Справа № 148/842/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2016 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

В складі головуючого судді Ковганича С.В.

при секретарі Галькевич І.В.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тульчина цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім», ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до ПрАТ «Київський страховий дім», ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в провадженні СУ УМВС України у Хмельницькій області знаходилось кримінальне провадження за № 0000104 відносно ОСОБА_5 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Органами досудового слідства підозрюваний ОСОБА_5 обвинувачувався в тому, що він 02 квітня 2015 року біля 19:50 годин, рухаючись автомобілем марки «Сітроен» д.н.з. НОМЕР_1 на ділянці автодороги Т 2305 «Хмельницький-Віньківці-Ялтушків», грубо порушив декілька пунктів ПДР України, не впоравшись з керуванням, допустив зіткнення із належним позивачу автомобілем марки «ВАЗ 21093», д.н.з. НОМЕР_2.

Він, позивач, був визнаний потерпілим по справі в зв'язку з тим, що внаслідок ДТП отримав тілесні пошкодження середнього ступеню тяжкості і був повністю технічно пошкоджений належний йому автомобіль.

Обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 було направлено для розгляду по суті до Деражнянського районного суду Хмельницької області.

Ухвалою Деражнянського районного суду від 05 лютого 2016 року кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_5 було закрито на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України, в зв'язку з його смертю, і йому було рекомендовано звернутись до суду про відшкодування завданої шкоди в порядку цивільного судочинства.

В результаті вчинення злочину, він отримав ряд серйозних тілесних пошкоджень, внаслідок яких тривалий час знаходився на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні Тульчинської районної лікарні - з 03 квітня 2015 року по 27 квітня 2015 року, на даний час продовжує лікування амбулаторно.

В результаті пошкодження здоров'я, він - ОСОБА_1, і його близькі вже понесли і можуть понести слідуючі матеріальні збитки:

- на лікування та транспортні послуги вже було затрачено 10 000 гривень,

- на санаторно-курортне лікування необхідно ще затратити - 5 000 гривень, а всього - 15 000 гривень.

Відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи за № 93 від 17 червня 2015 року, проведеної фахівцями НДЕКЦ при УМВС України у Вінницькій області, матеріальний збиток, завданий внаслідок пошкодження автомобіля «ВАЗ 21093», д.н.з НОМЕР_2 складає - 451633,20 гривень.

Таким чином, загальний розмір матеріальної шкоди становить - 60163,20 гривень.

Крім матеріальної шкоди, йому було заподіяно також значну моральну шкоду.

Ця подія завдала значний психічний зрив, який напевно вкарбується на все його життя. Через тілесні пошкодження, які він отримав внаслідок даної дорожньої пригоди, виникли психотравматичні фактори, що спричинили негативні емоції і переживання, призвели до погіршення стану здоров'я, викликали необхідність тривалого лікування (дві складні операції). Крім того, ця подія призвела до тяжких фізичних і моральних страждань, порушила нормальні життєві зв'язки із знайомими, рідними, друзями, колегами по роботі.

Був технічно пошкоджений повністю належний йому автомобіль. На даний час він не має можливості використовувати транспортний засіб. Змушений пересуватись для здійснення лікування, використовуючи чи громадський транспорт чи винаймаючи автомобіль в інших осіб. Ці обставини посилюють душевні страждання.

Таким чином, він оцінює свою загальну моральну шкоду у розмірі 50 000 гривень.

У відповідності до вимог ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Крім того, у відповідності до вимог вказаного вище Закону, зокрема ст. 22.1 - у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Ст. 24.1 - у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Ст. 26.1 - страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю. Ст. 29 - у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Водій ОСОБА_5 в момент ДТП знаходився у застрахованому автомобілі і мав в наявності поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім».

Таким чином, часткову цивільну відповідальність за шкоду, завдану застрахованим автомобілем, в межах визначених лімітів несе вказана страхова компанія - відповідно до вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме: на лікування та транспортні послуги у загальні й сумі 10 000 гривень, на санаторно-курортне лікування у сумі 5 000 гривень, матеріальний збиток, завданий внаслідок пошкодження під час ДТП автомобіля «ВАЗ 21093», д.н.з НОМЕР_2 - 45 163,2020 гривень, моральну шкоду у сумі 5 000 гривень - 5 % від 100 000 гривень.

Крім того, вважає, що інший відповідач - ОСОБА_3, мати покійного ОСОБА_5, як особа, що прийняла спадщину після смерті сина згідно вимог ст.ст. 1281, 1282 ЦК України, також несе матеріальну відповідальність за вчинки водія ОСОБА_5, безпосередніми діями якого завдано матеріальної і моральної шкоди.

Вважає, що суд повинен стягнути на його користь із ОСОБА_3 - 45 000 гривень в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

В зв'язку з цим просить суд, стягнути з ПрАТ «Київський страховий дім» - 60163,20 гривень матеріальних збитків, 5000 гривень моральної шкоди та з відповідача ОСОБА_3 45000 гривень моральної шкоди, а також судові витрати на день вирішення даної справи в суді відповідно до представлених квитанцій.

В судовому засіданні позивач та його представник, підтримали позовні вимоги в повному обсязі та наполягають на їх задоволенні, з обставин викладених в позовній заяві.

Представник відповідача ПрАТ «Київський страховий дім» в судове засідання не з'явились, надавши до суду заперечення з приводу заявлених позивних вимог. Свою правову позицію мотивують тим, що відповідальність власника транспортного засобу «Сітроен», д/н НОМЕР_1, - застрахована відповідно до полісу № АІ/4256990 від 26.11.2014 обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів у Страховика.

07.04.2015 ОСОБА_5 звернувся до Страховика з повідомленням про подію, що може бути визнана страховою.

30.04.2015 ОСОБА_1, також звернувся до Страховика з повідомленням про подію, що може бути визнана страховою.

За результатами розгляду матеріалів справи, Страховик, листом від 12.05.2015 № 530 повідомив позивача, що дана подія не є страховим випадком, а тому підстави для виплати відсутні з урахуванням наступного.

Відповідно до п. 2.1. ст. 2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачено , що відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються: Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування» та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Так, транспортний засіб «Сітроен», д/н НОМЕР_1, що належить ОСОБА_6 - було забезпечено відповідно до полісу № АІ/4256990 укладеного між ОСОБА_6 та ПрАТ «Київський страховий дім» 26.11.2014.

Відповідно до п. 17.6. ст. 17 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що особливості укладення договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності встановлюються у порядку, визначеному уповноваженим органом, за поданням МТСБУ.

Так, особливості укладання договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів встановлено в Положенні про особливості укладання договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що затверджене Розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 27.102011 № 673 №2421 від 27.11.2012.

Зокрема, відповідно до підпункту 2.12 пункту 2.1. розділу ІІ вказаного Положення, передбачено, що при укладанні внутрішнього договору страхування страховик зобов'язаний застосовувати коригуючі коефіцієнти відповідно до схеми застосування коригуючих коефіцієнтів при укладанні договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, наведеної в додатку до цього Положення.

В свою чергу, відповідно до Схеми застосування коригуючих коефіцієнтів при укладанні договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, наведеної в додатку до цього Положення, Страховик при укладенні договору застосовує в тому числі тип коригуючого коефіцієнту «водійський стаж осіб, відповідальність яких застрахована за договором».

Відповідно до вимог Інструкції про порядок заповнення бланку поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів зразка 2011 року, затвердженої протоколом Президії МТСБУ від 01.09.2011 № 279/2011, передбачено, що зокрема в розділі «8. Особливі умови використання забезпеченого ТЗ» зазначаються істотні умови, які впливають на оцінку ризику та, відповідно, розмір страхової премії при укладанні договору ОСЦПВВНТЗ. До таких умов відносяться; перелік місяців, протягом яких використовується транспортний засіб, використання транспортного засобу у якості таксі/маршрутного таксі, підлягання транспортного засобу обов'язковому технічному контролю, допущення до керування транспортним засобом осіб з водійським стажем менше 3-х років та/або водійський стаж страхувальника є меншим 3-х років.

При укладені договору (полісу № АІ/4256990) застосовано коригуючий коефіцієнт, відповідно до якого до керування не допускаються особи з водійським стажем менше 3-х років, при цьому відповідно до п. 8 полісу № АІ/4256990 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів «Особливі умови використання забезпеченого ТЗ», визначено особливу умову використання (експлуатації) ТЗ, відповідно до якої до керування не допускаються особи з водійським стажем менше 3-х років.

З наявних в матеріалах справи документів, а саме посвідчення водія, серія ВХХ номер 573202 - ОСОБА_5, особа, яка здійснювала експлуатацію транспортного засобу, вбачається, що водійський стаж останнього обчислюється з 02.04.2015 та становить менше 3-х років.

Вказане свідчить, що цивільно-правова відповідальність такої особи відповідно до умов полісу № АІ/4256990 від 26.11.2014 не є застрахованою, отже в силу вимог Закону у Страховика не виникає цивільно-правова відповідальність, оскільки зобов'язання страховика за полісом № АІ/4256990 обмежується шкодою, завданою конкретними особами, вказаними в полісі, а не будь-якими особами, які керують забезпеченим транспортним засобом, та у даному випадку за полісом № АІ/4256990, страховий випадок не настав, а отже і відсутні зобов'язання Страховика виплачувати суму страхового відшкодування.

ОСОБА_5, здійснював використання, експлуатацію транспортним засобом, що не є його володінням, а тому за вказаних умов транспортний засіб у відповідності до вимог чинного законодавства України не є забезпеченим, тобто не підпадає під дію положень п. 1.7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки його експлуатацію здійснювала особа, відповідальність якої за умовами полісу не с застрахованою.

Відповідно до положень п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено умову за якої Страховик здійснює відшкодування шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а саме у разі настання страхового випадку.

В силу положень ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ДТП, яка мала місце 02.04.2015 року - не є страховим випадком, а тому у Страховика відсутні підстави для виплати страхового відшкодування.

Відповідач, ОСОБА_3, в судове засідання не з'явилась, надавши до суду письмові заперечення щодо невизнання позивних вимог. Свою позицію аргументувала тим, що її син ОСОБА_5, на час вчинення ДТП був повнолітньою та дієздатною особою. Після його загибелі вона спадщину не приймала, так як в її сина відсутнє було будь-яке майно. Тому, вона не є спадкоємцем, і не може відповідати за зобов'язаннями свого сина, так як спадщину не приймала.

Заслухавши пояснення позивача, його представника, дослідивши матеріали справи, судом встановлено.

Згідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 61 ч.3, 4 ЦПК України передбачено, що обставини встановленні судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановленні ці обставини.

Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчиненні вони цієї особою.

Відповідно до ухвали Деражнянського районного суду Хмельницької області від 5.02.2016, кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 286 ч.1 КК України, закрито в зв'язку зі смертю обвинуваченого. Вказана ухвала суду набула законної сили.

Як вбачається із даної ухвали, судом встановлено, що 2.04.2015, біля 19:50 год. ОСОБА_5, керуючи автомобілем марки «Citren Jampy», реєстраційний номер НОМЕР_1, на 63 км + 100 м, дороги Т23-05 «Хмельницький-Віньківці-Ялтушки», рухаючись зі швидкістю біля 100 км/год, в зоні дії дорожнього знаку 1.12 «Вибоїна», не врахував дорожньої обстановки та стан транспортного засобу, щоб постійно контролювати його рух, не обрав безпечної швидкості, внаслідок чого виїхав на праве узбіччя, де допустив зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ 2109» реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1, який знаходився на узбіччі у статичному положенні.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, водій автомобіля марки «ВАЗ 2109», ОСОБА_1, отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому поперечного відростку зліва 1-го поперекового хребця, які згідно висновку судово-медичної експертизи являються тілесними ушкодженнями середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров'я.

Своїми діями ОСОБА_5 порушив вимоги п.п. 1.10, 10.1, 12.1, 12.3, 12.6 «б» Правил дорожнього руху України та вимоги дорожніх знаків 1.12, 7.2.1. (а.с. 5).

При зіткненні, транспортний засіб позивача отримав значні технічні ушкодження. Згідно експертного висновку № 93 від 17.06.2015 НДЕКЦ УМВС України у Вінницькій області сума матеріального збитку, заподіяного внаслідок ДТП становить - 45163,20 грн. (а.с. 12-19).

Таким чином, в судовому засіданні факти вчинення ДТП та винуватості особи, додатковому доказуванню не підлягають.

На підставі ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі, особою, яка її завдала.

Згідно вимог ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Відповідно до ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до представленої копії страхового полісу № АІ/4256990 від 26.11.2014, укладеного між ПрАТ «Київський страховий дім» та ОСОБА_6, забезпеченим транспортним засобом є автомобіль марки «Citren Jampy», реєстраційний номер НОМЕР_1. У вказаному страховому полісі визначено особливі умови використання забезпеченого ТЗ, з яких випливає, що до керування не допускаються особи з водійським стажем менше 3-х років та/або водійський стаж страхувальника менше 3-х років. (а.с. 21).

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності) регулюються Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон).

Згідно ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Пленум Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.16 Постанови від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зокрема, зазначив, що відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 21 Закону з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу, (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено корегуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Частиною 1 ст. 17 Закону передбачено, що страховики зобов'язані укладати договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (внутрішній договір страхування, міжнародний договір страхування, міжнародний договір "Зелена картка") відповідно до цього Закону та чинного законодавства України.

Внутрішні договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності укладаються строком на один рік.

Поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є документом, технічний опис, зразки, порядок замовлення, організації постачання якого затверджуються Уповноваженим органом за поданням МТСБУ (ч. 2 ст. 17 Закону).

Зразок та технічний опис поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів затверджено Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 29.08.2011р. № 558.

Згідно ч.6 ст.17 Закону особливості укладення договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності встановлюються у порядку, визначеному Уповноваженим органом за поданням МТСБУ.

Так, особливості укладення договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності встановлені Положенням про особливості укладання договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - Положення), затвердженого Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 27.10.2011р. № 673.

Зокрема, п.2.1.2. вказаного Положення визначено, що при укладанні внутрішнього договору страхування страховик зобов'язаний застосовувати коригуючі коефіцієнти відповідно до схеми застосування коригуючих коефіцієнтів при укладанні договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, наведеної в додатку до цього Положення. В Додатку до Положення визначено, що водійський стаж осіб, допущених до керування забезпеченим транспортним засобом визначається як різниця між поточним роком та роком видачі першого посвідчення водія.

Статтею 7 Закону встановлено, що розмір страхового платежу (внеску, премії) встановлюється страховиком самостійно шляхом добутку розміру базового страхового платежу та значень відповідних коригуючих коефіцієнтів, що затверджуються відповідно до пункту 7.2 цієї статті, а також з урахуванням положень пункту 13.2 статті 13 Закону. Страховику забороняється встановлювати або пропонувати встановити розмір страхового платежу, розрахований в інший спосіб.

Розмір базового страхового платежу, перелік, значення коригуючих коефіцієнтів та порядок їх застосування затверджуються Уповноваженим органом за поданням МТСБУ.

Коригуючі коефіцієнти та їх розміри визначені в Протоколі засідання Комісії від 09.07.2010р. № 563, затвердженого Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 09.07.2010р. № 566.

Таким чином, суд приходить до висновку, що коригуючий коефіцієнт - допущення чи недопущення до управління ТЗ осіб, водійський стаж яких менше 3-х років впливає на розмір страхового платежу, який сплачує Страхувальник при оформленні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, проте, жодним чином не впливає на забезпеченість чи не забезпеченість транспортного засобу за таким договором. З моменту укладення договору цивільно-правової відповідальності незалежно від особливих умов, передбачених п.8 Полісу, транспортний засіб вважається забезпеченим.

Вказана позиція також відображена в листі МТСБУ за № 4/4-10/26118 від 4.10.2016, адресованому представнику позивача, на письмове звернення, щодо даного страхового випадку.

За ст. 6 даного Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Пунктом 1.4. ст. 1 Закону визначено, що особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Щодо правомірності володіння транспортним засобом, то дане питання крім спеціального Закону врегульовано і Правилами дорожнього руху. Так, пунктом 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. № 1306, визначено, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб

Забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (п.1.7. ст. 1 Закону).

Таким чином, в розумінні Закону, зокрема, п.п.1.4., 1.7. ст. 1 Закону, автомобіль «Citren Jampy», реєстраційний номер НОМЕР_1 є забезпеченим транспортним засобом, а ОСОБА_5, є особою, відповідальність якої застрахована, оскільки правомірно володів забезпеченим транспортним засобом, а тому дорожньо-транспортна пригода, яка сталася 2.04.2015 за участю забезпеченого автомобіля та автомобіля позивачки «ВАЗ 2109» реєстраційний номер НОМЕР_2 є страховим випадком, за яким страховик зобов'язаний відшкодувати позивачу оцінену шкоду, заподіяну внаслідок такої ДТП майну та здоров'ю позивача.

Пунктами 9.2, 9.3 статті 9 Закону, в редакції, що діяла на час настання ДТП, передбачалось, що обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 000,00 гривень на одного потерпілого, а обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становить 100 000,00 гривень на одного потерпілого.

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.(п.22.1 ст. 22 Закону).

Згідно зі ст.29 Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Разом з тим, ст. 32 Закону визначено, що страховик або МТСБУ не відшкодовує: шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону; шкоду, заподіяну забезпеченому транспортному засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду; шкоду заподіяну життю та здоров'ю пасажирів, які знаходилися у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, та які є застрахованими відповідно до пункту 6 статті 7 Закону України «Про страхування»; шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду…; шкоду, пов'язану із втратою товарної вартості транспортного засобу; … шкоду, заподіяну життю та здоров'ю водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.

Відмову відповідача ПрАТ «Київський страховий дім» у виплаті позивачу страхового відшкодування за страховим випадком, на підставі п.32.1. ст. 32 Закону, суд вважає необґрунтованою, оскільки в розумінні ст.1 Закону, автомобіль «Citren Jampy», реєстраційний номер НОМЕР_1, на момент ДТП був забезпечений транспортним засобом, яким керувала особа, цивільно-правова відповідальність якої була застрахована у відповідності до вимог Закону.

Підстав відмови у виплаті страхового відшкодування потерпілому через порушення страхувальником умов страхуванням, визначених у страховому полісі, а саме через допущення Страхувальником до керування забезпеченим транспортним засобом особи, яка має водійський стаж менше 3-х років, Законом не передбачено.

Вказані висновки суду, підтверджуються, зокрема, ст.20-1 Закону, відповідно до якої у разі зміни власника забезпеченого транспортного засобу договір страхування зберігає чинність до закінчення строку його дії.

Більш того, підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) чітко визначені у ст.37 Закону та не передбачають випадку коли на час вчинення ДТП керування забезпеченим транспортним засобом здійснювала особа зі стажем менше 3 років.

Отже, враховуючи, що цивільно-правова відповідальність особи, яка керувала транспортним засобом - автомобілем «Citren Jampy», реєстраційний номер НОМЕР_1, на час вчинення ДТП була застрахована у ПрАТ «Київський страховий дім», а добровільного відшкодування завданої ним шкоди майну позивача не проведено, то суд приходить до висновку, що сума матеріального збитку підлягає стягненню на користь позивача з відповідача - ПрАТ «Київський страховий дім».

Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування (п.9.1 ст.9 Закону).

Відповідно до п.9.4 статті 9 Закону чітко визначено, що страхові виплати за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Відповідно до ст. 35 Закону для отримання страхового відшкодування, потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках передбачених статтею 41 цього Закону - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Заяву про виплату страхового відшкодування було подано позивачем у строки визначенні Законом. Вказаний факт визнано відповідачем у наданих суду запереченнях, а тому додатковому доказуванню не підлягає.

За п. 36.2 ст. 36 Закону Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Як вбачається із висновків експертизи, проведеної під час досудового розслідування, розмір матеріального збитку завданий власнику автомобіля «ВАЗ 2109» становить 45163,20 грн.

Із досліджених в судовому засіданні доказів також встановлено, що позивачу, внаслідок ДТП було спричинено і шкоду здоров'ю, яка виразилась в отриманні потерпілим середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, внаслідок чого останній в період з 3.04.2015 по 27.04.2017 знаходився на стаціонарному лікуванні.

Згідно досліджених чеків на закупівлю ліків та проходження відповідних медичних обстежень позивачем було витрачено кошти в сумі 4688,47 грн., а також для проходження відповідного медичного обстеження в обласному центрі витрачено на пальне для проїзду - 1527,16 грн.

При вирішенні питання щодо відшкодування моральної шкоди судом враховано, що Положеннями ст. 15 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При цьому, у відповідності з п.п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно вимог, ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Разом з тим, згідно абзацу другого п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до положень ст. 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачено, що Страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ»

пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону,

- МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав

ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача ПрАТ Київський страховий дім» на користь позивача страхового відшкодування у розмірі за відшкодування матеріальної шкоди спричиненої майну, кошти в сумі 45163,20 грн., 4688,47 грн., як страхове відшкодування за шкоду спричинену здоров'ю, 1527,16 грн. відшкодування матеріальної шкоди, 5000 грн., як відшкодування за спричинену моральну шкоду.

Вирішуючи вимоги позивача щодо стягнення з відповідача ОСОБА_3, як спадкоємця ОСОБА_7, моральної шкоди, судом враховано вимоги ст. 1282 ЦК України, якою встановлений обов'язок спадкоємців задовольнити вимоги кредитора. Зокрема, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Як вбачається із інформації, отриманої з першої Вінницької державної нотаріальної контори, за даними спадкового реєстру, спадкова справа після смерті ОСОБА_5 не відкривалась. (а.с. 185).

Із інформації, отриманої на запити суду встановлено, що ОСОБА_5 не являвся власником рухомого чи нерухомого майна. (а.с. 174, 212, 222, т.2 а.с. 6).

В зв'язку з цим, вимоги позивача до відповідача ОСОБА_3 задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, в зв'язку із частковим задоволенням позовних вимог, з відповідача ПрАТ «Київський страховий дім» підлягають стягненню на користь держави судові витрати з оплати судового збору із позовних вимог майнового характеру кошти в сумі 1378 грн. та з оплати позовних вимог немайнового характеру кошти в сумі 1378 грн., а також на користь позивача понесенні судові витрати з надання правової допомоги в сумі 5000 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1166, 1167, 1187, 1188, 1192, 1282 1194 ЦК України, 1, 6, 7, 9, 12, 17, 20-1, 21, 22, 26-1, 29, 32, 33-36, 38-1Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 4, 8, 10, 15, 18, 57-60, 61, 64, 88, 209, 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім», ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням задоволити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім», м. Київ, вул. Артема, 37-41 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_6, жителя АДРЕСА_1, як страхове відшкодування, за відшкодування матеріальної шкоди спричиненої майну, кошти в сумі 45163,20 грн. (сорок п'ять тисяч сто шістдесят три гривні двадцять копійок), 4688,47 грн. (чотири тисячі шістсот вісімдесят вісім гривень сорок сім копійок), як страхове відшкодування за шкоду спричинену здоров'ю, 1527,16 грн., (одна тисяча п'ятсот двадцять сім гривень шістнадцять копійок) відшкодування матеріальної шкоди, 5000 грн. (п'ять тисяч гривень), як відшкодування за спричинену моральну шкоду, а також 5000 грн. (п'ять тисяч гривень), понесенні судові витрати з надання правової допомоги.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім», м. Київ, вул. Артема, 37-41 на користь держави судові витрати з оплати судового збору із позовних вимог майнового характеру кошти в сумі 1378 грн. та з оплати позовних вимог немайнового характеру кошти в сумі 1378 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення через Тульчинський районний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст судового рішення складено 12.12.2016.

Суддя