Справа № 139/423/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2016 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючої - судді Тучинської Н.В.

секретаря судового засідання Хонькович Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Муровані Курилівці цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Сторони перебувають у договірних правовідносинах на підставі договору № VIUWGA від 29 січня 2008 року. Відповідно до умов договору ОСОБА_1. отримала від позивача кредит у розмірі 75 тисяч гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,34 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2,00 % від суми виданого кредиту, які зобов'язувалася повернути згідно Порядку та у строки, визначені договором, сплатити проценти за користування кредитом, винагороду та комісії за користування кредитом та здійснити остаточне погашення кредиту не пізніше 29 січня 2018 року.

Користуючись своїм правом достроково вимагати повернення всієї суми кредиту, 17 травня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, в якому зазначає, що своє зобов'язання по щомісячному платежу для погашення заборгованості по кредиту, процентів, комісії та інших витрат ОСОБА_1 належним чином не виконувала, у результаті чого в неї утворилась прострочена заборгованість що станом на 25 березня 2016 року складає 103 634 гривні 29 копійок, в тому числі: заборгованість за кредитом в сумі - 43616 гривень 89 копійок, заборгованість по відсотках за користування кредитом в сумі - 25 916 гривень 92 копійки, заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі - 618 гривень 05 копійок, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язянь за договором в сумі - 33 437 гривень 43 копійки. В позові Банк ставить вимогу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в сумі 89 996 гривень 86 копійок (зокрема, із визначеної пені в розмірі 33437 гривень 43 копійки просить стягнути лише 19800 гривень) та судових витрат по справі.

Представник позивача у судове засідання не з'явився. У прохальній частині позовної заяви (а.с. 3), та у заяві від 23 травня 2016 року (а.с. 29-31, 38-39) представники Банку за довіреностями просили провести розгляд справи за їх відсутності, не заперечували проти винесення заочного рішення.

Відповідач у судове засідання не з'явилася. 15 червня 2016 року у канцелярії суду зареєстровано заяву ОСОБА_1 (а.с. 43) про невизнання позовних вимог та з клопотанням розглядати справу за її відсутності.

Враховуючи права сторін, передбачені ст. 27 та ч. 2 ст. 158 ЦПК України, судом ухвалено провести розгляд справи за відсутності позивача та відповідача на підставі доказів, які подані разом із позовною заявою (а.с. 4-18) та заявою про невизнання позову (а.с. 44-63).

Розглянувши справу у судовому засіданні, дослідивши та оцінивши в сукупності подані сторонами докази, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» слід відмовити, виходячи з наступного:

Частиною 2 статті 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Кредитний договір - це цивільно-правовий документ, який визначає взаємні юридичні права і обов'язки та економічну відповідальність банку і клієнта (позичальника) з приводу проведення кредитної операції.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Під час укладення сторонами кредитного договору у ньому зазначається мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» перебувають у договірних правовідносинах на підставі укладеного 29 січня 2008 року кредитного договору № VIUWGA. Договір було укладено між ОСОБА_1 як позичальником та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (а.с. 9-11). За рішенням загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року тип Банку змінено на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», яке, відповідно до Статуту (а.с. 18), є правонаступником всіх прав та зобов'язань ЗАТ КБ «ПриватБанк».

Предметом договору є кредит у сумі 75 тисяч гривень на споживчі цілі. За користування кредитом п. 1.1 Договору передбачено сплату відсотків у розмірі 1,34% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до цього ж пункту Договору періодом сплати вважається період з 25 по 30 число кожного місяця, а щомісячний платіж ОСОБА_1 складається із суми 1293 гривні 52 копійки і включає в себе заборгованості по кредиту, відсотки, винагороду, комісію (абзац 3).

Для виконання даного договору Банк відкрив позичальникові рахунок для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості за кредитом, відсоткам, винагороді та іншим платежам.

Позичальник зобов'язувалась погашати заборгованість за кредитним лімітом, сплачувати нараховані за період користування кредитом відсотки, за перевитрати платіжного ліміту, комісії за користування кредитом та інші витрати на умовах, передбачених Договором.

Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України, згідно з якою зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Якщо умова виконання закріплена у договорі, вона є обов'язковою для сторін та є критерієм належності виконання. Одним із видів порушення зобов'язання є неналежне виконання, зокрема порушення умов, визначених змістом зобов'язання.

Банк у позові стверджує, що ОСОБА_1 не надавала Банку своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також по інших витратах, в результаті чого у неї станом на 25 березня 2016 року утворилась прострочена заборгованість на загальну суму 103 634 гривні 29 копійок.

Суд не погоджується з таким твердженням Банку, оскільки воно не узгоджується і спростовується наявними у матеріалах справи доказами:

1) Рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 20 грудня 2011 року, яке набрало чинності 10 лютого 2012 року (а.с. 51-52), ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Цим рішенням було встановлено, що відповідачка - ОСОБА_1 не допустила заборгованості по кредитному договору.

2) Рішенням Мурованокуриловецького районного суду від 01 листопада 2013 року (а.с. 53-55), яке набрало чинності 02 грудня 2013 року (а.с. 56-59) ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено у позові до ОСОБА_1 та інших про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Цим рішенням встановлено, що ОСОБА_1 належним чином виконує умови кредитного договору, визначені в п. 1.1., зокрема, вчасно сплачує Банку щомісячний платіж в сумі біля 1300 гривень згідно Графіку погашення кредиту (Додаток № 2 до Кредитного договору) для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсотків, винагороди, комісії.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами або встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, не підлягають доказуванню.

3) Із наданої відповідачем виписки по рахунку (операції по кредиту за 01.01.2008 - 30.05.2016) (а.с. 60-635) слідує, що ОСОБА_1 після постановлення останнього судового рішення продовжує добросовісно, в строки, обумовлені договором, щомісячно сплачувати заборгованість за договором кредиту в сумі не менше 1300 гривень.

Крім того, із цієї ж виписки слідує, що заборгованість ОСОБА_1 перед Банком почала виникати з лютого 2009 року. З тексту рішення Мурованокуриловецького районного суду від 12 січня 2011 року (а.с. 44-48) слідує, що прострочка почала виникати в результаті підвищення Банком в односторонньому порядку відсоткової ставки. Цим рішенням, яке набрало законної сили 17 березня 2011 року (а.с. 49-50), визнано неправомірними дії Банку щодо підвищення відсоткової ставки за кредитним договором № VIUWGA від 29.01.2008 року до ставки 29,52 % річних та зобов'язано здійснити коригуючу операцію щодо зниження відсотків за користування кредитом згідно письмово погоджених сторонами 16,08 % річних, починаючи з 01.02.2009 року, за кредитним договором № VIUWGA від 29.01.2008 року, шляхом надання відповідного протоколу засідання кредитного комітету відповідача про зменшення відсотків.

Прострочення у рамках цивільного законодавства розглядається як порушення обов'язку передати певну річ, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, вчинити інші дії у передбачений договором чи в інший розумний строк після виникнення зобов'язання.

Прострочення розглядається як юридичний склад, що є підставою для зміни правовідносин. При цьому складовими прострочення є такі юридичні факти: наявність між сторонами договірних відносин; настання строку виконання зобов'язання; невиконання стороною зобов'язання у строк.

Статтею 1050 ЦК України, передбачено наслідки прострочення позичальником повернення позики. Зокрема, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Нормами цивільно-процесуального законодавства визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна особа вважається невинуватою доти, поки її вину не буде доведено.

Представник позивача у судове засідання не з'явився та не надав суду доказів на ствердження правомірності та законності своїх вимог. Водночас відповідач належними доказами довела, що своєчасно та у розмірі, визначеному Договором, здійснює погашення заборгованості протягом усього терміну дії договору.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 ЦПК України, лише у випадку порушення, невизнання чи оспорювання прав, свобод і інтересів особа має право звернутися до суду за захистом.

В судовому засіданні доведено, що вимога Банку про дострокове стягнення заборгованості за кредитом, через неналежне виконання відповідачем зобов'язання є передчасною і не грунтується на вимогах Договору та закону.

На основі з'ясованих і проаналізованих в сукупності обставин справи, на які посилаються сторони як на підставу своїх вимог і заперечень, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки ОСОБА_1 виконувала та продовжує виконувати свої зобов'язання перед позивачем в повному обсязі згідно Договору та додатків до нього.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України, судові витрати, понесені стороною позивача присуджуються лише у випадку ухвалення рішення на його користь. Оскільки суд прийшов до висновку про необхідність відмовити в позові, відсутні підстави для задоволення вимоги про стягнення з відповідача на корить Банку судових витрат.

Керуючись ст.ст. 509, 526, 529, 530, 610, 1054 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 57, 60, 61, 88, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Публічному акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» відмовити в позові до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у зв'язку з його необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржено сторонами протягом десяти днів з моменту проголошення до апеляційного суду Вінницької області через Мурованокуриловецький районний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ____________