі ст. 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в містах - не більше 0.10 гектара.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних плянок приймається у місячний строк на підставі технічної документації, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Відповідно до вимог ст. 56 Закону України «Про землеустрій» ( в редакції від 22.05.03 р.) та п. 1.16 інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання держаних актів на право власності на земельну ділянку, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 04.05.99 р. № 43 та ареєстрованої в Міністерстві юстиції України 04.06.99 р. за номером 354/3647, технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, включає: а) пояснювальну записку; б) технічне завдання на складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку; в) копії заяв звичних або клопотання юридичних осіб; г) матеріали польових геодезичних робіт і план земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки: г) рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання або передачу земельної ділянки у власність або надання в користування, у тому числі на умовах оренди; акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання; є) акт перенесення і натурі (на місцевість) меж зоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності; е) кадастровий план земельної ділянки; перелік обмежень прав на земельну ділянку і наявні сервітути.

Порядок укладання безоплатної приватизації здійснюється з урахуванням вимог ст. 118 Земельного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст.106 Земельного кодексу України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

При здійсненні межування власник земельної ділянки реалізує своє право. Проте така участь є також обов'язком кожного із сусідніх власників та землекористувачів, адже приступати до використання земельної ділянки до становлення її меж в натурі (на місцевості) забороняється.

Власники та землекористувачі суміжних земельних ділянок повинні жити за правилами добросусідства, тобто зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них, не порушувати законні права один одного (ст.ст. 91, 96, 103 Земельного кодексу України).

Відповідно до ч. 3 ст.158 Земельного кодексу України органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснив, що працює директором ТОВ «Лакшмі - Таіс». На замовлення ОСОБА_1 він виготовляв технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки на АДРЕСА_1. Конфігурацію земельних ділянок показував ОСОБА_1 Ніяких документів він йому не надавав. Щодо погодження меж із суміжними землекористувачами, то їх погоджував ОСОБА_1. Хто поставив підписи за суміжних землекористувачів він не знає. Суміжні землевласники і землекористувачі при цьому не були присутні, коли відповідач ОСОБА_1 показував конфігурацію його земельних ділянок.

Свідок ОСОБА_18 пояснив, що житловому будинку АДРЕСА_1 близько 100 років. До 2006 року вказаний будинок був гуртожитком. Він перебував у власності ВАТ «Цукровий завод». До грудня 2004 року вказаний житловий будинок знаходився на землях підприємства ВАТ «Цукровий завод». Потім гуртожиток переобладнали в житловий будинок та передали позивачам та відповідачу у власність. Підприємством було облаштовано під'їзд до вказаного будинку.

Свідок ОСОБА_19 пояснив, що він є тестем відповідача ОСОБА_1

Коли він там жив, то своїми силами було зроблено під'їзд.

Свідок ОСОБА_20 пояснив, що не було розроблено прибудинкову територію вказаного житлового будинку. При розробленні містобудівної документації вказуються усі проходи та проїзди. Генеральний план м. Кагарлика розроблений ще в 1987 році і він уже є застарілим. Будь - які зміни до площ вносить міська рада.

Свідок ОСОБА_21 пояснив, що висновок про погодження технічної документації із землеустрою щодо надання земельних ділянок гр.. ОСОБА_1 надає Управління Держкомзему та підписує він. Розробник проводить геодезичні обміри і розміри земельної ділянки надає міська рада, а не відповідач. Міська рада не мала можливості вказувати площу і вона визначається при виготовленні державного акту. Щодо проїзду, то вказані обмеження повинен вказати архітектор. На генеральному плані забудови видно все: проїзди, проходи та вулиці.

Свідок ОСОБА_3 пояснив, що коли виникав конфлікт між мешканцями будинку АДРЕСА_1, то відповідача викликали до міської ради, для того, щоб він не перешкоджав використовувати мешканцями будинку АДРЕСА_1, під'їзд (проїзд) до будинку. Від ОСОБА_1 було відібрано письмове зобов'язання щодо не перешкоджанню використовувати проїзд мешканцями будинку АДРЕСА_1, що в м. Кагарлику Київської області.

Свідок ОСОБА_22 пояснив, що він є приватним підприємцем та має ліцензію на виконання топографо - геодезичних, картографічних робіт. Позивачі звернулися до нього з проханням виконати топографічну зйомку. Він має дозвіл до програми, де є каталоги координат земельних ділянок, в тому числі і відповідача. Взявши вказані координати, він провів зйомку.

Після накладання вказаних координат було встановлено накладання державних актів на топографічну зйомку. Ним було виявлено, що координати у державному акті не відповідають фактичному використанню відповідачем земельних ділянок і вони накладаються на частину квартир іншим мешканців цього будинку та земельні ділянки, якими користуються позивачі.

З листа Кагарлицької міської ради Київської області № 1537/02-44 від 26.12.2012 р. вбачається, шо рішення міської ради щодо передачі у власність чи оренду, земельної ділянки (проїзду) із земель загального користування прибудинкової території житлового будинку по АДРЕСА_1, міською радою не приймалося. Однак, поставили до відому, що частина проїзду загального користування була включена землевпорядною організацією ТОВ «Лакшмі-Таїс» до державного акту на право власності на землю гр. ОСОБА_1 без відому Кагарлицької міської ради.

Як вбачається зі ст. 50 Закону України «Про землеустрій» проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок крім іншого повинен включати: акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки); кадастровий план земельної ділянки.

Кадастровий план виготовляється за результатами кадастрової зйомки, що, відповідно до ст. 198 ЗК України (2001 року) включає в себе і погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами.

Згідно до ч.ч. 1,2 ст. 118 Земельного кодексу України в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чя Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Відповідно до Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 року № 677, проект відведення земельної ділянки не розробляється у разі, коли земельна ділянка, межі якої визначено в натурі (на місцевості), надається у користування або безоплатно передається у власність без зміни її цільового призначення, у такому разі відповідно до ст. 56 ЗУ "Про Землеустрій" розробляється технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку.

В п. 1.16 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної пласності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої Наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 04. 05.1999 року №43, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.06.1999 року №354/ 3647, із змінами, зазначено, що технічна документація зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою включає: - виписку з рішення відповідної ради або державної адміністрації про надання у постійне користування, передачу у власність або продаж земельної ділянки, договір відчуження земельної ділянки (договір купівлі-продажу, дарування, міни, інші цивільно-правові угоди), рішення суду; - технічне завдання на розробку технічної документації зі складання державного акта; - журнал польових вимірювань (крім випадків відчуження земельної ділянки із земель приватної власності); - кадастровий план земельної ділянки, складений за результатами зйомки; - збірний кадастровий план суміжних земле власників і землекористувачів; - відомість обчислення площі земельної ділянки; - відомість обробки теодолітного ходу та вирахування координат поворотних точок меж земельної ділянки: - експлікація земельних угідь згідно з формою 6-зем.

Відповідно до ст.. 183 ЗК України завданням землеустрою є :... в) встановлення на місцевості меж адміністративно - територіальних утворень, територій з особливим природоохоронним, рекреаційним і заповідним режимами, меж земельних ділянок власників і землекористувачів. Землеустрій передбачає :..ґ) складання проектів впорядкування існуючих землеволодінь і землекористувань та створення нових; д) складання проектів відведення земельних ділянок;е) встановлення в натурі (на місцевості) меж земельних ділянок; є) підготовку документів, що посвідчують право власності або право користування землею, у випадках, передбачених законом. ( ст.. 184 ЗК України).

Кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок, яка включає: а) геодезичне встановлення меж земельної ділянки; б) погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; в) відновлення меж земельної ділянки на місцевості..( ст.198 ЗК України).

З вищезазначених обставин вбачається, що геодезичні заміри земельних ділянок, які надані ОСОБА_1, зроблені не по фактичним межам земельної ділянки, спірна земельна ділянка надана без згоди суміжних землекористувачів ОСОБА_9 та ОСОБА_11

Показаннями свідка ОСОБА_17 також підтверджується, що при встановленні меж земельної ділянки позивачі не були присутні.

Окрім того, висновком експерта № 869/870/13-32 від 20.05.2013 року було встановлено, що підписи від імені ОСОБА_11 у другому рядку графи «Підписи суміжних землекористувачів:» двох актів про погодження зовнішніх меж земельної ділянки та передачі на зберігання межових знаків від 25.11.2008 (аркуші 21, 22 підшивки «Технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, ведення особистого селянського господарства громадянину ОСОБА_1 по АДРЕСА_1») - виконані не ОСОБА_11, зокрема, з навмисною зміною ним ознак власного підписного почерку, а кимось іншим, з деяким наслідуванням підпису ОСОБА_11, що передбачає зміну ознак почерку виконавцем при відтворенні підпису іншої особи. Підпис від імені ОСОБА_9 у третьому рядку графи «Підписи суміжних землекористувачів;» в акті про погодження зовнішніх меж земельної ділянки та передачі на зберігання межових знаків від 25.11.2008 (аркуш 21 підшивки «Технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, ведення особистого селянського господарства громадянину ОСОБА_1 по АДРЕСА_1») виконаний не ОСОБА_9, зокрема, з навмисною зміною ним ознак власного підписного почерку, а іншою особою, з деяким наслідуванням підпису ОСОБА_9, що передбачає зміну ознак почерку виконавцем при відтворенні підпису іншої особи.

Отже показаннями свідка та висновком експерта підтверджується, що фактично у вказаний акт було внесено неправдиві відомості щодо погодження меж земельної ділянки.

Таким чином, Державні акти серії НОМЕР_5 від 15 грудня 2009 року на право приватної власності на земельну ділянку, що виданий ОСОБА_1 площею 0,1000 га, що розташована по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та серії НОМЕР_4 від 15 грудня 2009 року на право приватної власності земельну ділянку, що виданий ОСОБА_1 площею 0,0438 га, що розташована по АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства, були виготовлені з порушенням вимог земельного законодавства, фактично містить недостовірні відомості щодо суміжних землевласників (землекористувачів), а тому чає бути визнаний недійсним.

Згідно з положеннями ст. 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним ссобам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права золодіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Отже, визнання недійсним державного акта на право власності на землю як самого по собі правовстановлюючого документа не передбачено ні даною нормою, ні іншою нормою закону при наявності рішення, що надало право на отримання цього правовстановлюючого документа. Тому виникає необхідність у визнанні недійсним та скасування рішення Кагарлицької міської ради № 290 XXXI від 27 листопада 2008 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності гр. ОСОБА_1 на земельну ділянку по АДРЕСА_1».

Щодо питання проїзду загально використання, то судом встановлено наступне.

Свідком ОСОБА_22 було проведено кадастрову зйомку, на якій було викладено координати земельних ділянок гр. ОСОБА_1 та виявлено, що вони мають деякі не відповідності та накладаються на квартири деяких позивачів та на приміщення загального використання.

Вказане вище підтверджується і висновком експертів № 868/13-41/6023-6026/13-41 земельно - технічної експертизи, а саме: в результаті аналізу технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, ведення особистого селянського господарства громадянину ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 та наданих судом матеріалів топографічної зйомки земельної ділянки по АДРЕСА_1, встановлено, що частина земельної ділянки, що належить гр. ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_3, накладається на частину житлового будинку АДРЕСА_1 (додаток № 1 до висновку), а саме:

точки ЕДЖЗ - накладання на АДРЕСА_1 - площа 0,006 га (16 м2); точки ГВДЕ - накладання на приміщення загального користування АДРЕСА_1 - площа 0.0020 га (20 м2): точки АБВГ - накладання на АДРЕСА_1 - площа 0,0002 га (2 м2).

На суміжні ділянки та проїзд загального користування земельні ділянки, які належать гр. ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_3 та державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_4, згідно даних технічної документації, не накладаються.

При цьому, наскрізний проїзд загального користування біля АДРЕСА_1 відсутній.

В результаті обстеження в натурі (на місцевості) встановлено, що єдиною під'їзною дорогою до АДРЕСА_1 є дорога зі сторони кагатного поля ВАТ «Кагарлицький цукровий завод». Дана дорога виходить на вул. Первомайську, має тверде покриття (бетонні плити та бруківка) та є відомчою дорогою, тобто внутрішньогосподарською технологічною дорогою.

АДРЕСА_1 з іншими вулицями і дорогами м. Кагарлик на пряму не межує і не перетинається. При цьому слід враховувати, що житлові будинки по АДРЕСА_1 перебувають на балансі ВАТ «Кагарлицький цукровий завод». Тобто дані будинки теж є відомчими житловими будинками.

АДРЕСА_1 вимощена залишками будівельних матеріалів, в сніжну чи дощову погоду може розкисати, втратити тверде покриття, а тому в цих випадках не може використовуватися як під'їзна дорога до АДРЕСА_1, в тому числі спецтранспортом. Крім цього, під'їзд до АДРЕСА_1 зі сторони вул. Народна має крутий схил, по вулиці проходить вуличний газопровід, і в разі несприятливих погодних умов (опади у вигляді дощу та снігу, ожеледиця) при під'їзді великогабаритного спецтранспорту, зокрема, пожежних автомобілів, може виникнути аварійна ситуація.

Під'їзд спецтранспорту, зокрема, автомобілів швидкої допомоги, аварійної газової служби, пожежних автомобілів, до АДРЕСА_1, можливо облаштувати зі сторони кагатного поля під стіною квартири № 1. Більш того, згідно відомостей матеріалів справи 014/596/12-ц (Акт від 11.05.2010 - ст. 10, Акт від 04.06.2009 - ст. 11), лист Кагарлицької міської ради від 16.09.2010 № 1104/02-44 - ст. 12, лист ВАТ «Кагарлицький цукровий завод» від 18.08.2011 № 263 - ст. 15, лист ВАТ «Кагарлицький цукровий завод» від 18.08.2011 № 263 - ст. 100, лист Кагарлицької міської ради від 26.12.2012 № 1537/02-44 - ст. 213) та зі слів представника Кагарлицької міської ради - ОСОБА_3, під'їзд до АДРЕСА_1 в цьому місці існував раніше, але був включений землевпорядною організацією до складу земельної ділянки гр. ОСОБА_1 при виготовленні державного акту на право власності на земельну ділянку.

На даний час, на тому місці, де був під'їзд до АДРЕСА_1 зі сторони кагатного поля під піною квартири №1 стоїть металевий паркан у вигляді сітки рябиці та зроблено насип з будівельних та інших матеріалів.

В результаті аналізу наданих судом матеріалів топографічної зйомки земельної ділянки по АДРЕСА_1, виконаної в Балтійській системі висот координат 1963 року, встановлено, що всі кюрдинати земельних ділянок, які належать гр. ОСОБА_1 на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_3 та серія НОМЕР_4, які фактично використовуються, не відповідають координатам земельних ділянок, згідно правовстановлюючих документів, тобто, фактичні межі земельних ділянок мають відхилення по всьому периметру цих ділянок.

Це пояснюється тим, що при встановленні меж земельних ділянок, які належать гр. ОСОБА_1 на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_3 та серія НОМЕР_4, в натурі (на місцевості) геодезичні роботи були виконанні не правильно.

Таким чином, у приватну власність відповідачу ОСОБА_1 передано проїзд.

Згідно ч. 3 ст. 83 ЗК України в редакції, що діяла на час приватизації спірної земельної ділянки, проїзди залежать до земель загального користування населених пунктів, які не можуть передаватись у приватну власність, при цьому законодавством не встановлено будь-яких умов, дотримання яких необхідне для віднесення проїзду до земель загального користування. Зазначення в рішенні про встановлення сервітуту не має правового значення, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 100 ЗК України в редакції, що діяла на час прийняття рішення міської ради, земельний сервітут встановлюється за домовленістю між власниками сусідніх земельних ділянок на підставі договору або за рішенням суду.

Отже, оспорюване рішення Кагарлицької міської ради № 290 XXXI від 27 листопада 2008 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності гр.. ОСОБА_1 на земельну ділянку по вул. Народній. 20 кв.1» було прийняте з порушенням вимог Земельного кодексу України, тобто є незаконним і підлягає скасуванню.

Незаконність рішення про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності гр. ОСОБА_1 на земельну ділянку по вул. Народній. 20 кв. 1 є підставою для визнання недійсними державних актів на земельні ділянки серії НОМЕР_4 від 15 грудня 2009 року на право приватної власності земельну ділянку, що виданий ОСОБА_1 площею 0,0438 га, що розташована по АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства та серії НОМЕР_5 від 15 грудня 2009 року на право приватної власності земельну ділянку, що виданий ОСОБА_1 площею 0,1000 га, що розташована по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, оскільки згідно п. 1.4 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 04.05.99 N 43 (із змінами і доповненнями) він видається на підставі рішення відповідної ради, тобто має похідний від нього характер.

Суд не бере до уваги показання свідка ОСОБА_17 щодо правомірності складання технічної документації, що посвідчують право власності на земельні ділянки для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, ведення особистого селянського господарства на громадянина ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що ні представником землевпорядної організації, ні відповідачем не було погоджено зовнішні межі із суміжними землекористувачами - проте, в акті погодження зовнішніх меж земельної ділянки стоять підписи суміжних землекористувачів, а саме: ОСОБА_23 та ОСОБА_9.

Окрім того, відповідачем ОСОБА_1 було повідомлено, що межі його земельних ділянок було показано ним.

Згідно ст. 28 Закону України «Про землеустрій», розробники документації із землеустрою зобов'язані дотримуватися законодавства України, що регулює земельні відносини, а також державних стандартів, норм і правил при здійсненні землеустрою.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про землеустрій», встановлення межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок межі земельної ділянки (на місцевості).

Документація із землеустрою щодо встановлення меж житлової та громадської забудови розробляється у складі загального плану населеного пункту, проектів, розподілу території і є основою встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі на місцевості закріплюються межовими знаками встановленого зразку.

Свідок ОСОБА_24 в судовому засіданні пояснив, що він особисто декілька раз виїжджав на АДРЕСА_1. В дійсності відповідачем огороджено під'їзд загального користування до АДРЕСА_1, що по АДРЕСА_1. Дане його твердження підтверджується генеральним планом м. Кагарлика Київської області, який є дійсним діє до того часу, з якого вбачається, що єдиним під'їздом загального користування до даного житлового будинку є під'їзд зі сторони квартири № 1 відповідача ОСОБА_1

Окрім того, в матеріалах справи є два акти від 04.06.2009 року та від 11.05.2010 року, які були складенні при колективному зверненні мешканців багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 , що в м. Кагарлик Київської області, згідно яких було встановлено шо комісія, що створена розпорядженням міського голови від 19.05.2009 року № 191 в складі заступника міського голови ОСОБА_25 - голова комісії, головного спеціаліста районного відділу земельних ресурсів ОСОБА_3, інженера з благоустрою міста ОСОБА_26 розглянула дане звернення в присутності заявників і встановила слідуюче. Багатоквартирний одноповерховий житловий будинок АДРЕСА_1 знаходиться у віданні ВАТ «Кагарлицький цукровий завод».

Квартири в даному будинку приватизовані мешканцями цього будинку. Прибудинкова територія не відведена у встановленому законом порядку. Під'їзд до житлового будинку існує з трьох сторін але, як свідчать заявники та сусіди з інших будинків, основний під'їзд до житлового будинку, який є найбільш прийнятним для всіх власників квартир є проїзд з боку квартири гр. ОСОБА_1. Із слів мешканців будинку ОСОБА_27, ОСОБА_11 власник квартири № 1 ОСОБА_1 під різними приводами забороняє користуватися даним проїздом мотивуючи тим, що прилегла територія до квартири належить йому. При співбесіді із гр. ОСОБА_1 та членами його родини їм було надано роз'яснення що прибудинкова територія багатоквартирних житлових будинків знаходиться у спільному користуванні всіх власників квартир і поділ земельної ділянки на частки між власниками квартир можливе лише у разі оформлення даної земельної ділянки у спільну сумісну власність.

В результаті співбесіди гр. ОСОБА_1 надав письмове зобов'язання від 10.06.2009 року не перешкоджати іншим мешканцям будинку у користування проїздом до будинку.

Отже, топографічний знімок 1984 року АДРЕСА_1 з генерального плану м. Кагарлика, акти комісії Кагарлицької міської ради від 04.06.2009 року та від 11.05.2010 року і заява ОСОБА_1 від 10 червня 2009 року дає підстави зробити суду висновок, що у площу земельної ділянки, приватизованої гр.. ОСОБА_1, входить під'їзд (проїзд) до багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 3 ст. 83 Земельного кодексу України до земель комунальної власності, які не можуть приватизуватись у приватну власність, належать: землі загального користування населених пунктів(майдани, вулиці, проїзди...).

Статтею 12 Земельного кодексу України визначено, що до повноваження сільських, селищних, міських рад належить розпорядження землями територіальних громад.

Окрім того, суд приходить до висновку про необхідність зобов'язати ОСОБА_1 протягом п'яти днів з моменту набрання рішення суду законної сили звільнити проїзд загального користування з АДРЕСА_1 та не чинити перешкод ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_16 у користуванні проїздом загального користування по АДРЕСА_1.

Ст. 27 Законом України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, та їх обмежень» передбачено скасування державної реєстрації речових прав в разі винесення судом відповідного рішення, про шо вносяться дані до Державного реєстру прав.

Визнання Державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним є підставою для скасування його державної реєстрації, а тому суд задовольняє позовні вимоги позивачів в цій частині вимог та скасовує реєстрацію державного акту серії НОМЕР_4 від 15 грудня 2009 року на право приватної власності земельну ділянку, шо виданий ОСОБА_1 площею 0,0438 га., що розташована по АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства та державного акту серії НОМЕР_5 від 15 грудня 2009 року на право приватної власності земельну ділянку, що виданий ОСОБА_1 площею 0.1000 га, що розташована по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Відповідач ОСОБА_1 не погодився з вищевказаним рішенням Кагарлицького районного суду від 09.08.2013 року, та подав апеляційну скаргу, по результатах апеляційного розгляду ссправи Апеляційним судом Київської області винесено 28 травня 2014 року ухвалу, якою:

- апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 09 серпня 2013 року залишено без змін.

Апеляційним судом під час апеляційного перегляду рішення Кагарлицького районного суду встановлено наступні правовідносини та застосовані наступні норми права.

Судом встановлено, що будинок АДРЕСА_1 в м. Кагарлику Київської області є багатоквартирним житловим будинком.

Відповідно до ч.ч.2 та 3 ст. 42 ЗК України у разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно або надаватись у користування об'єднанню співвласників. Суб'єктом права власності на прибудинкову територію багатоквартирного будинку може бути об'єднання власників багатоквартирного будинку (фізичні особи не входять до переліку суб'єктів права власності на цю територію).

Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

Про вказане також зазначається в підпункті «д» пункту 18, та частині 4 пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного :аконодавства при розгляді цивільних справ».

З урахуванням цільового призначення земельної ділянки, на якій розташований семиквартирний житловий будинок АДРЕСА_1 в м. Кагарлику Київської області та вимог ст. 42 ЗК України, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що земельна ділянка може передаватися безоплатно або надаватись у користування лише об'єднанню співвласників будинку, створеному відповідно до Закону України «Про об»єднання співвласників багатоквартирного будинку» у порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України № 1521 від 11.10.2002 року «Про реалізацію Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку».

У такому разі земельна ділянка належить співвласникам жилого будинку на праві спільної сумісної власності, яка разом із загальним майном і неподільною часткою житлового комплексу (допоміжні приміщення, конструктивні елементи будинку, його технічне обладнання) є майном співвласників, які визначають порядок його використання.

Нормами земельного законодавства не передбачена можливість передачі у власність чи користування окремих співвласників багатоквартирних будинків земельної ділянки, на якій розташований багатоквартирний житловий будинок або прибудинкової території такого будинку або її частини.

Судом також встановлено, що рішення міської ради щодо передачі у власність чи оренду, земельної ділянки (проїзду) із земель загального користування прибудинкової території житлового будинку по АДРЕСА_1, міською радою не приймалося, проте частина проїзду загального користування була включена землевпорядною організацією ТОВ «Лакшмі-Таїс» до державного акту на право власності на землю гр. ОСОБА_1 без відому Кагарлицької міської ради.

Як передбачено ст. 50 Закону України «Про землеустрій», проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок крім іншого повинен включати: акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки); кадастровий план земельної ділянки.

Кадастровий план виготовляється за результатами кадастрової зйомки, що, відповідно до ст. 198 ЗК України (2001 року) включає в себе і погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами.

Згідно до ч. ч. 1, 2 ст. 118 Земельного кодексу України в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Відповідно до Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 року № 677, проект відведення земельної ділянки не розробляється у разі, коли земельна ділянка, межі якої визначено в натурі (на місцевості), надається у користування або безоплатно передається у власність без зміни її цільового призначення, у такому разі відповідно до ст. 56 ЗУ "Про Землеустрій" розробляється технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку.

В п. 1.16 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої Наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 04. 05.1999 року № 43, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.06.1999 року №354/3647 із змінами зазначено, що технічна документація зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою включає: - виписку з рішення відповідної ради або державної адміністрації про надання у постійне користування, передачу у власність або продаж земельної ділянки, договір відчуження земельної ділянки (договір купівлі-продажу, дарування, міни, інші цивільно-правові угоди), рішення суду; - технічне завдання на розробку технічної документації зі складання державного акта; - журнал польових вимірювань (крім випадків відчуження земельної ділянки із земель приватної власності); - кадастровий план земельної ділянки, складений за результатами зйомки; - збірний кадастровий план суміжних земле власників і землекористувачів; - відомість обчислення площі земельної ділянки; - відомість обробки теодолітного ходу та вирахування координат поворотних точок меж земельної ділянки; - експлікація земельних угідь згідно з формою 6-зем.

З матеріалів справи вбачається, що геодезичні заміри земельних ділянок, які надані ОСОБА_1, зроблені не по фактичним межам земельної ділянки, спірна земельна ділянка надана без згоди суміжних землекористувачів ОСОБА_9 та ОСОБА_11

Показаннями свідка ОСОБА_17 також підтверджується, що при встановленні меж земельної ділянки позивачі не були присутні.

Крім того, висновком експерта № 869/870/13-32 від 20.05.2013 року було встановлено, що підписи від імені ОСОБА_11 у другому рядку графи «Підписи суміжних землекористувачів:» двох актів про погодження зовнішніх меж земельної ділянки та передачі на зберігання межових знаків від 25.11.2008 (аркуші 21, 22 підшивки «Технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, ведення особистого селянського господарства громадянину ОСОБА_1 по АДРЕСА_1»), - виконані не ОСОБА_11, зокрема, з навмисною зміною ним ознак власного підписного почерку, а кимось іншим, з деяким наслідуванням підпису ОСОБА_11, що передбачає зміну ознак почерку виконавцем при відтворенні підпису іншої особи.

Підпис від імені ОСОБА_9 у третьому рядку графи «Підписи суміжних землекористувачів:» в акті про погодження зовнішніх меж земельної ділянки та передачі на зберігання межових знаків від 25.11.2008 (аркуш 21 підшивки «Технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, ведення особистого селянського господарства громадянину ОСОБА_1 по АДРЕСА_1») виконаний не ОСОБА_9, зокрема, з навмисною зміною ним ознак власного підписного почерку, а іншою особою, з деяким наслідуванням підпису ОСОБА_9, що передбачає зміну ознак почерку виконавцем при відтворенні підпису іншої особи.

Отже показаннями свідка та висновком експерта підтверджується, що фактично у вказаний акт було внесено неправдиві відомості щодо погодження меж земельної ділянки.

Крім того, висновком експерта № 869/870/13-32 від 20.05.2013 року було встановлено, що підписи від імені ОСОБА_11 у другому рядку графи «Підписи суміжних землекористувачів:» двох актів про погодження зовнішніх меж земельної ділянки та передачі на зберігання межових знаків віл 25.11.2008 (аркуші 21, 22 підшивки «Технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, ведення особистого селянського господарства громадянину ОСОБА_1 по АДРЕСА_1») - виконані не ОСОБА_11, зокрема, з навмисною зміною ним ознак власного підписного почерку, а кимось іншим, з деяким наслідуванням підпису ОСОБА_11, що передбачає зміну ознак почерку виконавцем при відтворенні підпису іншої особи. Підпис від імені ОСОБА_9 у третьому рядку графи «Підписи суміжних землекористувачів:» в акті про погодження зовнішніх меж земельної ділянки та передачі на зберігання межових знаків від 25.11.2008 (аркуш 21 підшивки «Технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, ведення особистого селянського господарства громадянину ОСОБА_1 по АДРЕСА_1») виконаний не ОСОБА_9, зокрема, з навмисною зміною ним ознак власного підписного почерку, а іншою особою, з деяким наслідуванням підпису ОСОБА_9, що передбачає зміну ознак почерку виконавцем при відтворенні підпису іншої особи.

Отже показаннями свідка та висновком експерта підтверджується, що фактично у вказаний акт було внесено неправдиві відомості щодо погодження меж земельної ділянки.

За таких обставин рішення Кагарлицької міської ради № 290 XXXI від 27 листопада 2008 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності гр. ОСОБА_1 на земельну ділянку по АДРЕСА_1» суд першої інстанції обґрунтовано визнав недійсним і скасував. З урахуванням зазначеного недійсними є також Державні акти на право приватної власності на земельну ділянку, видані ОСОБА_1 площею 0,1000 га та площею 0, 0438 га.

Також встановлено, що ОСОБА_22, якого судом допитано в якості свідка, було проведено кадастрову зйомку, на якій було викладені координати земельних ділянок гр.. ОСОБА_1 та виявлено, що вони мають деякі не відповідності та накладаються на квартири деяких позивачів та на приміщення загального використання.

Вказане вище підтверджується і висновком експертів № 868/13-41 /6023- 6026/13-41 земельно - технічної експертизи, а саме: в результаті аналізу технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, ведення особистого селянського господарства громадянину ОСОБА_1 по АДРЕСА_1, та наданих судом матеріалів топографічної зйомки земельної ділянки по АДРЕСА_1, встановлено, що частина земельної ділянки, що належить ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_3, накладається на частину житлового будинку АДРЕСА_1 (додаток № 1 до висновку), а саме: точки ЕДЖЗ - накладання на АДРЕСА_1 - площа 0,0016 га (16 м2); точки ГВДЕ - накладання на приміщення загального користування АДРЕСА_1 - площа 0,0020 га (20 м2); точки АБВГ - накладання на АДРЕСА_1 - площа 0,0002 га (2 м2).

На суміжні ділянки та проїзд загального користування земельні ділянки, які належать гр. ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_3 та державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_4, згідно даних технічної документації, не накладаються.

При цьому, наскрізний проїзд загального користування біля АДРЕСА_1 відсутній.

В результаті обстеження в натурі (на місцевості) встановлено, що єдиною під'їзною дорогою до АДРЕСА_1 є дорога зі сторони кагатного поля ВАТ «Кагарлицький цукровий завод». Дана дорога виходить на вул. Первомайську, має тверде покриття (бетонні плити та бруківка) та є відомчою дорогою, тобто внутрішньогосподарською технологічною дорогою.

АДРЕСА_1 з іншими вулицями і дорогами м. Кагарлик на пряму не межує і не перетинається. При цьому слід враховувати, що житлові будинки по АДРЕСА_1, згідно матеріалів судової справи перебувають на балансі ВАТ «Кагарлицький цукровий завод». Тобто дані будинки теж є відомчими житловими будинками.

АДРЕСА_1 вимощена залишками будівельних матеріалів, в сніжну чи дощову погоду може розкисати, втратити тверде покриття, а тому в цих випадках не може використовуватися як під'їзна дорога до АДРЕСА_1, в тому числі спецтранспортом. Крім цього, під'їзд до АДРЕСА_1 зі сторони вул. Народна має крутий схил, по вулиці проходить вуличний газопровід, і в разі несприятливих погодних умов (опади у вигляді дощу та снігу, ожеледиця) при під'їзді великогабаритного спецтранспорту, зокрема пожежних автомобілів, може виникнути аварійна ситуація.

Під'їзд спецтранспорту, зокрема, автомобілів швидкої допомоги, аварійної газової служби, пожежних автомобілів, до АДРЕСА_1, можливо облаштувати зі сторони кагатного поля під стіною квартири № 1. Більш того, згідно відомостей матеріалів справи 014/596/ 12-ц (Акт від 11.05.2010 - ст. 10, Акт від 04.06.2009 - ст. 11, лист Кагарлицької міської ради від 16.09.2010 № 1104/02-44 - ст. 12, лист ВАТ «Кагарлицький цукровий завод» від 18.08.2011 № 263 - ст. 15, лист ВАТ «Кагарлицький цукровий завод» від 18.08.2011 № 263 - ст. 100, лист Кагарлицької міської ради від 26.12.2012 № 1537/02-44 - ст. 213) та зі слів представника Кагарлицької міської ради - ОСОБА_3, під'їзд до АДРЕСА_1 в цьому місці існував раніше, але був включений землевпорядною організацією до складу земельної ділянки гр. ОСОБА_1 при виготовленні державного акту на право власності на земельну ділянку.

На даний час, на тому місці, де був під'їзд до АДРЕСА_1 (зі сторони кагатного поля під стіною квартири №1) стоїть металевий паркан у вигляді сітки рябиці та зроблено насип з будівельних та інших матеріалів.

В результаті аналізу наданих судом матеріалів топографічної зйомки земельної ділянки по АДРЕСА_1, виконаної в Балтійській системі висот координат 1963 року, встановлено, що всі координати земельних ділянок, які належать гр. ОСОБА_1 на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_3 та серія НОМЕР_4, які фактично використовуються, не відповідають координатам земельних ділянок, згідно правовстановлюючих документів, тобто, фактичні межі земельних ділянок мають відхилення по всьому периметру цих ділянок.

Це пояснюється тим, що при встановленні меж земельних ділянок, які належать гр. ОСОБА_1 на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_3 та серія НОМЕР_4, в натурі (на місцевості), геодезичні роботи були виконанні не правильно.

Таким чином, у приватну власність відповідачу ОСОБА_1 передано проїзд.

Також в матеріалах справи є два акти від 04.06.2009 року та від 11.05.2010 року, якими встановлено, що багатоквартирний одноповерховий житловий будинок АДРЕСА_1 знаходиться у віданні ВАТ «Кагарлицький цукровий завод». Квартири в даному будинку приватизовані мешканцями цього будинку. Прибудинкова територія не відведена у встановленому законом порядку. Під'їзд до житлового будинку існує з трьох сторін але, як свідчать заявники та сусіди з інших будинків, основний під'їзд до житлового будинку, який є найбільш прийнятним для всіх власників квартир, є проїзд з боку квартири ОСОБА_1

Отже, топографічний знімок 1984 року АДРЕСА_1 з генерального плану м. Кагарлика, акти комісії Кагарлицької міської ради від 04.06.2009 року та від 11.05.2010 року і заява ОСОБА_1 від 10 червня 2009 року, дають підстави зробити висновок, що у площу земельної ділянки, приватизованої гр.. ОСОБА_1, входить під'їзд (проїзд) до багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1.

Визнання Державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним є підставою для скасування його державної реєстрації, а тому суд задовольнив позовні вимоги позивачів в цій частині вимог та скасовував реєстрацію державного акту серії НОМЕР_4 від 15 грудня 2009 року на право приватної власності земельну ділянку, що виданий ОСОБА_1 площею 0,0438 га, що розташована по АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства, та державного акту серії НОМЕР_5 від 15 грудня 2009 року на право приватної власності земельну ділянку, що виданий ОСОБА_1 площею 0,1000 га, що розташована по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Оскільки судом першої інстанції повно з»ясовані обставини справи, судом розглянуто справу з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду необхідно залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції вимог п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, яка передбачає закриття провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, не можуть бути враховані з таких підстав.

Рішенням Кагарлицького районного суду від 26 вересня 2011 року, яке постановлено під головуванням судді Шевченко І.І., головуючого також по даній справі, скасовані державні акти на право власності на земельні ділянки та їх державна реєстрація. Вказане рішення було скасовано апеляційною інстанцією і ухвалено нове рішення, яким в позові ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 відмовлено. Справа розглядалася за позовом ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 до ОСОБА_1, управління держкомзему у Кагарлицькому районі, треті особи, - Кагарлицька міська рада, ОСОБА_13, ОСОБА_28, ОСОБА_16 про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки, скасування їх державної реєстрації та усунення перешкод в користуванні проїздом. Відмовляючи в позові, апеляційна інстанція в рішенні зазначила про відсутність підстав для визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки при наявності рішення, що надало право на отримання цього правовстановлюючого документа.

В жовтні 2012 року ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_16 звернулись в суд з позовом до ОСОБА_1, Управління Держземагенства у Кагарлицькому гайоні Київської області, Кагарлицької міської ради Київської області, про визнання недійсними та скасування рішення міської ради, державних актів на право власності на земельні ділянки та скасування їх державної реєстрації та усунення перешкод в користуванні проїздом загального користування.

Аналіз сторін по справі, предмету і підстав позову свідчить про відсутність підстав для закриття провадження у справі з підстав п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Посилання у скарзі на те, що передачею у власність відповідачу земельних ділянок, не порушуються права позивачів, безпідставні, оскільки останні є власниками квартир у багатоквартирному житловому будинку і приватизація земельної ділянки, на якій розміщений житловий будинок, впливає на права інших співвласників будинку.

Відповідно до висновку земельно-технічної експертизи від 06 березня 2014 року, проведеної під час розгляду справи апеляційним судом, межі належних земельних ділянок, визначені державними актами на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_3 та серія НОМЕР_4, технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства, виготовленої приватним експертно-виробничим підприємством «Землепроект» в 2013 році, в межі, встановлені при обстеженні, не співпадають між собою.

З урахуванням зазначеного колегія суддів вважає, що підстави для скасування чи зміни рішення суду відсутні. Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду.

Не погоджуючись з ухвалою Апеляційного суду Київської області, ОСОБА_1 було подано касаційну скаргу, по результатах касаційного розгляду справи Вищим Спеціалізованим Судом України винесено ухвалу, якою касаційну скаргу ОСОБА_29 відхилено.

В мотивувальній частині вищевказаної ухвали вказано наступне.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з аналізу цільового призначення земельної ділянки, на якій розташований семиквартирний житловий будинок № 20 по АДРЕСА_1, і норм ст. 42 ЗК України та дійшли висновку, що, оскільки сторонами по даній справі було придбано всі квартири у цьому будинку, земельна ділянка може передаватися безоплатно або надаватись у користування лише об'єднанню співвласників будинку, створеному відповідно до Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку», у порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 11 жовтня 2002 року № 1521 «Про реалізацію Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку».

У такому разі земельна ділянка належить співвласникам жилого будинку на праві спільної сумісної власності, яка разом із загальним майном і неподільною часткою житлового комплексу (допоміжні приміщення, конструктивні елементи будинку, його технічне обладнання) є майном співвласників, які визначають порядок його використання.

Нормами земельного законодавства не передбачена можливість передачі у власність чи користування окремих співвласників багатоквартирних будинків земельної ділянки, на якій розташований багатоквартирний житловий будинок або прибудинкової території такого будинку або її частини.

З листа Кагарлицької міської ради Київської області від 26 грудня 2012 року № 1537/02-44 вбачається, що рішення міської ради щодо передачі у власність чи оренду земельної ділянки (проїзду) із земель загального користування прибудинкової території житлового будинку по АДРЕСА_1 у м. Кагарлику Київської області міською радою не приймалося. Однак довели до відома, що частина проїзду загального користування була включена землевпорядною організацією - Товариством з обмеженою відповідальністю «Лакшмі-Таїс» - до державного акта на право власності на землю гр. ОСОБА_1 без відома Кагарлицької міської ради.

Державний акт від 15 грудня 2009 року серії НОМЕР_5 на право приватної власності на земельну ділянку, що виданий ОСОБА_1, площею 0.1000 га, що розташована по АДРЕСА_1 у м. Кагарлику Київської області для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та державний акт від 15 грудня 2009 року серії НОМЕР_4 на право приватної власності земельну ділянку, що виданий ОСОБА_1, площею 0,0438 га, що розташована по АДРЕСА_1 у м. Кагарлику Київської області, для ведення особистого селянського господарства, були виготовлені з порушенням вимог земельного законодавства, фактично містять недостовірні відомості щодо суміжних землевласників (землекористувачів), а тому мають бути визнані недійсними.

На суміжні ділянки та проїзд загального користування земельні ділянки, які належать гр. ОСОБА_1 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_3 та державного акта на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_4, згідно з даними технічної документації не накладаються. При цьому наскрізний проїзд загального користування біля будинку відсутній.

У результаті обстеження в натурі (на місцевості) встановлено, що Єдиною під'їзною дорогою до АДРЕСА_1 по АДРЕСА_1 є дорога зі сторони кагатного поля ВАТ «Кагарлицький цукровий завод». Дана дорога виходить на вул. Первомайську, має тверде покриття (бетонні плити та бруківка) та є відомчою дорогою, тобто внутрішньогосподарською технологічною дорогою.

Під'їзд спецтранспорту, зокрема автомобілів швидкої допомоги, аварійної газової служби, пожежних автомобілів, до вказаного будинку можливо облаштувати зі сторони кагатного поля під стіною квартири № 1. На даний час, на тому місці, де був під'їзд до будинку (зі сторони кагатного поля під стіною квартири № 1), стоїть металевий паркан у вигляді сітки рябиці та зроблено насип з будівельних та інших матеріалів.

У результаті аналізу наданих судам попередніх інстанцій матеріалів топографічної зйомки земельної ділянки, виконаної в Балтійській системі висот координат 1963 року, встановлено, що всі координати земельних ділянок, які належать гр. ОСОБА_1 на підставі державних актів на право власності на земельні ділянки серії НОМЕР_3 та серії НОМЕР_4, які фактично використовуються, не відповідають координатам земельних ділянок згідно з правовстановлюючими документами, тобто, фактичні межі земельних ділянок мають відхилення по всьому периметру цих ділянок.

Це пояснюється тим, що при встановленні меж земельних ділянок, які належать гр. ОСОБА_1 на підставі державних актів на право власності на земельні ділянки серії НОМЕР_3 та серії НОМЕР_4, в натурі (на місцевості) геодезичні роботи були виконані неправильно. Таким чином, у приватну власність відповідачу передано проїзд.

Отже, оспорюване рішення Кагарлицької міської ради від 27 листопада 2008 року № 290-ХХХІ-У «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності гр. ОСОБА_1 на земельну ділянку по АДРЕСА_1, кв. 1» було прийнято з порушенням вимог Земельного кодексу України, тобто є незаконним і підлягає скасуванню.

Суди першої та апеляційної інстанцій, ухвалюючи рішення, правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини.

Отже, зглядаючись на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 09 серпня 2013 року у справі № 014/596/12 - ц, ухвалу апеляційного суду Київської області від 28 травня 2014 року, Ухвалу ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 листопада 2014 року, судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій встановлено обставини, які виключають задоволення вимог як первинного позову, так і уточненого позову позивача по даній справі ОСОБА_29

Причому, факти, встановлені судами вищевказаних інстанцій, на думку суду, мають преюдиційне значення для вирішення даного спору.

Так, згідно ч. 2 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб'єктивними і об'єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини.

Суб'єктивними межами є те, що в двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об'єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням чи вироком суду.

Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються наступні умови:

- обставина встановлена судовим рішенням. При цьому слід мати на увазі, що відповідно до ч. 1 ст. 208 ЦПК судові рішення викладаються у двох формах: у формі ухвали і у формі рішення.

Тому преюдиційне значення мають обставини, встановлені як рішенням, так і ухвалою суду. Обставини, встановлені рішеннями інших органів, потребують доказування на загальних підставах;

- судове рішення набрало законної сили;

- у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі. При цьому, якщо у справі беруть участь нові особи, то преюдиційний характер рішення втрачається. Тому не можуть мати преюдиційного значення рішення суду в тотожних за фабулою справах, але за позовом іншого позивача або за участю додаткового співвідповідача. Тому, якщо сторона хоче обійти цю норму, вона може це зробити шляхом залучення у процес додаткового відповідача або третьої особи.

Не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин.

Преюдиційне значення можуть мати лише ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які зазначені у резолютивній частині рішення.

Преюдиційні обставини є обов'язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Отже, що стосується відмови в задоволенні позовної вимоги первинного позову у вигляді визнаня права власності ОСОБА_1, що проживає за адресою: АДРЕСА_1, на земельні ділянки в межах, передбачених державними актами № 22, та № 21 від 15.12.2009 року на право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, то слід зазначити наступне:

Будинок АДРЕСА_1, в якому проживає та є власником однієї із квартир позивач ОСОБА_1, є багатоквартирним житловим будинком.

Окрім позивача ОСОБА_1, мешканцями інших квартир є: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_16, ОСОБА_14, та є власниками квартир відповідно № 3, 2, 5, 7, що по АДРЕСА_1.

У відповідності до п. 5 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 9.06.1992 року з наступними змінами та доповненнями, користування закріпленою за приватизованим будинком прибудинковою територією здійснюється в порядку і на умовах передбачених Земельним кодексом України.

Згідно до ст. 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» від 29.11.2001 року із наступними змінами та доповненнями, прибудинкова територія, - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена актом на право власності чи користування земельною ділянкою і призначена для обслуговування багатоквартирного будинку.

Відкрите акціонерне товариство «Кагарлицький цукровий завод» мав право на користування земельною ділянкою, на якій розташований житловий будинок АДРЕСА_1, яке припинено 22.12.2004 року.

Під час дії державного акту на право користування земельною ділянкою (до 22.12.2004 року), для організації під»їзду автомобілів швидкої допомоги, автомобілів пожежної служби, а також для забезпечення проїзду/проходу транспорту мешканців будинку цукровим заводом було організовано та по можливості влаштовано під»їздну дорогу до будинку АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_1 звертався до органу місцевого самоврядування - Кагарлицької міської ради Київської області з заявою щодо надання йому дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою по складанню державного акту на земельну ділянку по АДРЕСА_1 для обслуговування жилого будинку, господарських споруд та ведення особистого селянського господарства.

Кагарлицька міська рада на вищезазначену заяву відповідача ОСОБА_1 задовольнила, та надала йому своїм рішенням № 276-ХХІХ-У від 12 вересня 2008 року дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою, що підтверджується копією рішення.

На підставі даного рішення відповідач виготовив технічну документацію із землеустрою, та звернувся до Кагарлицької міської ради щодо її затвердження, яка своїм рішенням № 290-ХХХІ-У від 27 листопада 2008 року затвердила та передала у власність відповідачу земельну ділянку загальною площею 0,1438 га, з яких 0,10 га - для будівництва та обслуговування житлових будівель і господарських споруд та 0,0438 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1, що підтверджується копією рішення.

Згідно до ч. 1 ст. 42 ЗК України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 42 ЗК України у разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно або надаватись у користування об'єднанню співвласників.

Відповідно, зглядаючись на положення вищевказаної норми ЗК України земельна ділянка під квартирою та поруч з квартирою позивача ОСОБА_1 не може передаватися йому у власність, вона може лише бути передана у власність або надана у користування об»єднанню співвласників, якими є не лише ОСОБА_1 а й інші співвласники, - ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_16, ОСОБА_14, які є власниками квартир відповідно № 3, 2, 5, 7, що по АДРЕСА_1

Отже, суб'єктом права власності на прибудинкову територію багатоквартирного будинку може бути об'єднання власників багатоквартирного будинку, (фізичні особи не входять до переліку суб'єктів права власності на то територію).

Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинковій території, визначається співвласниками. Вказане також констатовано і в п.п. «д» п. 18, ч.4 п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ».

Виходячи з аналізу цільового призначення земельної ділянки, на якій розташований семиквартирний житловий будинок АДРЕСА_1, та норм ст. 42 ЗК України, суд дійшов висновку, що, оскільки сторонами по даній справі було придбано всі квартири у цьому будинку, - то земельна ділянка може передаватися безоплатно або надаватись у користування лише об'єднанню співвласників будинку, створеному відповідно до Закону України «Про об»єднання співвласників багатоквартирного будинку» у порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України № 1521 від 11.10.2002 року «Про реалізацію Закону України Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку».

У такому разі земельна ділянка належить співвласникам жилого будинку на праві спільної сумісної власності, яка разом із загальним майном і неподільною часткою житлового комплексу, (допоміжні приміщення, конструктивні елементи будинку, його технічне обладнання), є майном співвласників, які визначають порядок його використання.

Слід наголосити на тому, що нормами земельного законодавства не передбачена можливість передачі у власність чи користування окремих співвласників багатоквартирних будинків земельної ділянки, на якій розташований багатоквартирний житловий будинок або прибудинкової території такого будинку або її частини.

Окрім того, дана позовна вимога не підлягає до задоволення, так як, на даний час не скасовано державні акти на право власності на земельну ділянку, та не скасована державна реєстрація державних актів на право приватної власності на землю, виданих на ім»я ОСОБА_1, тобто, хоча позивач ОСОБА_1 позбавлений на даний час повноцінно використовувати своє право власності на земельні ділянки, проте, де - юре ОСОБА_1 є власником земельних ділянок з кадастровими номерами НОМЕР_7 та НОМЕР_8, так як не виконано рішення Кагарлицького районного суду від 09.08.2013 року, зокрема, в частині скасування державних актів на право приватної власності на землю та скасування державної реєстрації даних державних актів на право приватної власності на землю, виданих на ім»я ОСОБА_1

Відповідно, до скасування реєстрації вищевказаних державних актів на право приваної власності на землю, позивач ОСОБА_1 є фактичним власником спіних земельних ділянок, а тому визнання права власності на земельні ділянки за позивачем ОСОБА_1, на які у нього не скасовано право власності ( на підставі рішення суду), та яке не виконане на час винесення даного рішення, не можливе.

Скасування державної реєстрації актів на право приватної власності на землю на позивача ОСОБА_1 не відбулося в зв»язку з тим, що згідно положень ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситьтся запис про скасування державної реєстрації прав.

На даний час будь - який реєстраційний орган не має можливості провести дії щодо скасування державних актів на право власності на земельні ділянку, та, відповідно, їх державної реєстрації, оскільки станом на даний час чинним законодавством України не встановлено порядку скасування державної реєстрації документів та прав, що виникли до набрання чинності Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і які не внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Окрім того, в даному випадку суд застосовує положення ст. 223 ЦПК України.

Відповідно до ст. 223 ЦПК після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Що стосується позовної вимоги у виді усунення перешкод в користуванні ОСОБА_1, що проживає за адресою: АДРЕСА_1, м. Кагарлик Київської області, земельними ділянками в межах, передбачених державними актами № 22, та № 21 від 15.12.2009 року на право власності на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1, то в задоволенні позову в даній частині слід відмовити з огляду на наступне.

В уточненій позовній заяві позивач ОСОБА_29 не зазначає, та не довів, які його права були порушені, ким, та якими діями.

Відповідно до практики цивільного судочинства - підлягає захисту саме порушене право.

Таку ж саму правову позицію виклав Верховний суд України у своїй Постанові від 25.12.2013 року у справі № 6-78цс13, та яка відповідно до ст. ч. 2 ст. 214 ЦПК України є обов'язковою для судів при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Так, у даній Постанові Верховний суд зазначив наступне:

Відповідно до частини першої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Виходячи з того, що відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України та статті 3 Цивільного процесуального кодексу України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, суд, зглядаючись на форму позовної вимоги, та, зглядаючись на обґрунтування даної позовної вимоги в мотивувальній частині уточненої позовної заяви, не має змогу встановити, ким, яким чином порушуються права позивача ОСОБА_1, визначити істотність цих умов, а також з'ясувати у чому саме полягає порушення законних прав позивача ОСОБА_1, та яких саме.

Крім того, зглядаючись на категорію справ щодо усунення перешкод у користуванні об»єктами права власності, (зокрема, як в даному випадку, земельними ділянками), позивачу слід вказувати, окрім фактів, які підтверджують, ким саме чиняться перешкоди, вид перешкод в розумінні ЦК України, слід просити суд зобов»язти особу (фізичну чи юридичну) не чинити такі перешкоди у користування об»єктами права власності, що позивачем ні в мотивувальній частині позовної заяви, ні позивачем в судовому засіданні зроблено не було, тому суд вважає таку позовну вимогу як юридично не повною, тому не коректною, а сам позов в даній частині, - аморфним.

Що стосується відмови в задоволенні позову ОСОБА_29 у частині закриття виконавчого провадження ВП № 461243221 від 22.01.2015 року, яке знаходиться в провадженні у відділі ДВС Кагарлицького РУЮ в Київській області, то слід зазначити наступне.

Суд першої інстанції по цивільній справі № 014/596/12 - ц, (позицію якого підтримали в своїх рішеннях у виді ухвал суди апеляційної та касаційної інстанцій, відповідно, дане рішення суду вступило в законну силу з моменту винесення судом апеляційної інстанції ухвали про залишення рішення без змін), прийшов до висновку про необхідність зобов'язаня ОСОБА_1 протягом п'яти днів з моменту набрання рішення суду законної сили звільнити проїзд загального користування з АДРЕСА_1 та не чинити перешкод ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_16 у користуванні проїздом загального користування по АДРЕСА_1, проте, як встановлено судом, дане рішення суду позивачем ОСОБА_29 станом на час слухання даної справи не виконано, в зв»язку з чим у провадженні ВДВС Кагарлицьткого РУЮ знаходиться оспорюване позивачем ОСОБА_29 виконавче провадження ВП № 46143221 від 22.01.2015 року.

Підстави закриття кримінального провадження передбачені Законом України «Про виконавче провадження», зокрема, як в даному випадку, - п. 5 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», де, зазначено, що виконавче провадження підлягає закриттю державним виконавцем у випадку скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), яке підлягало виконанню на основі виконавчого документа.

Отже, в зв»язку з тим, що рішення Кагарлицького районного суду по цивільній справі № 014/596/12 - ц, не скасовано, підстав для закриття виконавчого провадження на підставі ст. 37 ЦПК України немає, тому в задоволенні позову в даній частині слід відмовити.

Окрім того, суд в даному випадку також керувався положеннями ст. 14 ЦПК України.

Так, згідно ст. 14 ЦПК України:

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов 'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Обов»язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням порушуються їхні права, свободи чи інтереси.

Слід зазначити, що положення ст. 14 ЦПК України закріплює принцип обов'язковості судового рішення, що набрало законної сили.

Обов'язковість судового рішення поширюється як на осіб, які брали участь у справі, так і будь-яких інших осіб та організацій.

Законна сила судового рішення поширюється на всю територію України. За межами України рішення підлягає виконанню на основі норм міжнародного права.

Слід також зазначити, що відповідно до ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, які можуть бути виконані лише боржником, державний виконавець має право вчинити дії, спрямовані на притягнення даної особи до відповідальності, передбаченої Законом.

Окрім того, обов'язковість судового рішення має різні наслідки для осіб, які брали участь у справі і тих, які участі у справі не брали.

Що стосується відмови в задоволенні позовної вимоги уточненого позову, - визнати неправомірними дії Кагарлицької міської ради Київської області щодо надання інформації, яка не відповідає дійсності щодо існування на вказаних земельних ділянках під»їздних шляхів загального користування, то в задоволенні такої частини позову слід відмовити з огляду на наступне.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 09 серпня 2013 року у справі № 014/596/12 - ц, ухвалою апеляційного суду Київської області від 28 травня 2014 року, Ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 листопада 2014 року, встановлено наступні обставини, які мають преюдиційне значення, та застосовано норми права, які є підставою для відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 в даній частині.

Так, з листа Кагарлицької міської ради Київської області № 1537/02-44 від 26.12.2012 р. вбачається, шо рішення міської ради щодо передачі у власність чи оренду, земельної ділянки (проїзду) із земель загального користування прибудинкової території житлового будинку по АДРЕСА_1, міською радою не приймалося.

Однак, поставили до відому, що частина проїзду загального користування була включена землевпорядною організацією ТОВ «Лакшмі-Таїс» до державного акту на право власності на землю гр. ОСОБА_1 без відому Кагарлицької міської ради.

Як вбачається зі ст. 50 Закону України «Про землеустрій» проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок крім іншого повинен включати: акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки); кадастровий план земельної ділянки.

Кадастровий план виготовляється за результатами кадастрової зйомки, що, відповідно до ст. 198 ЗК України (2001 року) включає в себе і погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами.

Згідно до ч. ч. 1,2 ст. 118 Земельного кодексу України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Відповідно до Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 року № 677, проект відведення земельної ділянки не розробляється у разі, коли земельна ділянка, межі якої визначено в натурі (на місцевості), надається у користування або безоплатно передається у власність без зміни її цільового призначення, у такому разі відповідно до ст. 56 ЗУ "Про Землеустрій" розробляється технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку.

В п. 1.16 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної пласності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі затвердженої Наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 04. 05.1999 року №43, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.06.1999 року №354/ 3647 із змінами зазначено, що технічна документація зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою включає: - виписку з рішення відповідної ради або державної адміністрації про надання у постійне користування, передачу у власність або продаж земельної ділянки, договір відчуження земельної ділянки (договір купівлі-продажу, дарування, міни, інші цивільно-правові угоди), рішення суду; - технічне завдання на розробку технічної документації зі складання державного акта; - журнал польових вимірювань (крім випадків відчуження земельної ділянки із земель приватної власності); - кадастровий план земельної ділянки, складений за результатами зйомки; - збірний кадастровий план суміжних земле власників і землекористувачів; - відомість обчислення площі земельної ділянки; - відомість обробки теодолітного ходу та вирахування координат поворотних точок меж земельної ділянки: - експлікація земельних угідь згідно з формою 6-зем.

Відповідно до ст.. 183 ЗК України завданням землеустрою є :... в) встановлення на місцевості меж адміністративно - територіальних утворень, територій з особливим природоохоронним, рекреаційним і заповідним режимами, меж земельних ділянок власників і землекористувачів. Землеустрій передбачає :..ґ) складання проектів впорядкування існуючих землеволодінь і землекористувань та створення нових; д) складання проектів відведення земельних ділянок;е) встановлення в натурі (на місцевості) меж земельних ділянок; є) підготовку документів, що посвідчують право власності або право користування землею, у випадках, передбачених законом. ( ст.. 184 ЗК України).

Кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок, яка включає: а) геодезичне встановлення меж земельної ділянки; б) погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; в) відновлення меж земельної ділянки на місцевості..( ст.198 ЗК України).

Згідно з положеннями ст. 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним ссобам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права золодіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Щодо питання проїзду загально використання, то судом встановлено наступне.

Свідком ОСОБА_22 було проведено кадастрову зйомку, на якій було викладено координати земельних ділянок гр. ОСОБА_1 та виявлено, що вони мають деякі не відповідності та накладаються на квартири деяких позивачів та на приміщення загального використання.

Вказане вище підтверджується і висновком експертів № 868/13-41/6023-6026/13-41 земельно - технічної експертизи, а саме: в результаті аналізу технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, ведення особистого селянського господарства громадянину ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 та наданих судом матеріалів топографічної зйомки земельної ділянки по АДРЕСА_1, встановлено, що частина земельної ділянки, що належить гр. ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_3, накладається на частину житлового будинку АДРЕСА_1 (додаток № 1 до висновку), а саме:

точки ЕДЖЗ - накладання на АДРЕСА_1 - площа 0,00 і 6 га (16 м2); точки ГВДЕ - накладання на приміщення загального користування АДРЕСА_1 - площа 0.0020 га (20 м2): точки АБВГ - накладання на АДРЕСА_1 - площа 0,0002 га (2 м2).

На суміжні ділянки та проїзд загального користування земельні ділянки, які належать гр. ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_3 та державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_4, згідно даних технічної документації, не накладаються.

При цьому, наскрізний проїзд загального користування біля АДРЕСА_1 відсутній.

В результаті обстеження в натурі (на місцевості) встановлено, що єдиною під'їзною дорогою до АДРЕСА_1 є дорога зі сторони кагатного поля ВАТ «Кагарлицький цукровий завод». Дана дорога виходить на вул. Первомайську, має тверде покриття (бетонні плити та бруківка) та є відомчою дорогою, тобто внутрішньогосподарською технологічною дорогою.

АДРЕСА_1 з іншими вулицями і дорогами м. Кагарлик на пряму не межує і не перетинається. При цьому слід враховувати, що житлові будинки по АДРЕСА_1, згідно матеріалів судової справи перебувають на балансі ВАТ «Кагарлицький цукровий завод». Тобто дані будинки теж є відомчими житловими будинками.

АДРЕСА_1 вимощена залишками будівельних матеріалів, в сніжну чи дощову погоду може розкисати, втратити тверде покриття, а тому в цих випадках не може використовуватися як під'їзна дорога до АДРЕСА_1, в тому числі спецтранспортом. Крім цього, під'їзд до АДРЕСА_1 зі сторони вул. Народна має крутий схил, по вулиці проходить вуличний газопровід, і в разі несприятливих погодних умов (опади у вигляді дощу та снігу, ожеледиця) при під'їзді великогабаритного спецтранспорту, зокрема пожежних автомобілів, може виникнути аварійна ситуація.

Під'їзд спецтранспорту, зокрема, автомобілів швидкої допомоги, аварійної газової служби, пожежних автомобілів, до АДРЕСА_1, можливо облаштувати зі сторони кагатного поля під стіною квартири № 1. Більш того, згідно відомостей матеріалів справи 014/596/12-ц (Акт від 11.05.2010 - ст. 10, Акт від 04.06.2009 - ст. 11, лист Кагарлицької міської ради від 16.09.2010 № 1104/02-44 - ст. 12, лист ВАТ «Кагарлицький цукровий завод» від 18.08.2011 № 263 - ст. 15, лист ВАТ «Кагарлицький цукровий завод» від 18.08.2011 № 263 - ст. 100, лист Кагарлицької міської ради від 26.12.2012 № 1537/02-44 - ст. 213) та зі слів представника Кагарлицької міської ради - ОСОБА_3, під'їзд до АДРЕСА_1 в цьому місці існував раніше, але був незаконно включений землевпорядною організацією до складу земельної ділянки гр. ОСОБА_1 при виготовленні державного акту на право власності на земельну ділянку.

На даний час, на тому місці, де був під'їзд до АДРЕСА_1 зі сторони кагатного поля під піною квартири № 1 стоїть металевий паркан у вигляді сітки рябиці та зроблено насип з будівельних та інших матеріалів.

Таким чином, у приватну власність відповідачу ОСОБА_1 передано проїзд.

Згідно ч. 3 ст. 83 ЗК України в редакції, що діяла на час приватизації ОСОБА_1 спірної земельної ділянки, проїзди належать до земель загального користування населених пунктів, які не можуть передаватись у приватну власність, при цьому законодавством не встановлено будь-яких умов, дотримання яких необхідне для віднесення проїзду до земель загального користування.

Отже, топографічний знімок 1984 року АДРЕСА_1 з генерального плану м. Кагарлика, акти комісії Кагарлицької міської ради від 04.06.2009 року та від 11.05.2010 року і заява ОСОБА_1 від 10 червня 2009 року свідчить про тий факт, що у площу земельної ділянки, яку надавали у приватизацію гр.. ОСОБА_1, входить під'їзд (проїзд) до багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 3 ст. 83 Земельного кодексу України до земель комунальної власності, які не можуть приватизуватись у приватну власність, належать: землі загального користування населених пунктів(майдани, вулиці, проїзди).

Статтею 12 Земельного кодексу України визначено, що до повноваження сільських, селищних, міських рад належить розпорядження землями територіальних громад.

Що стосується відмови в задоволенні позову ОСОБА_29 у частині закриття виконавчого провадження ВП № 461243221 від 22.01.2015 року, яке знаходиться в провадженні у відділі ДВС Кагарлицького РУЮ в Київській області, то слід зазначити наступне.

Судом першої інстанції по цивільній справі № 014/596/12 - ц, та позицію якого підтримали в своїх рішеннях у виді ухвал суди апеляційної та касаційної інстанцій, прийшов до висновку про необхідність зобов'язаня ОСОБА_1 протягом п'яти днів з моменту набрання рішення суду законної сили звільнити проїзд загального користування з АДРЕСА_1 та не чинити перешкод ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_16 у користуванні проїздом загального користування по АДРЕСА_1, проте, як встановлено судом, дане рішення суду позивачем ОСОБА_29 не виконано, в зв»язку з чим у провадженні ВДВС Кагарлицьткого РУЮ знаходиться оспорюване позивачем ОСОБА_29 виконавче провадження.

Підстави закриття кримінального провадження передбачені Законом України «Про виконавче провадження», зокрема, як в даному випадку, - п. 5 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», де, зазначено, що виконавче провадження підлягає закриттю державним виконавцем у випадку скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), яке підлягало виконанню на основі виконавчого документа.

Отже, в зв»язку з тим, що рішення Кагарлицького районного суду по цивільній справі № 014/596/12 - ц, не скасовано, підстав для закриття виконавчого провадження на підставі ст. 37 ЦПК України немає, тому в задоволенні позову в даній частині слід відмовити.

Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до остаточного висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, так як вони повністю спростовуються:

- преюдиційними фактами, які встановлені в рішенні Кагарлицького районного суду від 09 серпня 2013 року у справі № 014/596/12 - ц, та підтверджені рішеннями судів апеляційної та касаційної інстанцій;

- нормами права, які були застосовані як судом першої інстанції, так і судами апеляційної та касаційної інстанцій.

Окрім того, суд вважає, що в даній цивільній справі позивачем ОСОБА_1 обрано не вірний спосіб захисту свого, які він вважає, порушеного права, з огляду на положення ст. 4 ЦПК України.

Так, суд не може захищати порушені права та інтереси у спосіб, який не передбачено ні законом, ні договором, тому, на думку суду, позивач ОСОБА_1 повинен був подбати про обрання саме такого способу захисту своїх прав, який ґрунтується на законі.

Так, суд вважає, що при обґрунтування своїх позовних вимог в даній цивільній справі, посилався на обставини, які вже були досліджені судами всих інстанції у попередній цивільній справі, посилався на норми права, застосування яких було спростовано по попередній справі як судом першої інстанції, так і судами апеляційної та касаційної інстанцій.

Так, суд вважає, що єдино можливим способом захисту позивачем ОСОБА_1 свого права є подача заяви про перегляд судового рішення у судовій справі № 014/596/12 - ц від 09 серпня 2013 року у зв»язку з нововиявленими обставинами, що врегульовано Гл. 4 ЦПК України, причому, вказати у заяві про перегляд рішення обставини, які зазначені в ст. 361 ЦПК України.

Суд зазначає, що в дотримання положень ч. 4 ст. 10 ЦПК України, він в судовому засіданні роз»яснював як позивачу, так і представнику позивача необхідність обрання належного способу захисту прав позивача, в зв»язку з чим позов був уточнений, проте, на думку суду не належним чином, що, звісно ж, тягне за собою процесуальний наслідок розгляду цивільної справи у вигляді відмови в задоволенні позову.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ППВСУ № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 42 ЗК України, ст.ст. 1, 4, 10, 14, 60, 61, 208, 215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні уточненого позову ОСОБА_1 до Кагарлицької міської ради Київської області про усунення перешкод у користуванні майном, закриття виконавчого провадження, визнання неправомірними дій Кагарлицької міської ради Київської області, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Кагарлицький районний суд протягом десяти днів з дня проголошення, а особами , які брали участь у справі і не були присутніми в судовому засіданні протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає чинності відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України.

Суддя: О.В. Закаблук