Справа № 739/376/16-ц
Провадження № 2/739/128/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" квітня 2016 р. м. Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Чепурка В.В.,

за участі:

секретаря - Лукаш Н.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач), діючи через свого представника ОСОБА_5, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (далі - відповідачі) про визнання вказаних осіб такими, що втратили право на користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що він є власником вказаного житлового будинку, який придбав 27 липня 2000 року. У 2015 році він вирішив продати його і звернувшись до Команської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області за отриманням довідки про осіб, які зареєстровані в будинку, з'ясував, що в там зареєстровані відповідачі, про що йому раніше відомо не було. Відповідачі з 1990 року в будинку не проживають, їхніх особистих речей та майна в будинку немає, участі в утриманні житлового будинку не приймають та сплати комунальних платежів не здійснюють. Будь-яких перешкод в користуванні житловим будинком їм не створювалося. Відповідно вважає, що відповідачі втратили право на користуватися зазначеним житловим будинком.

У судове засідання позивач не з'явився, при цьому подав заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повністю.

Відповідач ОСОБА_3 до суду не з'явився, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, при цьому подав заяву про розгляд справи без його участі в якій зазначив, що проти задоволення позову не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 до суду не з'явився, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, при цьому подав заяву про розгляд справи без його участі в якій зазначив, що проти задоволення позову не заперечує.

Відповідач ОСОБА_4 до суду не з'явився, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлений через оголошення у пресі (а.с. 19). Враховуючи участь у справі трьох відповідачів, двоє з яких подали заяви про розгляд справи без їх участі, а третій позивач хоча й був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду до суду не з'явився і причини своєї неявки не повідомив, суд приходить до висновку, що справа може бути розглянута без участі відповідачів.

У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, на підставі частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено, 27 липня 2000 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Україна» було укладено договір купівлі продажу житлового будинку АДРЕСА_2 (а.с. 7).

Рішенням виконавчого комітету Команської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області від 23 березня 2003 року адресу будинку, придбаного позивачем змінено з «АДРЕСА_2» на «АДРЕСА_1» (а.с. 9).

Згідно погосподарського обліку Команської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області в будинку, придбаному позивачем, зареєстровані відповідачі, при цьому відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не проживають в даному будинку з 1999 року, а відповідач ОСОБА_2 не проживає в будинку з 1997 року (а.с. 8, 15).

Також відповідачі не є членами сім'ї позивача, і між ними та позивачем відсутні будь-які договірні відносини що надавали б право відповідачам користуватися житлом, яке належить позивачу.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Україною 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла та кореспонденції і органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві, серед іншого, для захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно з частиною четвертою статті 9 Житлового кодексу Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Статтею 150 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР) передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продати, дарувати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до частини першої статті 383 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як з'ясовано, визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом позивача, потрібне останньому для здійснення ним своїх прав власника житла, зокрема реалізації права на його відчудження.

Оскільки відповідачі будучи зареєстрованим в житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1, не належать до членів сім'ї позивача, тривалий час не користуються належним останньому житловим будинком, при цьому факт їхньої реєстрації в спірному житловому будинку створює перешкоди позивачу в здійсненні ним права розпоряджатися своїм майном, суд приходить до висновку про необхідність захисту прав позивача шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право на користування зазначеним житловим будинком, відповідно позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню повністю.

У зв'язку з тим, що позов підлягає задоволенню повністю, відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України, з кожного з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути по 183 грн. 73 коп. (551 грн. 20 коп. / 3) в якості компенсації судових витрат, здійснених позивачем на сплату судового збору.

На підставі викладеного, керуючись статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтями 383, 391 Цивільного кодексу України, статтями 9, 150 Житлового кодексу Української РСР, статтями 2, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218, 294, 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р I Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право на користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати у розмірі 183 (сто вісімдесят три) гривні 73 копійки.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати у розмірі 183 (сто вісімдесят три) гривні 73 копійки.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати у розмірі 183 (сто вісімдесят три) гривні 73 копійки.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Чепурко