Апеляційний суд Житомирської області
Справа №274/3837/15-ц Головуючий у 1-й інст. Хуторна І. Ю.
Категорія 27 Доповідач Гансецька І. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді: Гансецької І.А.

суддів: Товянської О.В.,

ОСОБА_1

при секретарі: Кравчук Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційними скаргами публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» та представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 13 квітня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з даним позовом. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між ним та ОСОБА_2 04.07.2008 року було укладено кредитний договір № ZRJ0AE за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 43561,79 грн з кінцевим терміном повернення 03.07.2013 року. В звязку з невиконанням відповідачем умов договору, просив стягнути з нього заборгованість в розмірі 80423,41грн, яка складається із: 76355,63 грн пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 250,00 грн штрафу (фіксована частина) та 3817,78 грн штрафу (процентна складова).

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 13 квітня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Банку 1533,00грн. пені, в решті вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду обидві сторони подали апеляційні скарги.

ПАТ КБ «ПриватБанк» оскаржив рішення в частині стягнення пені. В апеляційній скарзі просив скасувати рішення і постановити нове про задоволення позову в частині стягнення пені в повному обсязі.Посилався на невідповідність висновків суду обставинам справи.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просив скасувати рішення суду і постановити нове про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Посилався на порушення судом норм матеріального і процесуального права, зазначав, що позивач пропустив строк звернення до суду з даним позовом.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 04 липня 2008 року між сторонами у справі укладено кредитно-заставний договір № ZRJ0AE, згідно якого банк надав ОСОБА_2 кредит в розмірі 43561,79 грн зі сплатою 22,08 % річних, який останній зобов'язався повертати щомісячними платежами відповідно до графіку. Строк повернення кредиту 03.07. 2013 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, відповідачем передано в заставу автомобіль марки PEUGEOT 206, державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Пунктом 12.2 кредитно-заставного договору передбачено, що банк, не застосовуючи судових процедур, має право на власний розсуд обрати процедуру позасудового звернення стягнення на предмет застави для задоволення забезпечених вимог з-поміж таких: а) передача предмета застави у власність банку для задоволення і погашення забезпечених вимог; б) продаж предмета застави банком третій особі відповідно до вимог законодавства України; в) звернення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса (у випадку нотаріального посвідчення договору); г) будь-яка інша процедура, дозволена законодавством України. Про обрану процедуру звернення стягнення на предмет застави банк письмово повідомляє позичальника.

З метою врегулювання питання щодо погашення наявної заборгованості на вимогу банку 07.04.2010 року за актом приймання-передачі вказаний автомобіль був вилучений працівником банку для його реалізації за ринковою ціною та направлення виручених коштів на погашення заборгованості. На час вилучення автомобіль перебував у технічно справному стані, при візуальному огляді було виявлено незначні механічні пошкодження. Представникам банку автомобіль передано з технічним паспортом та комплектом ключів.

Відповідно до п.17.10 кредитно-заставного договору оцінка предмету застави складала 49470,00 грн. Згідно наданої позивачем довідки, автомобіль марки PEUGEOT 206, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 реалізовано 30.09.2014 року за ціною 57000,00 грн. Кошти розподілено наступним чином: 34499,67 грн14243,69 грн тіло кредиту; 17366,08 грн відсотки та комісія; 4924,04грн пеня; 209,41 грн витрати, повязані з реалізацією авто (зняття з реєстрації).

Станом на 08.04.2010 року, на час вилучення автомобіля, заборгованість ОСОБА_2 перед Банком по тілу кредиту становила 35645,70 грн по процентах - 314,19 грн, по пені -138,59 грн. На час реалізації автомобіля заборгованість відповідача по тілу кредиту становила 34499,67 грн по процентах 14243,69 грн, по пені - 69438,07грн.

За змістом вимог ч.1 ст.613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобовязання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обовязку.

Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За положеннями статті 1050 ЦК України , якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу .

Разом з тим за змістом частини 4 ст.613 ЦК України боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора.

Якщо боржник доведе, що не виконав грошового зобов'язання через прострочення кредитора, він звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України , оскільки порушення грошового зобов'язання у вигляді його прострочення боржником не настало i в такому разі вважається, що виконання зобов'язання відстрочено на час прострочення кредитора (частина друга статті 613 цього Кодексу ).

Таким чином, ураховуючи суть взаємопов'язаних кредитних і заставних зобов'язань, факт прийняття кредитором від боржника предмета застави для його подальшої реалізації, що передбачено умовами пункту 12.2 укладеного між сторонами кредитно-заставного договору, породжує для кредитора обов'язок вчинити необхідні для цього дії протягом розумного строку (якщо відповідний строк не визначено законом або договором). Ухилення від учинення таких дій зумовлює виникнення прострочення з боку кредитора.

Доводи представника позивача щодо відсутності у Банку можливості реалізувати предмет застави через перебування його під арештом, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки з наданих сторонами судових рішень вбачається, що лише 12.02.2013 року на спірний транспортний засіб було накладено арешт в межах виконавчого провадження про стягнення на користь Банку заборгованості.

Належних і допустимих доказів на підтвердження існування будь-яких перешкод для реалізації заставного автомобіля позивачем суду не надано.

Зазначене свідчить про зловживання кредитором своїми правами, що в свою чергу призвело до суттєвого збільшення заборгованості, а відповідач був позбавлений можливості реалізувати предмет застави та погасити заборгованість, приймаючи до уваги, що фактично відбулося прострочення кредитора, а сума заборгованості на момент передачі автомобіля позивачу була значно нижче ніж вартість заставного майна, у задоволенні заявлених вимог необхідно відмовити.

Правовий висновок з даного питання викладений в постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року при розгляді справи №6-2387 цс15 і в силу ст.214, 360-7 ЦПК Україну він має враховуватись судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин.

Доводи представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права в частині незастосування наслідків пропуску строку позовної давності до вимог про стягнення пені за порушення строку розрахунку за кредитним договором є безпідставними.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у позові.

Керуючись ст.ст. 209,218,303,304,307,309,313,314,316,317,319,324,325 , колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційні скарги представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» та представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 13 квітня 2016 року скасувати.Ухвалити нове рішення. Відмовити Публічному акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» в задоволенні позову до ОСОБА_2.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: