УХВАЛА

іменем україни

6 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Октант-центр» до ОСОБА_3 про визнання договору частково недійсним за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Октант-центр» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 7 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Октант-центр» (далі - ТОВ «Октант-центр»), звертаючись до суду з указаним позовом, зазначало, що 14 грудня 2005 року між ЗАТ «Октант», правонаступником якого воно є, та ОСОБА_3 укладено договір, відповідно до умов якого підприємство зобов'язується своїми та/або залученими силами і засобами збудувати і передати у власність клієнту п'ятиповерхове нежитлове приміщення (будівлю) загальною площею 835,3 кв. м, яке включено до містобудівельного комплексу, за адресою: АДРЕСА_1, а клієнт зобов'язується прийняти об'єкт та сплатити підприємству кошти в розмірі та порядку, передбаченому договором. Відповідно до п. 3 ч. 8 договору у випадку порушення підприємством строків завершення будівництва та здачі об'єкту до експлуатації підприємство зобов'язане сплатити клієнту пеню в розмірі 1 % від ціни даного договору за кожен день прострочення.

Позивач вважав, що зазначений пункт договору суперечить положенням

ч. 3 ст. 549 ЦК України, так як визначає пеню не від розміру несвоєчасно виконаного зобов'язання, а від ціни договору.

Ураховуючи викладене, ТОВ «Октант-центр» просило визнати п. 3 ч. 8 договору від 14 грудня 2005 року № 52/5-45 недійсним.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 21 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 7 вересня 2015 року, в задоволенні позову ТОВ «Октант-Центр» відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «Октант-центр», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просило скасувати вказані судові рішення та закрити провадження у справі.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ТОВ «Октант-Центр», суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність передбачених законом підстав для визнання зазначеної окремої частини договору недійсною, оскільки умови договору були визначені за згодою сторін.

Апеляційний суд погодився з такими висновками районного суду. При цьому послався також на те, що преюдиціним рішенням суду про стягнення пені ці обставини вже досліджувались.

Проте погодитись з такими висновками апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Установлено, що 14 грудня 2005 року ЗАТ «Октант», правонаступником якого є ТОВ «Октант-Центр», та ОСОБА_3 укладено договір № 52/5-45, відповідно до умов якого підприємство зобов'язувалось своїми та/або залученими коштами і засобами збудувати і передати у власність відповідачу п'ятиповерхове нежитлове приміщення (будівлю) загальною площею 835,3 кв. м, за адресою:

АДРЕСА_1, а клієнт зобов'язувалася прийняти об'єкт та сплатити підприємству кошти в розмірі і порядку передбаченому цим договором.

Відповідно до п. 3 ч. 8 зазначеного договору у випадку порушення підприємством строків завершення будівництва та здачі об'єкта до експлуатації підприємство зобов'язане сплатити клієнту пеню у розмірі 1 % від ціни даного договору за кожен день прострочення.

За змістом ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботи (надання послуги) згідно з договором, за кожен день (кожну годину, якщо тривалість визначена у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством.

ТОВ «Октант-Центр» та ОСОБА_3 в п. 3 ч. 8 договору від 14 грудня 2005 року № 52/5-45 відступили від положення даної норми і зменшили розмір пені до 1 % від ціни договору за кожен день прострочення.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При визначенні юрисдикційності спору слід враховувати, що критеріями розмежування цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, характер спору про право (справи за позовами, що виникають з будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами інших видів судочинства), по-друге, однією із сторін у спорі є, як правило, фізична особа.

Тобто критеріями розмежування справи цивільного судочинства від справи господарського судочинства є одночасно суб'єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Пунктом 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 24 жовтня 2011 року № 10 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» роз'яснено, що на вимоги ст. ст. 1, 4-1, 12 ГПК України господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам ст. 1 ГПК України, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

Згідно з п. 7 ст. 12 ГПК України господарським судам підвідомчі справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Обґрунтовуючи доводи скарги, ТОВ «Октант-Центр» посилалось на те, що ухвалою господарського суду Хмельницької області від 24 липня 2014 року порушено провадження у справі про банкрутство і відповідно до п. 7 ст. 12 ГПК України справи з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, підвідомчі господарським судам, тому вважало, що суди мали закрити провадження у справі.

У порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України апеляційний суд на зазначені положення закону уваги не звернув; доводів сторін як на підтвердження, так і на заперечення позову належним чином не перевірив; зокрема доводів відповідача про те, що на час звернення позивача до суду у травні

2015 року відносно останнього вже було порушено провадження у справі про банкрутство ухвалою господарського суду Хмельницької області від 24 липня

2014 року, отже, не визначився щодо юрисдикції цієї справи.

Отже, висновки апеляційного суду про обґрунтованість та законність рішення районного суду є передчасними і ґрунтується на припущеннях, що заборонено ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлені, судове рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, щов силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Октант-центр» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 7 вересня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик