Справа № 159/312/16-ц
Провадження № 2/159/274/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2016 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Наваляного Т.Д.,

з участю секретаря Спасюк К.В.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в :

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що відповідно до укладеного договору № 593/К від 14.08.2008 року відповідач ОСОБА_2 отримав кредит на суму 55000 доларів США на термін до 15.08.2013 року. За умовами укладеного договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач ОСОБА_2 повинен надати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати, згідно кредитного договору. У випадку порушення зобовязань за кредитним договором, відповідач ОСОБА_2 сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.14.08.2008 року, з метою забезпечення виконання ОСОБА_2 зобовязань за кредитним договором, між ЗАТ КБ «Приват Банк» та відповідачем ОСОБА_3 укладено договір поруки № 593/к. Згідно п. 2 договору поруки, поручитель зобовязався перед кредитором відповідати за виконання боржником обовязків за кредитним договором у тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Відповідач своєчасно не надавав Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісіями, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що стверджується розрахунком заборгованості. Станом на 13.11.2015 року заборгованість відповідача ОСОБА_2 перед позивачем складає 100677,02 долари США, яка складається з наступного: 23670,21 долар США заборгованість за кредитом; 13,52 долари США заборгованість по процентам за користування кредитом; 76993, 29 долар США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Позивач вказує, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.08.2012 року з відповідачів солідарно в користь позивача стягнуто кошти в сумі 82420,20 доларів США, різниця складає 18256,82 долари США, а також штрафи, відповідно до умов договору: 10,91 долар США штраф (фіксована частина); 912,84 долари США штраф (процентна складова). За вказаних обставин позивач просить стягнути з відповідачів в його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 19180,57 долари США, що згідно курсу НБУ складає 439426,93 гривні та судові витрати по справі.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, з підстав, викладених у заяві, просить його задовольнити. Додатково пояснив, що не може уточнити позовні вимоги та вказати з яких складових складається заборгованість в сумі 19180,57 доларів США, яка предявлена до стягнення з відповідачів в солідарному порядку.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, рахують його безпідставним. Представник відповідача суду пояснив, що 25.12.2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_2 укладено договір про внесення змін № 1 до Кредитного договору №593/к від 14.08.2013 року. Договором про внесення змін № 2 до Кредитного договору № 593/к від 14.08.2008 року передбачено, що сума заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання Договору про внесення змін зменшена на 76807,34 долари США, зокрема: відсотки в розмірі 50480,33 долари США, пеня у розмірі 26327,01 долари США. Пунктом 1.4 договору про внесення змін № 2 передбачено, що з моменту підписання сторонами цього договору, за умови належного виконання позичальником ОСОБА_2 своїх зобовязань по сплаті платежів, зазначених в Графіку погашення кредиту, позичальник за користування кредитом сплачує 0,12 % річних. Пунктом 1.5.3 договору про внесення змін № 2 передбачено, що починаючи з наступного дня, який слідує за днем повернення кредиту, позичальник сплачує Банку пеню у розмірі 0,0556 % від суми залишку непогашення заборгованості за кожен день прострочення. При цьому відсотки та комісії за користування кредитом не нараховуються і не сплачуються. Рішенням Індустріального суду міста Дніпропетровськ заборгованість за тілом кредитом у розмірі 33680 долари США стягнута ще у серпні 2012 року. Рішення суду набуло законної сили. Вважає, що підстав для стягнення заборгованості за тілом кредиту немає. Як вбачається із договору про внесення змін № 2 до Кредитного договору, з моменту визнання кредиту простроченим проценти та комісії не нараховуються і не сплачуються. ПАТ КБ «Приватбанк» у позовній заяві не зазначає, коли ОСОБА_2 допущено порушення будь-якого зобовязання перед Банком, а тому у судовому засіданні не можливо встановити підстави нарахування відсотків за кредитом. Щодо позовних вимог про стягнення пені, то у відповідності до положень договору про внесення змін №2 до Кредитного договору від 25.12.2013 року, пеня нараховується із 32 дня вчинення порушення умов кредитного договору, у розмірі 0,0556 від залишку суми непогашеної заборгованості за кожний день прострочення. Як вбачається з доданого до позовної заяви про уточнення позовних вимог розрахунку суми пені, сума пені за порушення строків розрахунків 25.12.2013 року складала 60,46 долари США, а 26.12.2013 року було нараховано 50508,44 долари США, а загальна заборгованість з пені вже становила 77166,22 долари США і станом на 13.11.2015 року не відомо з яких підстав склала 77318 долари США. У позовній заяві позивачем визначена пеня за несвоєчасність погашення заборгованості у розмірі 76993,29 доларів США, однак в судовому засіданні представник позивача не зміг пояснити механізму нарахування пені, наведеного у розрахунку. Щодо заявлений позовних вимог у розмірі 19180,57 долари США., то необхідно врахувати, що позивач не вказує, з чого складається ця заборгованість, з тіла кредиту, відсотків, пені, тому встановити позовні вимоги не є можливим, не зміг пояснити складову позовних вимог представник позивача і в судовому засіданні. Просив в задоволенні позову відмовити з мотивів його безпідставності.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась, хоч завчасно та належним чином повідомлялась про час та місце розгляду справи, заперечень проти позову не подала.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що в позові слід відмовити.

В судовому засіданні встановлено, що 14.08.2008 року між ЗАТ КБ «Приват Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приват Банк», як кредитодавцем, та відповідачем ОСОБА_2, як позичальником, було укладено кредитний договір № 593/к, за умовами якого позичальник отримав кредит в розмірі 55000 доларів США з кінцевим терміном повернення кредитних коштів до 15 серпня 2013 року (а.с.15-16).

14.08.2008 року, з метою забезпечення виконання ОСОБА_2 (боржником) зобовязань за вказаним кредитним договором, між ЗАТ КБ «Приват Банк» (кредитором) та відповідачем ОСОБА_3 (поручителем) укладено договір поруки № 593/к. Згідно з пунктом 2 договору поруки, поручитель зобовязався перед кредитором відповідати за виконання боржником обовязків за кредитним договором у тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. В пункті 4 договору поруки зазначено, що у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. В п.13 договору поруки зазначено, що зміни і доповнення до цього договору вносяться тільки за згодою сторін в письмовому вигляді шляхом укладення відповідної додаткової угоди (а.с.18).

Відповідно до положень ч.1, ч.2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

20.08.2012 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська ухвалено заочне рішення по цивільній справі № 2/0417/5945/2012, яким вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованість за кредитним договором № 593/к від 14.08.2008 року в розмірі 82420,20 доларів США (а.с.6).

Заочне рішення суду набрало законної сили 30.08.2012 року.

25 грудня 2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_3 укладено договір про внесення змін № 1 до договору поруки №593/к від 14.08.2013 року. Вказаним договором передбачено, що Кредитор надав Боржнику кредит в сумі 28777,19 доларів США на реструктуризацію заборгованості за кредитним договором №593/к від 14.08.2013 року і боржник зобовязаний повернути кредит в строк до 24.12.2023 року, сплачувати за його користування 0,12 % річних, а у випадку порушення строків повернення кредиту, сплачувати банку пеню в розмірі 0,0556 % від суми залишку непогашення заборгованості за кожен день прострочення. При цьому проценти за користування кредитом не сплачуються, а також сплачувати винагороди, пені та інші платежі, відшкодовувати збитки в порядку та строки, визначені у кредитному договорі.

25.12.2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено договір про внесення змін № 2 до Кредитного договору №593/к від 14.08.2013 року. Договором про внесення змін № 2 до Кредитного договору № 593/к від 14.08.2008 року передбачено, що сума заборгованості, що виникла в період з дати надання Позичальнику кредиту до дати підписання цього Договору про внесення змін зменшена на 76807,34 долари США, зокрема: відсотки в розмірі 50480,33 долари США, пеня у розмірі 26327,01 долари США. Пунктом 1.4 договору про внесення змін № 2 передбачено, що з моменту підписання Сторонами цього Договору за умови належного виконання Позичальником своїх зобов'язань по сплаті платежів, зазначених в Графіку погашення кредиту, Позичальник за користування кредитом сплачує 0,12 % річних. Пунктом 1.5.3 договору про внесення змін № 2 передбачено, що починаючи з наступного дня, який слідує за днем повернення кредиту(32-й день), позичальник сплачує Банку пеню у розмірі 0,0556 % від суми залишку непогашення заборгованості за кожен день прострочення.

При цьому, в договорі про внесення змін № 2 до Кредитного договору №593/к від 14.08.2013 року не вказується, що позичальником отримано від Банку кредит в розмірі 28777,19 доларів США.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив отримання позичальником ОСОБА_2 будь-яких сум у 2013 році для погашення заборгованості за кредитним договором №593/к від 14.08.2013 року.

Дана сума не відображена в розрахунку заборгованості на момент укладення договору про внесення змін № 1 до договору поруки №593/к від 14.08.2013 року, тобто станом на 25.12.2013 року.

Вищевказаний факт свідчить про сумнівність фактично отриманого позичальником кредиту для погашення заборгованості.

Правовідносини, які виникли між сторонами у справі, окрім положень зазначених вище договорів, врегульовані нормами ЦК України.

Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до норм ст.ст. 11, 525, 629 ЦК України, підставами для виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договір, який є обовязковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обовязково укладається в письмові формі (ст.1054, 1055 ЦК України).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Тобто, отримуючи кредит, позичальник зобовязується повернути суму кредиту, а також сплатити проценти в розмірі та на умовах, передбаченими кредитним договором, а у роза порушення умов договору - сплатити пеню.

Якщо боржник прострочив виконання, то діє ч. 2 ст. 625 ЦК України, відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналогічну позицію висловив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 17 постанови від 30.03.2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» - зобовязання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 559-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Сторонами у даній справі визначено строк повернення кредиту - до 15.08.2013 року, повернення мало відбуватись за Графіком, який передбачав нарахування процентів до 15.08.2013 року.

Рішенням суду від 20.08.2012 року заборгованість по даному кредиту з позичальника та поручителя стягнута солідарно.

Відповідно до позовної заяви, ПАТ КБ «Приват Банк» просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором, як різницю між сумою боргу - 82420,20 доларів США, яка задоволена рішенням суду, та боргу, який виник після цього в сумі 18256,82 долари США, а також штрафи, відповідно до умов договору: 10,91 долар США штраф (фіксована частина); 912,84 долари США штраф (процентна складова), а всього - 19180,57 долари США.

При цьому, згідно наданих позивачем розрахунків, заборгованість по тілу кредиту, процентами та пенею була обрахована позивачем за період з 25.12.2013 року (часу укладення договому про внесення змін № 2 до Кредитного договору №593/к від 14.08.2013 року) по 13.11.2015 рік (на час обрахування заборгованості).

З наданого ПАТ КБ «Приват Банк» розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається що станом на 13 листопада 2015 року заборгованість відповідача ОСОБА_2 за кредитним договором складає 23670,21 долар США, 13,52 долари США заборгованість по процентам та 76993,29 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також 10,91 долар США штраф (фіксована частина); 912,84 долари США штраф (процентна складова).

Конституційний суд України в рішенні від 10.11.2011 року № 15-рп/2011 зазначає, що держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків (п.1 ч. 2 ст. 92 Конституції України), має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів кредитних послуг.

Згідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, різновидом якої є пеня, штраф (ст. 549 ЦК України).

Згідно ст. 16 ЦК України, однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обовязку в натурі.

За змістом ст.ст. 10, 11 , 57-60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, надавши суду належні та допустимі докази. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тобто, доказами можуть бути будь-які фактичні дані, в тому числі і умови та правила надання банківських послуг, як письмовий доказ, на підставі якого суд повинен встановити наявність обставин, що обґрунтовують вимоги позивача щодо наявності у відповідачів заборгованості за договором банківського кредиту, не виконання за цим договором грошового зобов'язання та настання цивільно-правової відповідальності, виходячи саме з умов договору як письмового доказу.

За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Таким чином, позивач як сторона по справі, зобовязаний довести ті обставини на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема щодо виникнення договірних правовідносин позики між сторонами на підставі договору банківського кредиту та невиконання відповідачем взятих на себе договором грошових зобовязань, подавши суду свої розрахунки, оскільки обовязок подання доказів покладається на сторін.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов'язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі.

Позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення донарахованої кредитної заборгованості, зумовленої подальшим невиконанням позичальником взятих на себе зобовязань і після ухвалення рішення суду про стягнення боргу, має належним чином обґрунтувати та підтвердити належними і допустимими доказами розмір такої суми боргу, навести види та розмір кожної зі складових цього боргу за вже вирахуванням сум, призначених до стягнення за рішенням суду, довівши тим самим перед судом достовірність заявленої до стягнення суми боргу, а відтак і правомірність заявлених позовних вимог.

Як вбачається зі змісту матеріалів цивільної справи, стороною позивача не виконано свого обовязку із доведення заявлених позовних вимог.

Даний висновок суду ґрунтується на тому, що позивач вказав лише загальну суму донарахованого відповідачу ОСОБА_2 боргу та не вказав і не довів складові цієї суми, як в поданих розрахунках так і в судовому засіданні, що, в свою чергу, фактично унеможливило перевірку дійсності заявленої до стягнення суми боргу, а рішення суму в жодному разі не можу ґрунтуватись на припущеннях.

Визначення судом самостійно видів складових боргу та їх точних розмірів, враховуючи зміст наданого позивачем розрахунку загального боргу відповідача в порівнянні зі змістом рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 серпня 2012 року, яке набуло законної сили є неможливим, оскільки жодна зі складових, які б мали бути однаковими в цих документах, зокрема борг за тілом кредиту, не співпадають, а даних про часткове виконання рішення суду від 20.08.2012 року в матеріалах справи немає, в судовому засіданні сторонами не надано.

Не зміг пояснити та обґрунтувати в судовому засіданні і представник позивача суму донарахованого боргу та її складові, зокрема наданий ним же розрахунок пені.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову з підстав необґрунтованості та недоведеності заявлених позовних вимог в частині суми боргу відповідача.

Судові витрати у справі, враховуючи положення ст. 88 ЦПК України, результат вирішення справи, предмет та характер позовних вимог, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 212-215 ЦПК України, на підставі ст.ст. 526, 530, 533, 1050, 1054 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий:ОСОБА_5