Справа № 370/2253/15-ц Головуючий у І інстанції Мазка Н. Б.
Провадження № 22-ц/780/4476/16 Доповідач у 2 інстанції Фінагєєв В. О.
Категорія 6 20.09.2016
УХВАЛА

Іменем України

20 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

суддів Ігнатченко Н.В., Кашперської Т.Ц.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Київської області на рішення Макарівського районного суду Київської області від 14 червня 2016 року у справі за позовом прокурора Макарівського району Київської області в інтересах держави в особі Макарівської селищної ради Макарівського району Київської області до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки, витребування земельних ділянок, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року прокурор Макарівського району Київської області звернувся до суду з позовом та просив визнати недійсним державний акт на право власності на землю, виданий ОСОБА_3 серії НОМЕР_1 від 13 червня 2007 року щодо земельної ділянки площею 0,151 га для будівництва житлового будинку та господарських споруд з кадастровим номером НОМЕР_2, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 70; визнати недійсним державний акт на право власності на землю, виданий ОСОБА_2 серії НОМЕР_3 від 13 червня 2007 року щодо земельної ділянки площею 0,152 га для будівництва житлового будинку та господарських споруд з кадастровим номером НОМЕР_4, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №68; витребувати з володіння ОСОБА_2 на користь територіальної громади в особі Макарівської селищної ради Макарівського району земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_4 нормативною грошовою оцінкою 108 387 грн. 60 коп., що знаходиться на території Макарівської селищної ради; витребувати з володіння ОСОБА_3 на користь територіальної громади в особі Макарівської селищної ради Макарівського району земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 нормативною грошовою оцінкою 108 387 грн. 80 коп., що знаходиться на території Макарівської селищної ради.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено, що на підставі рішень Макарівської селищної ради від 17 березня 2006 року ОСОБА_3 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,151 га для будівництва житлового будинку та господарських споруд. ОСОБА_2 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,152 га для будівництва житлового будинку та господарських споруд. Нормативна вартість земельних ділянок становить 217 494 грн. Прокурор зазначає про те, що під час відведення земельної ділянки у власність відповідачам розроблялась технічна документація, яка природоохоронними і санітарно-епідеміологічними органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини - не погоджувалася. Рішенням Макарівської селищної ради питання про затвердження технічної документації із землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок зазначеним громадянам не вирішувалося. Враховуючи відсутність будь-яких рішень Макарівської селищної ради щодо відведення земельних ділянок ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у власність, як єдиної підстави набуття права власності громадянами в порядку безоплатної приватизації землі, державні акти, видані на їх ім'я, підлягають визнанню недійсними.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 14 червня 2016 року у задоволенні позову прокурора Макарівського району Київської області відмовлено.

В апеляційній скарзі перший заступник прокурора Київської області просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги перший заступник прокурора зазначає, що закон пов'язує початок перебігу позовної давності не з моментом проінформованості про вчинення певної дії чи прийняття рішення, а з моментом обізнаності про вчинення порушення закону та порушення у зв'язку з цим прав та інтересів. Твердження суду про обізнаність прокурора саме з 13 червня 2007 року не підтверджується належними та допустимими доказами, а є виключно припущенням суду. Перебіг строку у даному спорі для прокурора розпочався з моменту встановлення за результатами досудового розслідування факту порушення вимог земельного законодавства. Отже, відсутність відповідних рішень сесій ради та протоколів засідань вказують на одноособове відчуження сільським головою, як посадовою особою спірної землі, яка є власністю народу з перевищенням наданих йому повноважень. Селищна рада не була обізнана про незаконне вчинення селищним головою дій щодо підписання державних актів на підставі неіснуючих рішень ради.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що відповідно до протоколу сесії Макарівської селищної ради IV скликання від 17 березня 2006 року прийнято рішення №570 про передачу у власність земельних ділянок, відповідно до п. 2 якого громадянам передано безоплатно у власність земельні ділянки для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд згідно додатків №1, №2. Пунктом 4 рішення наданий дозвіл на виготовлення державних актів на право власності на землю громадянам згідно додатку. Однак, у зазначених додатках відсутні прізвища відповідачів (а.с.7-13, 14-18).

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого 13 червня 2007 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 70, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,151 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Державний акт виданий на підставі рішення Макарівської селищної ради від 17 березня 2006 року № 570-37-IV (а.с.19).

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5, виданого 13 червня 2007 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 68, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,152 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Державний акт виданий на підставі рішення Макарівської селищної ради від 17 березня 2006 року № 570-37-IV (а.с.20).

Відомості про факт можливої підробки рішення Макарівської селищної ради внесенні до ЄРДР за № 0000027 від 04 серпня 2015 року. Правова кваліфікація - ч. 1 ст. 366 КК України (а.с.21).

Згідно відповіді управління Держземагенства у Макарівському районі Київської області від 14 серпня 2015 року №10-1013-0.2-5254/2-15, станом на 2015 рік нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2 становить 108 387 грн. 80 коп., земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_4 становить 109 105 грн. 60 коп. (а.с.22).

У відповіді відділу Держземагенства у Макарівському районі Київської області від 08 квітня 2013 року №01-12/671 зазначено, що в архіві відділу відсутня технічна документація із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.40).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів. Позивачем не надано достатніх підстав, які б підтверджували неналежне виконання службовими особами Макарівської селищної ради своїх обов'язків, а також їх бездіяльності.

Колегія суддів по суті погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 116 ЗК України (в редакції яка діяла на час прийняття рішення від 17 березня 2006 року) встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання. Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення . Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність.

Таким чином, особливість набуття права на земельні ділянки полягає в наявності чітко визначеної в законодавстві процедури, за якою в суб'єктів виникають повноваження щодо володіння, користування й розпорядження земельною ділянкою.

Таке набуття права на земельні ділянки передбачає обов'язкове прийняття уповноваженим органом держави (органом влади чи органом місцевого самоврядування) відповідного рішення, яке є обов'язковою юридичною підставою для подальшого юридичного оформлення відповідних прав на земельну ділянку.

Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України 2001 року захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Таким чином, у разі встановлення судом неправомірного отримання особою земельної ділянки або отримання її з непередбачених законом підстав особа не набуває права власності на неї.

У державних актах, виданих на ім'я відповідачів, зазначено, що підставою для їх видачі є рішення Макарівської селищної ради від 17 березня 2006 року. Так, рішенням Макарівської селищної ради від 17 березня 2006 року було затверджено, зокрема, передачу у власність земельних ділянок громадянам згідно додатків №№1, 2. Однак, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відсутні у зазначених додатках, як такі, яким передаються безоплатно у власність земельні ділянки.

Таким чином, 17 березня 2006 року Макарівська селищна рада не приймала рішення про безоплатну передачу у власність відповідачам земельних ділянок.

Разом з тим, при зверненні до суду прокурором пропущено строк позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачами.

Так, обґрунтовуючи позовні вимоги, прокурор зазначає про те, що про порушення права держави на спірні земельні ділянки він дізнався в ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеного 04 серпня 2015 року.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Статтею 361 Закону України «Про прокуратуру» та ч. 2 ст. 45 ЦПК України передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (абз. 2 ч. 2 ст. 45 ЦПК України).

Процесуальні права прокурора як особи, якій надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, визначені у ст. 46 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 46 ЦПК України органи та інші особи, які відповідно до ст. 45 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах, мають процесуальні права й обов'язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду.

Прокурор, який бере участь у справі, має обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Таким чином, на позови прокурора, які пред`являються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади чи органу місцевого самоврядування поширюється положення ст.257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі ч. 1 ст. 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб'єкт владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року (справа №6-68цс15).

У даній справі прокурор пред'явив позов в інтересах держави в особі Макарівської селищної ради Макарівського району Київської області.

Згідно вимог ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно вимог ч. 1 ст. 33 зазначеного Закону до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема, здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачам були видані державні акти про право власності на земельні ділянки на підставі рішення Макарівської селищної ради від 17 березня 2006 року.

Видані державні акти підписані головою Макарівської селищної ради 13 червня 2007 року. Відповідно до вимог ст. 12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об'єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста. Сільський, селищний, міський голова очолює виконавчий комітет відповідної сільської, селищної, міської ради, головує на її засіданнях.

За таких обставин, селищна рада могла довідатися про порушення свого права саме 17 березня 2006 року, тобто коли її голова міг довідатися про надання земельних ділянок відповідачам.

Доводи прокурора, що рішення про виділення спірних земельних ділянок було прийнято особисто селищним головою з перевищенням наданих йому повноважень, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки, зазначені доводи не підтверджені жодними належними доказами, що надані суду.

Не дивлячись на те, що Макарівська селищна ради мала можливість довідатися про порушення прав територіальної громади 17.03.2006 року прокурор пред'явив позов в інтересах держави в особі Макарівської селищної ради у січні 2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги в частині, що закон пов'язує початок перебігу позовної давності не з моментом проінформованості про вчинення певної дії чи прийняття рішення, а з моментом обізнаності про вчинення порушення закону та порушення у зв'язку з цим прав та інтересів, не можуть буди прийняті до уваги колегією суддів, оскільки вони протирічать правовому висновку Верховного Суду України, що викладений в постанові від 16 вересня 2015 року (справа №6-68цс15).

Таким чином, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на наявних у справі доказах, доводи апеляційної скарги зазначених висновків не спростовують, а відтак вимоги апеляційної скарги задоволені бути не можуть.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Київської області відхилити.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 14 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Фінагєєв В.О.

Судді: Ігнатченко Н.В.

Кашперська Т.Ц.