АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 667/3006/15-ц Головуючий в 1 інстанції: Рядча Т.І. Номер провадження: 22-ц/791/1723/16 Доповідач - Іванова І.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області у складі:

головуючого - Іванової І.П.

суддів: Базіль Л.В., Кузнєцової О.А.,

секретар - Мирненко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 06 червня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на домоволодіння,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 11 липня 1980 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, який 14 травня 2013 року був розірваний заочним рішенням Дніпровського районного суду України. Зазначив, що відповідачці на підставі договору дарування від 27 липня 2005 року належить житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями, та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1, який колишнє подружжя використовувало як дачу та ОСОБА_1 за власні кошти регулярно робив покращення вказаного майна, у зв'язку з чим вартість будинку суттєво збільшилась.

На підставі зазначеного, посилаючись на п.п. 1,2 ч. 1 ст. 57, ст.ст. 60, 61, ч. 1 ст. 62, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 Сімейного кодексу України, просив: визнати об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1; розділити спільне сумісне майно та визнати за кожним із сторін право власності на 1/2 частини зазначеного домоволодіння.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 06 червня 2016 рокув задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на домоволодіннявідмовлено. Скасовано заходи забезпечення позову щодо заборони відчуження житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_3, вжиті ухвалою Комсомольського районного суду м. Херсона від 22 червня 2015 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, одностороннє та неповне з'ясування всіх обставин справи, просить рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 06 червня 2016 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Судом встановлено, що згідно договору дарування від 27 липня 2005 року, зареєстрованого в реєстрі за № 698, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_4, ОСОБА_3 подарував своїй доньці ОСОБА_2 житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.Сторони по справі перебували в шлюбі з 11 липня 1980 року по 14 травня 2013 року. Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Згідно довідки Другої Херсонської державної нотаріальної контори Спадкова справа станом на 06 червня 2016 року не заводилась, а отже, спадщину ОСОБА_3 ніхто не прийняв.

Заслухавши доповідача, сторони, що з'явились в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, ОСОБА_2 не набула права власності на будинок АДРЕСА_1, оскільки договір дарування від 27 липня 2005 року не був зареєстрований в Бюро технічної інвентаризації. Повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можна.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони з 11 липня 1980 року по 14 травня 2013 року перебували у шлюбі. 27 липня 2005 року ОСОБА_3 подарував своїй доньці ОСОБА_2 житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Частиною 1 ст. 717 ЦК України встановлено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно ч. 2 ст. 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 722 ЦК України право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та ч. 1 ст. 182 ЦК України речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов'язковій державній реєстрації.

Виходячи з аналізу зазначених норм, відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

Тому колегія суддів погоджується з доводом апеляції про належність будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 27 липня 2005 року.

Висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 на підставі відсутності реєстрації права власності ОСОБА_2 на будинок АДРЕСА_1 не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Згідно з частиною першою ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Разом з тим частиною першою ст. 62 СК України передбачено: якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Звертаючись з позовом, ОСОБА_1 вказав, що ним вкладені гроші в ремонт будинку АДРЕСА_1, у зв'язку з чим вартість будинку значно зросла, а тому він просив визнати вказаний будинок об'єктом сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України цього Кодексу.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 надав суду: договір на надання послуг (т.1 а.с.30,35-36), комерційний кошторис об'єкта (т.1 а.с.31-34,37-38), акти виконаних робіт (т.1 а.с. 39-42), звіт про незалежну оцінку житлового будинку т.1 а.с. 138-180). На підставі наданих доказів була проведена судова будівельно-оціночна експертиза від 25 лютого 2016 року (т.2 а.с.3-21). Експерт визначив, що вартість робіт, які відносяться до категорії невід'ємних поліпшень, у співмірності з датою оцінки і ринкових цін на будівельні роботи становить 39 407 гривень, що з загальною вартістю домоволодіння становить 36/100 частин. Крім того, експертом віднесено до поліпшень: улаштування цегляного паркану; улаштування воріт з хвірткою; улаштування теплиці; улаштування каналізації. Позивач та його представник при розгляді апеляційної скарги не просили призначити додаткову експертизу.

Як роз'яснено у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Оцінюючи надані докази, колегія суддів приходить до висновку, що при таких обставинах істотного збільшення вартості будинку АДРЕСА_1 у м.Херсоні не відбулося, у зв'язку з чим позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 717,719,722 ЦК України, ст.ст. 57,62 СК України ст. 303, п. 3 ч. 1 ст. 307, ч.1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 06 червня 2016 року змінити.

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на домоволодіння - відмовити.

Рішення набирає законної сили з дня проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий І.П. Іванова

Судді: Л.В. Базіль

О.А. Кузнєцова