АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 666/7945/14-ц Головуючий в І інстанції Рядча Т.І.
Номер провадження 22-ц/791/706/16 Доповідач: Цуканова І.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«14» березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2,
ОСОБА_3
секретарОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від «21» грудня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_7, ОСОБА_5 про стягнення кредитної заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» звернулося до суду із позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором.

При цьому посилалось на те, що 21.08.2007р. між Відкритим акціонерним товариство «ВТБ Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» (далі Банк), та ОСОБА_7 було укладено генеральну угоду №12 терміном дії до 21.08.2017 року включно, за якою Банк зобовязувався надати клієнту кредитні кошти в порядку і на умовах, визначених у кредитних договорах, договорах про відкриття кредитної лінії, договорах про відкриття валютної кредитної лінії, укладених у рамках цієї угоди, які є її невідємними частинами. Загальний розмір позичкової заборгованості відповідача за наданими в рамках даної угоди кредитами не повинен перевищувати суми, еквівалентної 160000 доларів США. В рамках зазначеної генеральної угоди між позивачем та ОСОБА_7 був укладений кредитний договір №25.30-12/07-СК, відповідно до якого останньому було надано кредит в сумі 140000 доларів США, строком користування до 20.08.2014 року, зі сплатою 13,5% річних за користування кредитними коштами.

За виконання ОСОБА_7 обовязків за кредитним договором поручилася ОСОБА_5, уклавши з Банком 21.08.2007р. договір поруки.

Оскільки відповідачі обовязки з погашення кредиту не виконують, Банк просив стягнути суму боргу 57948,14 доларів США, яка утворилася станом на 23.10.2014р.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 21.12.2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_7, ОСОБА_5 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість за Генеральною угодою №12 від 21.08.2007 року та кредитного договору №25.30-12/07-СК від 21.08.2007 року в розмірі 57372,96 доларів США, яка складається із: заборгованості по кредиту (поточна) 45597,88 доларів США, заборгованість по кредиту (прострочена) 10319,91 доларів США, заборгованість по відсоткам за період з 18.10.2014р. по 23.10.2014р. в сумі 102,79 доларів США, заборгованість по відсоткам за період з 19.09.2014р. по 17.10.2014р. в сумі 1277,79 доларів США, 3% річних за весь час прострочення сплати кредиту за період з 21.11.2008р. по 23.10.2014р. в сумі 71,10 доларів США, 3% річних за весь час прострочення сплати відсотків за користування кредитом за період з 21.11.2008р. по 23.10.2014р. в сумі 3,49 доларів США.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Рішення суду оскаржено в апеляційному порядку ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7, в яких зазначено прохання скасувати рішення суду, ухвалити нове, яким Банку в задоволенні позову повністю відмовити, з посиланням на невідповідність висновку суду обставинам справи, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права.

В судовому засіданні апеляційного суду сторони та їх представники уточнили, що рішення суду оскаржено в частині задоволених позовних вимог. В частині позовних вимог, в задоволенні яких відмовлено, рішення суду ніким не оскаржено.

В судове засідання апеляційного суду представник позивача не зявився.

Заслухавши доповідача, сторони, представників сторін, в т.ч. в режимі відеоконференції, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог вказаного вище Кодексу.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем).

Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання, відповідно до ч.3 цієї статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

За ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Частиною першою статті 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

За частиною другою ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що 21.08.2007 року між ОСОБА_7 та Банком було укладено генеральну угоду №12, за якою останній зобовязувався надати ОСОБА_7 кредитні кошти в порядку і на умовах, визначених у кредитних договорах, договорах про відкриття кредитної лінії, договорах про відкриття валютної кредитної лінії, укладених у рамках цієї угоди, які є її невідємними частинами. Загальний розмір позичкової заборгованості відповідача за наданими в рамках даної угоди кредитами не повинен перевищувати суми, еквівалентної 160000 доларів США. В рамках зазначеної генеральної угоди між позивачем та ОСОБА_7 21.08.2007р. був укладений кредитний договір №25.30-12/07-СК, відповідно до якого останньому було надано кредит в сумі 140000 доларів США, строком користування до 20.08.2014 року, зі сплатою 13,5 процентів річних за користування кредитними коштами. Строк дії генеральної угоди до 21.08.2017р.

20.02.2009 року відповідно до додаткової угоди №1 до кредитного договору внесені зміни, а саме: надано позичальнику відтермінування по сплаті основної суми заборгованості на шість місяців. Погашення суми заборгованості починається з 20.08.2009 року.

21.12.2009 року між Банком та ОСОБА_7 було укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору, відповідно до якої позичальнику надано відтермінування по сплаті основної суми заборгованості на 6 місяців з грудня 2009 року по травень 2010 року включно.

21.02.2011 року відповідно до договору про внесення змін №3 до кредитного договору №25.30-12/07-СК внесені зміни, при цьому строк користування кредитними коштами збільшено до 19.08.2016 року.

В якості забезпечення своєчасного виконання зобовязань ОСОБА_7 за кредитним договором 21.08.2007 року між ПАТ «ВТБ Банк», ОСОБА_7 та ОСОБА_5 було укладено договір поруки №ДП-1, згідно положень якого остання як поручитель зобовязалася перед позивачем солідарно відповідати за виконання боржником своїх зобовязань за кредитним договором в повному обсязі.

21.02.2011р. договором про внесення змін №1 до договору поруки від 21.08.2007р. ЛДП-1 внесено зміни щодо збільшення терміну кредитування строком до 19.08.2016 року.

З матеріалів справи вбачається, що згідно п.2.2 Кредитного договору від 21.08.2007р. кредит надається шляхом перерахування коштів на рахунок позичальника №0281 в Херсонській філії ВАТ ВТБ Банк, МФО 34203.

21.08.2007р. між Банком та ОСОБА_7 укладено договір банківського рахунку №281 на відкриття і обслуговування поточного рахунку фізичної особи, за п.1.1. якого Банк відкриває Клієнту поточний рахунок №0281, для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій в національній та іноземній валюті за допомогою платіжних інструментів, передбачених чинним законодавством України.

Висновком судової економічної експертизи №313/15 від 11.09.2015р. підтверджується, що за заявою ОСОБА_7 про надання кредиту згідно договору №25.30-12/07-СК від 21.08.2007р. в сумі 140000 доларів США згідно меморіального ордеру NTR.10449.1 від 22.08.2007р. кредитні кошти в сумі 140000 доларів США надійшли на поточний рахунок позичальника, що відображено бухгалтерським проведенням по кредиту рахунку №0281 /т.2, а.с. 32, 35, 36/, що є підтвердженням здійснення господарської операції по зарахуванню грошових коштів на поточний рахунок ОСОБА_7.

Згідно завіреної позивачем копії матеріального ордеру NTR.10449.1 від 22.08.2007р. на поточний рахунок ОСОБА_7 №0281 зараховано 140000 доларів США згідно угоди №25.30-12/07-СК від 21.08.2007р. /т.1, а.с. 271/.

Факт перерахування Банком на вказаний поточний рахунок ОСОБА_7 140000 доларів США за розрахунковим документом TR.10449, в т.ч. видача готівки з поточного рахунку згідно Кредитного розпорядження - 100000 доларів США та зарахування 40000 доларів США кредиту на поточний рахунок ОСОБА_7 згідно угоди №25.30-12/07-СК від 21.08.2007р. підтверджується випискою по вказаному особовому рахунку /т.4, а.с. 34/.

Як зазначено у вищевказаному висновку експерта, різниця в сумі 40000 доларів США є кредитним залишком по рахунку №0281 /т.2, а.с. 35/.

Відповідачами визнається факт отримання 22.08.2007р. готівкою від Банку 100000 доларів США з поточного рахунку №0281 згідно кредитного розпорядження /т.2, а.с. 9/.

Оскільки судом встановлено, що Банк на виконання п.2.2 умов кредитного договору перерахував 140 000 доларів США на рахунок позичальника, ОСОБА_7, то, за думкою суду, Банк на підставі п.п. 5.2.1, 5.2.4 кредитного договору набув право вимоги до ОСОБА_7, а у ОСОБА_7 згідно п. 5.3.1, 5.3.11 кредитного договору виникло зобовязання достроково повернути кредит, сплатити відсотки за його користування, виконати інші зобовязання за кредитним договором у повному обсязі.

З огляду на вищенаведене суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог Банку, заявлених як до боржника ОСОБА_7, так і до його поручителя ОСОБА_5, які мають відповідати перед позивачем в солідарному порядку.

При цьому суд не прийняв в повній мірі до уваги висновок експерта про відсутність заборгованості ОСОБА_7 перед Банком, та наявність заборгованості останнього серед ОСОБА_7, оскільки цей висновок базується лише на розмірі кредиту, що дорівнює 100000 доларів США, отриманих ОСОБА_7 готівкою з поточного рахунку.

ОСОБА_7 востаннє сплатив частину заборгованості за кредитом в травні 2015 року. Згідно розрахунку заборгованості станом на 23.10.2014р. загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню з ОСОБА_7 за кредитним договором складає 57948,14 доларів США, із них: сума заборгованості за кредитом поточна 45597,88 доларів США, сума заборгованості за кредитом прострочена 10319,91 доларів США, сума заборгованості за відсотками, нарахованими за період з 18.10.2014р. по 23.10.2014р. 102,79 доларів США, сума простроченої заборгованості за відсотками нарахованими за період з 19.09.2014р. по 17.10.2014р. 1277,79 доларів США, пеня нарахована у звязку з несвоєчасною сплатою кредиту за період з 19.02.2014р. по 23.10.2014р. 7166,16 грн., пеня за несвоєчасну сплату відсотків за період з 20.05.2014р. по 23.10.2014р. 282,48 грн., 3% річних за період з 21.11.2008р. по 23.10.2014р. в сумі 71,10 доларів США, 3% річних за період з 21.11.2008р. по 23.10.2014р. 3,49 доларів США.

Визначаючи розмір кредитної заборгованості в сумі 57372,96 доларів США та частково задовольняючи позов, заявлений в сумі 57948,154 доларів США, суд виходив з того, що Банком неправомірно всупереч умовам кредитного договору в іноземній валюті нарахована пеня за несвоєчасну сплату кредиту за період з 19.02.2014р. по 23.10.2014р., та пеня за несвоєчасну сплату відсотків за період з 20.05.2014р. по 23.10.2014р., тому в стягненні сум 7166,16 грн. та 282,42 грн. суд відмовив.

При цьому помилкове зазначення в мотивувальній частині рішення суду вказаних сум як складових загального розміру заборгованості не вплинуло на визначення суми, підлягаючої стягненню з боржників.

Колегія суддів погоджується з висновком суду в оскаржуваній частині, тобто в частині задоволених позовних вимог, оскільки він відповідає обставинам справи, підтверджується дослідженими судом доказами, ґрунтується на вимогах закону.

Рішення суду в зазначеній частині ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування не вбачається.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційних скарг про оцінку завіреної Банком копії меморіального ордеру NTR.10449.1 від 22.08.2007р. на суму 140000 доларів США як фальшивого доказу з огляду на таке.

З пояснень представника Банку при розгляді справи місцевим судом вбачається, що оригінал меморіального ордеру як розрахунковий документ, складений за ініціативою Банку і не потребуючий узгодження з позичальником за кредитним договором, знищено за актом №6 від 22.02.2013р. /т.4, а.с. 17-20/.

Колегія суддів погоджується з позицією позивача про достовірність доказу копії меморіального ордеру, оскільки вона ґрунтується на ст.ст. 1, 16, 20, 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», за якими меморіальний ордер є розрахунковим документом, який складається за ініціативою банку для оформлення операцій щодо списання коштів з рахунку платника і внутрішньобанківських операцій.

Безпідставними є також доводи відповідачів про недоведеність отримання ОСОБА_7 40000 доларів США, оскільки судом встановлено, що 140 000 доларів США 22.08.2007р. зараховано Банком на поточний рахунок позикодавця, що згідно п.п.2.2 умов кредитного договору підтверджує факт надання кредиту в зазначеній сумі.

Висновком експерта підтверджено, що поточний рахунок на імя ОСОБА_7 є клієнтським рахунком для відкриття і обслуговування якого 21.08.2007р. між останнім і Банком укладено договір банківського рахунку №281.

В п.1.1. вказаного договору банківського рахунку зазначено, що Банк відкриває Клієнту вказаний поточний рахунок для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій в національній та іноземній валюті за допомогою платіжних інструментів, передбачених законодавством України /т.2, а.с. 87/.

Як зазначив Верховний Суд України в постанові №3-80гс-14 від 02.09.2014р., згідно з пунктом 1.3 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» дата валютування зазначена платником у розрахунковому документів або в документі на переказ готівки дата, починаючи з якої кошти, переказані платником отримувачу, переходять у власність отримувача.

Отже, кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними, а банк в свою чергу у межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів.

Факт отримання ОСОБА_7 кредиту саме в сумі 140000 доларів США, за думкою колегії суддів, також підтверджується:

- змістом кредитного договору та договорів про внесення змін до кредитного договору /т.1, а.с. 247, 252, 258/,

- змістом договору поруки від 21.08.2007р. та договором №1 від 21.02.2011р. про внесення змін до нього /т.1, а.с. 268, 269/,

- зверненнями ОСОБА_7 до Банку з питань досудового врегулювання спорів /т.1, а.с. 91, 94/.

Колегія суддів не приймає також до уваги доводи апеляційних скарг про припинення договору поруки, укладеного 21.08.2007р. між Банком і ОСОБА_5 з посиланням на зміну умов кредитного договору без згоди поручителя ОСОБА_5, оскільки надання згоди останньої на зміну умов кредитного договору підтверджується договором про внесення змін №1 до договору поруки від 21.08.2007р. №ДП-1 від 21.02.2011р. /т.1, а.с. 268, 269/.

Оскільки рішення суду в частині позовних вимог, в задоволенні яких відмовлено, ніким не оскаржено, то колегія суддів в силу принципу диспозитивності йому юридичної оцінки не дає.

Керуючись ст.ст.303, 308, 315, п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 21 грудня 2015 року залишити без змін в частині стягнення кредитної заборгованості та судових витрат.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В.Цуканова

Судді: І.В.Вейтас

ОСОБА_3