У х в а л а

25 листопада 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І., Гуменюка В.І., Лященко Н.П.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до голови Сумської обласної ради Салатенка Семена Павловича, Сумської обласної ради, Сумського обласного комунального агролісогосподаського підприємства «Сумиоблагроліс» про визнання незаконними та скасування розпорядження, стягнення різниці в заробітній платі за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а:

Зарічний районний суд м. Суми рішенням від 12 лютого 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовив.

Апеляційний суд Сумської області 15 березня 2016 року рішення суду першої інстанції скасував й ухвалив нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнив частково: визнав незаконними та скасував розпорядження голови Сумської обласної ради від 28 грудня 2015 року № 73-к «Про виконуючого обов'язки генерального директора Сумського обласного комунального агролісогосподаського підприємства «Сумиоблагроліс»; стягнув із Сумського обласного комунального агролісогосподаського підприємства «Сумиоблагроліс» (далі - ОКАП «Сумиоблагроліс») на користь ОСОБА_4 різницю в заробітку на посаді в.о. генерального директора та фактично отриманого заробітку на посаді заступника генерального директора з маркетингу за період з 28 грудня 2015 року по 29 січня 2016 року в розмірі 4 тис. 450 грн 50 коп. з подальшим відрахуванням усіх необхідних платежів та зборів.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 28 вересня 2016 року касаційну скаргу ОКАП «Сумиоблагроліс» задовольнила; рішення Апеляційного суду Сумської області від 15 березня 2016 року скасувала, рішення Зарічного районного суду м. Суми від 12 лютого 2016 року залишила в силі.

25 жовтня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 вересня 2016 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статті 55 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статей 21, 23, 36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Обґрунтовуючи підставу перегляду вказаного судового рішення, передбачену пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2016 року, в якій, на його думку, по-іншому, ніж в оскаржуваному судовому рішенні, застосовано зазначені норми матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 28 вересня 2016 року, про перегляд якої порушує питання заявник, касаційний суд, залишивши в силі рішення суду першої інстанції, погодився з його висновками про те, що строковий трудовий договір з позивачем про тимчасове виконання обов'язків в.о. генерального директора не укладався, а тому припинення виконання позивачем обов'язків в.о. генерального директора ОКАП «Сумиоблагроліс» відбулось за розпорядженням голови Сумської обласної ради не у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці підприємства, а у зв'язку з незатвердженням кандидатури позивача на цій посаді колегіальним виборним органом (обласною радою), в управлінні якого перебуває ОКАП «Сумиоблагроліс».

Натомість після припинення повноважень в.о. генерального директора позивач продовжує перебувати в трудових відносинах з ОКАП «Сумиоблагроліс» та займає посаду заступника генерального директора з маркетингу цього підприємства.

Разом з тим в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2016 року, наданій заявником для порівняння, касаційний суд, залишивши в силі рішення суду апеляційної інстанції, погодився з його висновками про те, що укладений з позивачем трудовий договір відповідно до погоджених сторонами умов повинен діяти до вирішення питання про призначення головного лікаря Кобеляцької центральної районної лікарні на сесії районної ради; крім того, суд узяв до уваги, що відповідне рішення Кобеляцької районної ради про призначення головного лікаря Кобеляцької центральної районної лікарні на день звільнення позивача не було прийнято, як і на час розгляду цього позову, отже, відсутні підстави для припинення з позивачем трудового договору на підставі пункту 2 статі 36 КЗпП України, тому він підлягає поновленню з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 11 червня 2011 року по день ухвалення рішення.

Отже, порівняння наведеного судового рішення із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до голови Сумської обласної ради Салатенка Семена Павловича, Сумської обласної ради, Сумського обласного комунального агролісогосподаського підприємства «Сумиоблагроліс» про визнання незаконними та скасування розпорядження, стягнення різниці в заробітній платі за час вимушеного прогулу за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 вересня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Л.І. Охрімчук
В.І. Гуменюк
Н.П. Лященко