АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4417/16 Справа № 204/6310/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Черкез Д.Л. Доповідач - Красвітна Т.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.

суддів: Баранніка О.П., Прозорової М.Л.,

при секретарі Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_7, приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу Ялова Ольга Михайлівна, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Восковець Оксана Олександрівна, про визнання свідоцтва про право власності на квартиру, договорів купівлі-продажу квартири недійсними, скасування державної реєстрації на право власності, витребування майна, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що його тітка ОСОБА_11 була власницею квартири АДРЕСА_1 згідно свідоцтва про право власності на житло від 13 березня 1996 року, яке було видане на підставі розпорядження № П-54 від 13.03.1996 року. ОСОБА_11 проживала за зазначеною адресою сама, тому що у шлюбі вона не перебувала, дітей не мала. За життя, 05.04.2000 року ОСОБА_12 склала заповіт на користь позивача та на користь його родички - ОСОБА_13 на все своє майно у рівних частках. Цей заповіт було складено та посвідчено у приміщенні Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори та зареєстровано у реєстрі під №604. Після смерті тітки ІНФОРМАЦІЯ_5 року відкрилась спадщина у вигляді 1-кімнатної квартири АДРЕСА_2. Позивач у шестимісячний строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. У цей самий строк ОСОБА_13 також звернулась до нотаріальної контори, де оформила відмову від спадщини на користь ОСОБА_4 У серпні 2015 року позивач черговий раз звернувся до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про спадщину на квартиру, але в цьому йому було відмовлено, у зв'язку з тим, що спадкова квартира у 2015 році була двічі продана сторонніми особами. Позивачу було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Тому останній звернувся з запитом до реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції для отримання інформації про власників квартири у 2015 році. З відповіді стало відомо, що не зважаючи на те, що квартира у 1996 році була приватизована його тіткою ОСОБА_11 та знаходилась у її власності, але після її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_6 року було видане друге свідоцтво про право власності на житло на цю ж квартиру від 10.02.1998 року - на ім'я ОСОБА_5, який для померлої є сторонньою людиною. ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6 року уклав договір купівлі-продажу цієї ж квартири з ОСОБА_6, що був посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Яловою Ольгою Михайлівною. В подальшому, 16.07.2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 також було укладено договір купівлі-продажу зазначеної квартири, що був посвідчений приватним нотаріусом Восковець Оксаною Олександрівною. На час звернення до суду квартира зареєстрована за відповідачкою ОСОБА_2 Враховуючи наведені обставини, позивач вважає, що відносно нього було скоєно кримінальний злочин - незаконне заволодіння його спадковою квартирою шляхом підробки документів. За даним фактом позивач звернувся до правоохоронних органів, його заяву зареєстровано в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0002257 за ч. 1 ст. 358 КК України, розпочато досудове розслідування. У зв'язку з тим, що у квартирі, окрім його тітки, починаючи з 1990 року ніхто не проживав та не був зареєстрований, а квартира у 1996 році була ОСОБА_11 вже приватизована та знаходилась у її власності, тому видача другого свідоцтва про право власності на теж саме житло є незаконною. Зазначив, що відповідач ОСОБА_5 став власником квартири незаконно - шляхом підробки документів. Тому позивач просив суд визнати свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_2 на ім'я ОСОБА_5 від 10.02.1998 року недійсним; визнати недійсним договір купівлі-продажу від ІНФОРМАЦІЯ_6 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Яловою Ольгою Михайлівною (рішення про державну реєстрацію № 21526768 від ІНФОРМАЦІЯ_6 року); визнати недійсним договір купівлі-продажу від 16.07.2015 року укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_2, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Восковець Оксаною Олександрівною (рішення про державну реєстрацію № 22914056 від 16.07.2015 року); скасувати державну реєстрацію права власності на ім'я ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_3; витребувати квартиру АДРЕСА_3 у ОСОБА_2 та передати позивачу.

Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково, визнано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_4 на ім'я ОСОБА_5 від 10 лютого 1998 року, зареєстроване у державному реєстрі індексний номер № 21526223 від 23 травня 2015 року - недійсним; визнано договір купівлі-продажу від 23 травня 2015 року укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Яловою Ольгою Михайлівною, зареєстрованого за №1427, рішення про державну реєстрацію індексний номер № 21526768 від ІНФОРМАЦІЯ_6 року, - недійсним; скасовано державну реєстрацію права власності на ім'я ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_5, рішення про державну реєстрацію індексний номер №22914056 від 16.07.2015 року; витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_6 та передано зазначене нерухоме майно у володіння ОСОБА_4 Також стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі по 1196,26 грн. з кожного. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України. Зокрема, представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та представник третьої особи ОСОБА_14 - ОСОБА_15 сповіщені у минулому судовому засіданні 06.07.2016 року, що підтверджується звукозаписом та відповідними розписками (а.с.197-198, 202 т.2), а відповідач ОСОБА_6 - через оголошення у пресі, згідно вимог ст. 74 ЦПК України, що стверджується публікацією відповідного оголошення в газеті «Урядовий Кур'єр» №139 (5759) від 27.07.2016 року на сторінці 6 - 7 у томі 3. Від третіх осіб приватних нотаріусів Ялової О.М., Восковець О.О. надійшли клопотання про розгляд справи без їхньої участі (а.с.213, 215 т.2); від відповідача ОСОБА_5 надійшла відповідна заява від 14.09.2016 року (а.с.56-57 т.3).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення відсутні, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 13 березня 1996 року ВАТ «Дніпропетровський електро-механічний завод» квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_11. Зазначене свідоцтво видане згідно з розпорядженням №П-54 від 13 березня 1996 року та зареєстровано у встановленому законом порядку у БТІ за №138п-9, про що свідчить посвідчувальний напис на зазначеному свідоцтві (а.с. 15 т. 1).

Зазначений вище факт також підтверджується листом КП «Дніпропетровське МБТІ» №9156 від 07.08.2015 року, в якому вказано, що станом на 31.12.2012 року, в інвентаризаційній справі містяться відомості про право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, яке зареєстроване за гр. ОСОБА_11 (а.с. 22 т. 1).

Встановлено, що згідно технічного паспорту за реєстровим №138п-9, інвентаризаційна справа №С1302 від 29.07.2015 року, виготовленого ФОП ОСОБА_16 на квартиру АДРЕСА_1, зазначена квартира складається з однієї житлової кімнати площею 19,6 кв.м, кухні площею 6,2 кв.м, санвузла - 3,2 кв.м, коридору - 3,4 кв.м, вбудованої шафи - 0,7 кв.м, балкону - 0,8 кв.м., загальною площею 33,9 кв.м., житловою площею - 19,6 кв.м. (а.с. 35-38 т. 1).

Згідно довідки №411 від 25.08.2015 року, виданої КП «Житлове господарство Красногвардійського району» ОСОБА_11, проживала та була зареєстрована у АДРЕСА_1 з 17.09.1995 року по день своєї смерті, ІНФОРМАЦІЯ_5 року (а.с. 21 т. 1).

За життя, ОСОБА_11 склала заповіт від 05 квітня 2000 року, (серія бланку АВК №253241), який посвідчено державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А., реєстровий №2-664. Згідно заповіту ОСОБА_11 зробила розпорядження, що на випадок її смерті, все її майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, вона заповіла ОСОБА_4 та ОСОБА_18 (а.с. 16 т. 1).

Судом також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_7 року ОСОБА_11 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 яке видано 19 січня 2015 року відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції (а.с. 24 т. 1).

Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

З матеріалів спадкової справи № 321/2007 встановлено, що після смерті спадкодавця із заявою про прийняття спадщини за №810 від 18 травня 2015 року звернувся ОСОБА_4, в якій зазначив, що померла за життя залишила на його ім'я заповіт, посвідчений Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 05.04.2000 року, за реєстровим № 2-664 (а.с. 11 т. 2).

Згідно заяви №811 від 18 травня 2015 року до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори звернулася ОСОБА_19, яка зазначила що померла ОСОБА_11 за життя залишила на її ім'я заповіт, посвідчений Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 05.04.2000 року, за реєстровим № 2-664, однак вона відмовляється від належної їй спадщини на користь ОСОБА_4 (а.с. 14 т. 2).

10 серпня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а саме на квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується заявою № 1322 від 10.08.2015 року, копія якої міститься в матеріалах спадкової справи № 321/2015 (а.с. 10 т. 2).

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців)

У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Як зазначено у ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Статтею 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Місцевим судом правильно встановлено, що єдиним спадкоємцем майна, що залишилося після смерті ОСОБА_11, померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 року, є позивач по справі ОСОБА_4, а також те, що він прийняв усю спадщину, що залишилася після смерті його тітки та входила до складу спадкової маси, оскільки у встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а отже спадщина належить йому з часу відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця, з ІНФОРМАЦІЯ_7 року.

Також судом встановлено, що, згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10 серпня 2015 року, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 після померлої ОСОБА_11, оскільки, згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №107252980 від 10.08.2015 року, що право власності на зазначену квартиру зареєстровано за іншою особою - ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Восковець О.О. за реєстровим № 255 від 16.07.2015 року (а.с. 34 т.2).

Крім того, місцевим судом встановлено, що, згідно копії нотаріальної справи на а.с. 80 - 125 у т. 1, 23 травня 2015 року ОСОБА_5 (від імені якого діяла ОСОБА_20 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Яловою О.М. від 15.05.2015 року за № 1328) продав, а ОСОБА_6 купив квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від ІНФОРМАЦІЯ_6 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Яловою О.М. та зареєстрованого за №1427 (а.с. 80 т. 1).

Підставою оформлення зазначеного договору купівлі-продажу стало наявність у продавця свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом міської ради народних депутатів м. Дніпропетровська від 10.02.1998 року, згідно з розпорядженням (наказом) від 10.02.1998 року за № 9/182-98, зареєстрованого КП «Дніпропетровське МБТІ» за реєстровим №147, в книзі: 28п. Право власності на вищезазначену квартиру зареєстроване в державному реєстрі речових прав за №9771475, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 01 (п 1.3 Договору від ІНФОРМАЦІЯ_6 року а.с. 80 т.1).

Згідно напису на зворотному боці Свідоцтва про право власності від 10.02.1998 року, право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 було зареєстровано у БТІ за № 28-п-147 (зворотний бік а.с. 81 т. 1).

Факт реєстрації права власності у Дніпропетровському МБТІ було підтверджено копією листа № 05/01-16 від 22.04.2015 року, згідно якого зазначено, що станом на 31.12.2012 року, в інвентаризаційній справі містяться відомості про право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 яке зареєстроване за гр. ОСОБА_5, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10.02.1998 року виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів за реєстром № 9/182-98, зареєстроване 21.04.98 року в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 28-п за реєстровим № 147. Зазначений лист було підписано в.о. начальника інформаційно-юридичного відділу КП «ДМБТІ» ДОР - ОСОБА_21 (а.с. 82 т. 1).

До матеріалів нотаріальної справи також долучена довідка від 20.05.2015 року, яка видана комунальним житлово-експлуатаційним підприємством № 22, та підписана паспортистом КП, згідно якої, ОСОБА_5 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та більше ніхто за цією адресою не проживає та не зареєстрований (а.с. 105 т. 1).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 37963478 від ІНФОРМАЦІЯ_6 року виданого о 12 годині 47 хвилин (бланк серії ЕЕА № 647907) номер запису про право власності - 9771475, державним реєстратором - приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Яловою О.М., за гр. ОСОБА_5 було зареєстровано право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 31,6 кв.м., житлова площа 16,6 кв.м.; підстава внесення запису - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 21526223 від ІНФОРМАЦІЯ_6 року, 12 година 39 хвилин. Реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 01 (а.с. 120 т. 1).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 37964392 від ІНФОРМАЦІЯ_6 року виданого о 13 годині 08 хвилин (бланк серії ЕЕА № 647909) номер запису про право власності - 9771732, державним реєстратором - приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Яловою О.М., за гр. ОСОБА_6 було зареєстровано право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 31,6 кв.м., житлова площа 16,6 кв.м., підстава внесення запису - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 21526768 від ІНФОРМАЦІЯ_6 року, 13 година 04 хвилини. Реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 01 (а.с. 121 т. 1).

Судом також встановлено, що згідно листа управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради № 3/14-1827 від 01.09.2015 року зазначено, що станом на 31.08.2015 року у відділі відсутня інформація передачі у власність, шляхом приватизації спірної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 41 т. 1).

Згідно заяви ОСОБА_5 від 20.10.2015 року на адресу місцевого суду, він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_7 Квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 ніколи не належала йому на праві приватної власності і ніякого відношення до цієї квартири він не має, як і не має відношення до договору купівлі-продажу квартири від ІНФОРМАЦІЯ_6 року. Також зазначив, що ОСОБА_20 йому не знайома, ніяких нотаріальних дій він з нею не вчиняв (а.с. 190 т. 1).

Згідно довідки №764 від 25.08.2015 року, виданої Новомосковським МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області, гр. ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, 20.08.2015 року звернувся до Новомосковського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області із заявою про те, що 07.05.2015 року він загубив паспорт громадянина України на своє ім'я у місті Дніпропетровську (а.с. 191 т. 1).

Судом встановлено, що ОСОБА_5, який 07.05.2015 року втратив паспорт громадянина України на своє ім'я, не приймав участі та не був присутній під час укладення договору купівлі-продажу квартири від ІНФОРМАЦІЯ_6 року, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Яловою О.М. та зареєстровано за №1427.

На запит суду від 27.10.2015 року до виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради отримано листа з управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради №1/4-2803 від 07.12.2015 року, згідно якого зазначено, що станом на 01.12.2015 року у відділі відсутня інформація щодо передачі у власність, шляхом приватизації спірної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 45 т. 2).

Листом Дніпропетровського МБТІ №12976 від 28.10.2015 року на запит суду від 27.10.2015 року зазначено, що станом на 31.12.2012 року, в інвентаризаційній справі містяться відомості про право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, яке зареєстроване за гр. ОСОБА_11 на підставі свідоцтва про право власності від 13.03.1996 року, виданого ВАТ Дніпропетровський електромеханічний завод, згідно розпорядження № П-54, зареєстрованого в БТІ в реєстрову книгу №138п за реєстровим № 9 (а.с. 5 т. 2).

Також у відповіді МБТІ від 28.10.2015 року № 12976 зазначено, що КП «МБТІ» ДОР відповідь за вих. № 05/01-16 від 22.04.2015 року, на підставі якої було оформлено та посвідчено договір купівлі-продажу квартири від ІНФОРМАЦІЯ_6 року (а.с. 82 у тому 1) не надавалась.

Місцевим судом встановлено також, що договір купівлі-продажу квартири від ІНФОРМАЦІЯ_6 року, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Яловою О.М. та зареєстровано за № 1427, оформлено з порушенням передбаченого законодавством порядку, на підставі недостовірних документів, отже у ОСОБА_5 (від імені якого діяла ОСОБА_20 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Яловою О.М. від 15.05.2015 року за № 1328) були відсутні повноваження на розпорядження нерухомим майном, оскільки воно не перебувало у його власності.

16 липня 2015 року спірну квартиру АДРЕСА_1 було вдруге відчужено, на підставі договору купівлі-продажу від 16.07.2015 року.

На запит місцевого суду, приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Восковець О.О. було надано засвідчену копію нотаріальної справи на 51 аркуші, щодо купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, яка мала місце 16 липня 2015 року (а.с. 132-182 т. 1).

З матеріалів зазначеної нотаріальної справи судом встановлено, що 16 липня 2015 року ОСОБА_6 продав, а ОСОБА_2 купила квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 16.07.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Восковець О.О. та зареєстрованого за № 255 (а.с. 80 т. 1).

Підставою оформлення зазначеного договору купівлі-продажу стало наявність у продавця витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 37964392 від ІНФОРМАЦІЯ_6 року виданого о 13 годині 08 хвилин (бланк серії ЕЕА № 647910) номер запису про право власності - 9771732, державним реєстратором - приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Яловою О.М., про реєстрацію за ним права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 31,6 кв.м., житлова площа 16,6 кв.м., підстава внесення запису - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 21526768 від ІНФОРМАЦІЯ_6 року. Реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 01 (а.с. 138 т.1) та відповідного договору купівлі-продажу зазначеної квартири від ІНФОРМАЦІЯ_6 року (а.с. 137 т. 1).

До матеріалів нотаріальної справи також долучена довідка від 16.07.2015 року, яка видана комунальним житлово-експлуатаційним підприємством №22, та підписана паспортистом КП «ЖГ Красногвардійського» ДМР ОСОБА_22, згідно якої ОСОБА_6, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, та більше ніхто за цією адресою не зареєстрований (а.с. 139 т. 1).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 40741896 від 16.07.2015 року виданого о 14 годині 53 хвилин (бланк серії ЕКА № 413482) номер запису про право власності - 10436176, державним реєстратором - приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Восковець О.О., за гр. ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 31,6 кв.м., житлова площа 16,6 кв.м., підстава внесення запису - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 22914056 від 16.07.2015 року. Реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 01 (т. 1, а.с. 180).

Згідно листа директора КП ЖРЕП Красногвардійського району Лисюк П.В. від 19.10.2015 року зазначено, що довідка від 16.07.2015 року на ім'я ОСОБА_6 не видавалася. В зазначеній довідці штамп та печатка підприємства підроблені, а паспортистка на ім'я ОСОБА_22 в КП ЖРЕП Красногвардійського району ніколи не працювала (а.с. 189 т. 1).

Листом ФОП ОСОБА_24 від 15.10.2015 року зазначено, що ОСОБА_24, інженер з інвентаризації нерухомого майна (серт. серії АЕ № 002487 рег. № 2370 від 17.07.2013 року) повідомлено, що інвентаризаційної справи за № 01320-15 від 13 травня 2015 року (копії якої містяться в матеріалах справи на аркушах справи, т. 1, № 166-173) не існує, оскільки він особисто ніколи і ніяких дій не проводив по технічній інвентаризації об'єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 та не видавав на цю квартиру технічний паспорт, що свідчить про підробку зазначеного технічного паспорту (а.с. 188 т. 1).

За фактом протиправного відчуження квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 позивач ОСОБА_4 звернувся до Красногвардійського РВ ГУ МВС ДМУ України у Дніпропетровській області із заявою про вчинення злочину.

Згідно довідки про прийняття і реєстрацію заяви №42/2257 від 02.09.2015 року, яка видана Красногвардійським РВ ГУ МВС ДМУ України у Дніпропетровській області зазначена заява прийнята та внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002257 від 02.09.2015 року за ознаками злочину, передбаченого с. 1 ст. 358 КК України (а.с. 25 т. 1).

Місцевим судом встановлено той факт, що договір купівлі-продажу квартири від 16.07.2015 року, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Восковець О.О. та зареєстрованого за № 255, було оформлено з порушенням передбаченого законодавством порядку, на підставі недостовірних документів.

Технічні паспорти, на підставі яких оформлювалися обидва договори купівлі-продажу спірної квартири, містять недостовірні відомості щодо площі квартири, кількості кімнат та їх розташування, а саме: згідно технічного паспорту на квартиру, який міститься в матеріалах інвентаризаційної справи житлова площа дорівнює - 19,6 кв.м., загальна площа складає 33,9 кв.м., тоді як згідно технічних паспортів та відомостей внесених до державного реєстру прав на нерухоме майно на підставі обох оспорюваних правочинів загальна площа квартири складає - 31,6 кв.м., житлова - 16,6 кв.м.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України визначений перелік загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, згідно яких встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 48 ЦК України від 1963 року, з відповідними змінами та доповненнями, передбачено, що недійсною є угода, яка не відповідає вимогам закону.

Приписами статті 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач ОСОБА_5 ніколи не набував права власності на спірну квартиру. Викладене стверджується наведеними вище доказами та визнано відповідачем ОСОБА_5

Доводи апелянта щодо правомірності отримання ОСОБА_5 свідоцтва про право власності на житло від 10.02.1998 року на підставі розпорядження Виконкому міської ради народних депутатів від 10.02.1998 року за №9/182-98 - є надуманими та спростовуються, зокрема, листом управління правового забезпечення Дніпропетровської міської ради від 01.08.2016 року, де зазначено, що в архівному управлінні департаменту забезпечення діяльності виконавчих органів Дніпропетровської міської ради зберігаються рішення та розпорядження міськвиконкому і розпорядження міського голови за 1980-2006 роки та 8 райвиконкомів за різні роки, але розпорядження міськвиконкому від 10.02.1998 року за №9/182-98 не існує, у департаменті житлового господарства Дніпропетровської міської ради вищевказане розпорядження - відсутнє (а.с.218 т.2). Крім того, місцевим судом достовірно встановлено, що свідоцтво про право власності на спірне житло від 10.02.1998 року у КП «Дніпропетровське МБТІ» не реєструвалося, що стверджується зазначеними вище доказами.

Враховуючи наведене, приймаючи до уваги, що свідоцтво про право власності на житло від 10.02.1998 року було оформлене без прийняття відповідного рішення органом приватизації, за відсутності розпорядження Виконкому міської ради народних депутатів від 10.02.1998 року за №9/182-98, - колегія дійшла висновку про наявність підстав для визнання зазначеного свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_4 на ім'я ОСОБА_5 від 10 лютого 1998 року недійсним на підставі ч. 1 ст. 48 ЦК України від 1963 року, з відповідними змінами та доповненнями.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_5 права власності на спірну квартиру не набував, він не був наділеним повноваженнями щодо розпорядження вказаним нерухомим майном, що свідчить про недійсність, на підставі ч. 1 ст. 215 ЦК України, оспорюваної угоди - договору купівлі-продажу від 23 травня 2015 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Яловою Ольгою Михайлівною, зареєстрованого за №1427, рішення про державну реєстрацію індексний номер № 21526768 від ІНФОРМАЦІЯ_6 року.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно до ч.2 цієї статті - особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Отже, важливою умовою звернення з віндикаційним позовом (стаття 388 ЦК України) є відсутність між позивачем і відповідачем зобов'язально-правових відносин.

Добросовісним повинен вважатися той набувач, який не знав і не повинен був знати, що набуває майно в особи, яка не має права його відчужувати, а недобросовісним володільцем - та особа, яка знала або повинна була знати, що її володіння незаконне.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, встановивши факт вибуття спірного нерухомого майна з володіння власника поза його волею; враховуючи, що свідоцтво про право власності на житло від 10.02.1998 року та договір купівлі продажу спірного житла від 23 травня 2015 року підлягають визнанню недійсними, - колегія дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо витребування з чужого незаконного володіння добросовісного набувача ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_6, передання зазначеного нерухомого майна у володіння ОСОБА_4 та скасування державної реєстрації права власності на ім'я ОСОБА_2 на вищевказану спірну квартиру.

Суд зауважує, що відповідно до статті 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене статтею 388 ЦК України, переходить до спадкоємців власника, а тому позивач, як єдиний спадкоємець майна померлої ОСОБА_11, успадкував право на витребування майна з чужого незаконного володіння.

Колегія погоджується з висновками місцевого суду про відмову у задоволенні позовної вимоги щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири від 16 липня 2015 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 (посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Восковець О.О., зареєстрованого за № 255).

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

При винесенні оскаржуваного рішення місцевим судом правильно застосовано положення ст. 88 ЦПК України щодо розподілу судових витрат.

Однак, надана представником апелянта ОСОБА_2 квитанція про сплату судового збору за подання апеляційної скарги на суму 3947,69 грн. не може бути прийнята до уваги, оскільки, згідно листа ПАТ «АБ «Експрес-банк», відповідна касова операція на суму 3947,69 грн. не здійснювалась, через касу банку було здійснено та проведено платіж зі сплати судового збору на суму 3 грн. 69 коп. (а.с.11, 12 т.3).

Отже, за подання апеляційної скарги на рішення районного суду апелянтом ОСОБА_2 було сплачено судовий збір у розмірі 3 грн. 69 коп., що суперечить пункту 6 частини 1 статті 2 Закону України «Про судовий збір», де передбачено, що за подання апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору складає 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Враховуючи викладене, відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, зважаючи на положення ст. 88 ЦПК України, колегія дійшла висновку про стягнення з апелянта на користь держави судового збору у недоплаченому розмірі 3944,0 грн. (3947,69 грн. - 3,69 грн.).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення. У зв»язику з необхідністю стягнення судового збору, за наслідками даного апеляційного розгляду підлягає ухваленню рішення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2015 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги на заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2015 року у розмірі 3944 (три тисячі дев'ятсот сорок чотири) гривні 00 копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді