АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Височанської Н. К.

суддів: Владичана А.І., Литвинюк І.М.,

секретаря: Скакун К.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_1, представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовомОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи Чернівецька міська рада, Управління державної архітектурно-будівельної інспекції в Чернівецькій області про усунення перешкод в користуванні власністю, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 24 травня 2016 року, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні майном шляхом знесення самочинної прибудови та зобовязання вчинити дії.

Посилався на те, що він є власником земельної ділянки площею 0,0411га кадастровий номер :14:002:0024, яка розташована за адресою вул.Ю.Гагаріна, 81 в м.Чернівці на підставі договору дарування від 16.05.2014 року.

Крім цього, 17.07.2014 року між ним та Чернівецькою міською радою було укладено договір оренди земельної ділянки №9032 площею 0,0351га, яка розташована за адресою вул.Ю.Гагаріна, 81 в м.Чернівці.

В подальшому ним на вказаних земельних ділянках було збудовано та отримано свідоцтво про право власності на будівлю авто мийки з пунктом обслуговування водіїв.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 27.01.2015 року №42/2 будівлі авто мийки було присвоєно поштову адресу вул. Гагаріна, 81-А.

№22ц-985/2016 рік Головуючий у 1 інстанції: Семенко О.В.

Категорія: 47 Доповідач: Височанська Н.К.

Відповідач є співвласником суміжньої земельної ділянки за адресою вул.Деснянська, 9 в м.Чернівці та власником квартири АДРЕСА_1.

Відповідач в порушення вимог ст.376 ЦК України здійснив самочинну добудову до своєї квартири, в напрямку мийки, тим самим зменшивши допустимі протипожежні розриви, які існували.

Позивач просив усунути перешкоди в користуванні майном та зобовязати ОСОБА_5 за власний рахунок знести самовільно побудовану прибудову до квартири №2 на вул.Деснянській, 9 м.Чернівці, а також зобовязати ОСОБА_5 за власний рахунок встановити огорожу з шумопоглинаючих матеріалів між суміжними земельними ділянками.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 24 травня 2016 року позов задоволено частково.

Зобовязано ОСОБА_5 за власний рахунок знести самовільно побудовану прибудову до квартири №2 на вул.Деснянській, 9 м.Чернівці.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду в частині задоволення позову скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову. При цьому колегія суддів виходить з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З апеляційної скарги вбачається, що рішення суду фактично оскаржується лише в частині задоволення позовних вимог. В частині відмови в задоволенні позову про зобов»язання ОСОБА_5 за власний рахунок встановити огорожу з шумопоглинаючих матеріалів рішення суду не оскаржується, а тому в апеляційному порядку рішення в цій частині не переглядається.

Судом першої інстанції встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 0,0411га на підставі договору дарування від 16.05.2014 року та орендарем земельної ділянки площею 0,0351га на підставі договору оренди від 17.07.2014 року, що розташовані за адресою: м.Чернівці, вул..Гагаріна, 81-А.

На вказаних земельних ділянках ним було збудовано та отримано свідоцтво про право власності на будівлю авто мийки з пунктом обслуговування водіїв від 03.02.2015 року.

Відповідач ОСОБА_5 є співвласником суміжньої земельної ділянки за адресою вул..Деснянська, 9 в м.Чернівці та власником квартири АДРЕСА_2.

Відповідач ОСОБА_5 в 2014 році здійснив прибудову до своєї квартири АДРЕСА_3 без права виконання будівельних робіт, чим порушив п.2 ч.1 ст.34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», про що 14.05.2015 року був складений акт Державної архітектурно-будівельної інспекції України у Чернівецькій області.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 про зобов»язання ОСОБА_5 знести самовільно побудовану прибудову до квартири АДРЕСА_3, суд першої інстанції виходив із того, що самовільним будівництвом порушуються права позивача.

Проте такий висновок суду є помилковим.

Відповідно до п.5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року №6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування.

У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК).

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Пред»яляючи позов про знесення самочинної добудови, ОСОБА_4 посилався на те, що самочинною добудовою порушуються його права як власника авто мийки, оскільки відповідачем були зменшені допустимі протипожежні розриви (15м).

Проте, дані обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які підтверджували б наявну відстань від прибудови, здійсненої ОСОБА_5 та будівлею авто мийки.

Крім цього, позивач не підтвердив належними та допустимими доказами, які повинні бути допустимі протипожежні розриви. Посилання позивача на містобудівні умови та обмеження даний факт не підтверджують. Так, в п.4 містобудівних умов та обмежень №835/14 від 24.09.2014 року, виданих ОСОБА_4, зазначено, що відстані від об»єкта, який проектується, до меж червоних ліній та ліній регулювання забудови згідно із вимогами ДБН 360-92**. В п.6 цих умов зазначено, що мінімально допустимі відстані від об»єктів, які проектуються, до існуючих будинків та споруд у відповідності з вимогами ДБН 360-92** (додаток 3.1).

Таким чином, в містобудівних умовах та обмеженнях чітко не зазначено мінімально допустиму протипожежну відстань від будинків, що існують до приміщення авто мийки.

Також слід зазначити, що з матеріалів справи вбачається, що на час видачі містобудівних умов та обмежень вже існувала прибудова відповідача ОСОБА_5 Під час здачі в експлуатацію будівництва авто мийки будь-яких зауважень до декларації про готовність об»єкта до експлуатації жодна служба не зазначила.

За таких обставин колегія суддів дійшла до висновку, що позивач належними та допустимими доказами не довів порушення його прав та інтересів.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів. -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 24 травня 2016 року в частині зобов»язання ОСОБА_5 за власний рахунок знести самовільно побудовану прибудову до квартири №2 на вул..Деснянській в м.Чернівці та в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судового збору скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про зобов»язання за власний рахунок знести самовільно побудовану прибудову до квартири АДРЕСА_3 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 судові витрати в розмірі 535,92 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: