У х в а л а

іменем україни

01 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Євтушенко О. І.,

Кадєтової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про стягнення страхового відшкодування, витрат на проведення експертного дослідження та послуг евакуатора, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 12 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 11 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив визнати неправомірним рішення ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» про відмову у виплаті страхового відшкодування від 08 квітня 2015 року, стягнути з ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» страхове відшкодування у розмірі 56 026 грн 79 коп., 3500 грн суми витрат на проведення експертного авто технічного дослідження та 300 грн на послуги евакуатора.

В обґрунтування позову посилався на те, що 05 січня 2015 року на вул. О. Ковача (Винниця 31) у м. Львові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «ЗАЗ», номерний знак НОМЕР_1, під його керуванням, та автомобіля марки «ВАЗ 2108», номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4

Відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту № 1-01 від 11 вересня 2014 року, який укладено між ОСОБА_2 та ПАТ «Страхова компанія «ВУСО», позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату йому страхового відшкодування.

Оскільки страховиком відмовлено у виплаті страхового відшкодування з підстав не визнання ним події, яка трапилася 05 січня 2015 року страховим випадком, позивач звернувся із указаним позовом до суду.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 12 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 11 лютого 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати оскаржувані судові рішення, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами 05 січня 2015 року приблизно о 08 год. на вул. О. Ковача (Винниця 31) у м. Львові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «ЗАЗ», номерний знак НОМЕР_1, під керуванням позивача, та автомобіля марки «ВАЗ 2108», номерний знак НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4

Між ОСОБА_2 та ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» 11 вересня 2014 року укладено договір відповідно до умов якого страховик взяв на себе обов'язок здійснити виплату страхового відшкодування.

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 16 березня 2015 року у справі № 466/1663/15п ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено штраф у розмірі 340 грн.

Зазначеною постановою встановлено, що ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом не обрав безпечної швидкості руху, виїхав на зустрічну смугу руху, що призвело до зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ 2108» номерний знак НОМЕР_2, завдавши технічних пошкоджень, а пасажир автомобіля ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження.

Відповідно до постанови слідчого СВ ЛМУ ГУ МВСУ у Львівській області від 14 лютого 2015 року про закриття кримінального провадження встановлено, що причиною дорожньо-транспортної пригоди стали дії водія ОСОБА_2, які суперечили вимогам п.п. 1.5, 2.3 (б, д), 11.4 та 12. 1 Правил дорожнього руху, тобто був не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, під час руху не обрав безпечної швидкості руху, виїхав на зустрічну смугу руху, по якій у цей час рухався автомобіль марки «ВАЗ 2108» під керуванням водія ОСОБА_4., що і стало наслідком зіткнення.

Відповідно до ст. ст. 979, 981 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до п. 17.2.14 укладеного між сторонами договору не є страховим випадком подія, яка відбулась внаслідок порушення чи невідповідності дій страхувальника (водія транспортного засобу) нормам, Правил дорожнього руху, що регламентують (встановлюють) допустиму швидкість руху або заборону виїзду на смугу зустрічного руху в місці, де такий виїзд заборонено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій правильно визначили спірні правовідносини та, встановивши, що позивач допустив порушення Правил дорожнього руху, обґрунтовано виходили із того, що відповідач правомірно відмовив у виплаті страхового відшкодування, оскільки подія, яка трапилася 05 січня 2015 року, не страховим випадком.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогами ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни або скасування не встановлено.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відхилення касаційної скарги і залишення без змін оскаржуваних судових рішень.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 12 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 11 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: О.І. Євтушенко

О.В. Кадєтова