У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі

Головуючого судді: Демянчук С.В.

суддів: Ковалевича С.П., Шеремет А.М.,

секретар судового засідання: Коробчук А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Авто Просто" на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 25 лютого 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Авто Просто" про захист прав споживача та стягнення коштів,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року позивач звернувся в суд із позовом до ТзОВ "Авто Просто" про захист прав споживача та стягнення коштів.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що 16 червня 2011 року у м. Рівне він уклав з відповідачем - ТзОВ "Авто Просто" угоду № 366876 з додатками, предметом якої є надання учаснику послуг системи АвтоТак, спрямованих на придбання автомобіля через систему придбання у групах. Угода була укладена з метою придбання легкового автомобіля КІА Soul вартістю 128 800 грн. Певний час позивач сплачував внески за автомобіль. Однак, так і не отримавши його, подав заяву про розірвання угоди та повернення сплачених внесків. Згідно умов угоди, а також п.п. 3, 17, 19, 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач виступає виконавцем певних послуг, а позивач є їх споживачем. Керуючись ст. 4 угоди та п. 13.1 ст. 13 додатку № 2 до угоди позивач звернувся до відповідача з заявою про розірвання угоди та вимогою про повернення сплачених коштів. Відповідач своїм листом повідомив, що 06 листопада 2012 року угода вважається розірваною, однак кошти не повернув покликаючись на те, що в черзі є інші учасники, які розірвали угоди раніше. Кошти повертаються згідно пріоритетів, зазначених у п.п. 13.4 та 13.5 додатку № 2 до угоди з Фонду для повернення коштів, який складається з 5% загальної суми, яка надходить щомісяця до Фонду групи. При цьому відповідач зазначив, що з усіма учасниками він діє виключно на умовах обопільно укладеної угоди та чинного законодавства _____________________________________________________________________________________________

Провадження № 22ц-787/1029/2016 Головуючий у суді 1 інстанції: Красовський О.О.

Доповідач : Демянчук С.В.

України. Відповідно до п. 14.1 ст. 14 додатку № 2 до угоди сторони домовляються, що наслідки невиконання зобов'язань сторін за угодою регулюються умовами угоди, а у випадках, не передбачених ними, відповідними нормами чинного законодавства. Пунктом 13.4.2 ст. 13 додатку № 2 до укладеної угоди визначено порядок повернення коштів учаснику, за яким формуються черги учасників, відповідно до дати подання заяви про розірвання угоди, тобто пріоритет надається тому часнику, який перший подав заяву про розірвання угоди. У ст. 3 угоди зазначено, що ТзОВ "Авто Просто" зобов'язується надавати учаснику системи послуги в порядку та строки, передбачені угодою. Натомість у договірних умовах встановлено лише порядок повернення, а строк виконання зобов'язання з повернення учаснику чистих внесків у зв'язку із розірванням угоди - не зазначено. Водночас, на сьогодні законодавством встановлений граничний строк для повернення коштів за договором адміністрування фінансових активів придбання товарів у групах, який становить 2 роки. Цей строк порушено відповідачем, чим порушено вимоги закону та договору в частині, передбаченій п. 14.1 ст. 14 додатку № 2, згідно якої наслідки невиконання зобов'язань сторін за угодою регулюються умовами угоди, а у випадках, не передбачених ними, відповідними нормами чинного законодавства. Встановлені у п. 13.4 додатку № 2 до угоди пріоритети (черговість) повернення коштів учасникам, що розірвали угоди, не можна вважати встановленням строку або терміну такого повернення, так як відповідно до визначення законом (ст. 251 ЦК України) цих понять, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення, а терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Згідно ст. 252 ЦК України строки та терміни визначаються роками, місяцями, тижнями, днями або годинами та календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати, відповідно. Відтак пріоритети або черговість повернення коштів не є ані строком ані терміном у розумінні цих понять, встановлених законом. Водночас, на сьогодні законодавством встановлений граничний строк для повернення коштів за договором адміністрування фінансових активів придбання товарів у групах, який становить 2 роки. Цей строк порушено відповідачем. У зв'язку з цим настає відповідальність, передбачена ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» - сплата 3-х відсотків від загальної вартості замовлення, яким є придбання автомобіля договірною вартістю 128 800 грн., 3% від якої становить 3 864 грн. Водночас ст. 625 ЦК України встановлює відповідальність за прострочення грошового зобов'язання у вигляді сплати 3% річних та інфляційних втрат, які позивач розраховує виходячи з граничного дворічного терміну повернення коштів за розірваним договором, встановленого п.п. 6.22 Ліцензійних умов. Враховуючи наведені вище підстави та факт неповернення відповідачем належних коштів в розмірі 31391,86 грн., прострочення яких з 06 листопада 2014 року (два роки з часу розірвання угоди) по день подання позову до суду - 26 жовтня 2015 року становить 355 днів. В сукупності сума, яка підлягає стягненню на користь позивача з ТзОВ "Авто Просто" складає: 31391, 86 грн. чистих внесків, що підлягають поверненню відповідачем у зв'язку з розірванням угоди + 3864 грн. неустойки на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів»; 915, 94 грн., що складають 3% річних, та 15193, 66 грн. інфляційних втрат за період з 06 листопада 2014 року по 26 жовтня 2015 року, а всього 51365, 46 грн. Дану суму грошових коштів позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 25 лютого 2016 року позов ОСОБА_1 до ТзОВ "Авто Просто" про захист прав споживача та стягнення коштів задоволено повністю.

Стягнуто з ТзОВ "Авто Просто" на користь ОСОБА_1 31391, 86 грн. (чистих внесків, що підлягають поверненню відповідачем у зв'язку з розірванням угоди № 366876 від 16 червня 2011 року); 3864 грн. (неустойка на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів»); 915, 94 грн. (що складає 3% річних); 15193, 66 грн. (інфляційних втрат за період з 06 листопада 2014 року по 26 жовтня 2015 року); 513, 65 грн. судові витрати (сплата судового збору), а всього 51879,11 грн..

В апеляційній скарзі відповідач покликався на порушення та неправильне застосовання норм матеріального права; порушення норми процесуального права; неповне встановлення судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вважає, що в порушення ст. 215 ЦПК України в рішенні суду першої інстанції не зроблено жодних висновків які положення Угоди не відповідають закону, не викладено чим суд керувався ухвалюючи рішення, в рішенні не міститься взагалі мотивів, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та заперечення відповідача, не мотивовано прийняття або відхилення доказів по справі.

Зазначає, що судом першої інстанції, при ухваленні рішення, порушено норми матеріального права, а саме: ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів»; ст. 5, п.2 ч. 1 ст. 530, ч. 1 ст. 651, ст. 653 та ст. 907 ЦК України; ч.1 ст. 58 Конституції України.

Також вважає хибним та необгрунтованим висновок суду першої інстанції про необхідність передчасного стягнення із відповідача на користь позивача чистих внесків, що підлягають поверненню у зв'язку з розірванням угоди.

Вказує, що відповідно до п. 13.1 ст. 13 Додатку № 2 до Угоди: "Учасник системи, який ще не отримав Автомобіль, може розірвати Угоду за власним бажанням про що має повідомити ТзОВ "Авто Просто" у письмовій формі".

Від позивача на адресу відповідача надійшла заява, в якій він просив Угоду розірвати.

Згідно п. 13.3 ст. 13 Додатку № 2 до Угоди: "Сума Чистих внесків, що підлягає поверненню, розраховується відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної в місяці, коли такий учасник повідомив ТзОВ "Авто Просто" про розірвання Угоди, за вирахуванням відступного за відмову від Угоди у розмірі двох Цілих Чистих внесків".

Листом ТзОВ "Авто Просто", що підтверджував факт розірвання Угоди, позивачу було повідомлено що сума Чистих внесків, яка підлягає поверненню, складає 31391,86 грн.

Крім того зазначає, що відповідно до пп. 13.4.2 п. 13.4. ст. 13 Додатку № 2 до Угоди, кошти повертаються в порядку, що побудована на принципі черговості.

Станом на день подання письмових заперечень на позов, в групі № 1126, до того як повернути кошти Учаснику № 24 - ОСОБА_1, ТзОВ "Авто Просто" має повернути кошти ще 11 учасникам, які подали заяви про розірвання угод раніше за позивача.

Таким чином, кошти, які ТзОВ "Авто Просто" має повернути позивачу, будуть повернуті йому в порядку встановленому Угодою.

Вказує, що на дату укладання та розірвання Угоди не існувало закону, який визначав би послуги з адміністрування придбання товару в групах, як фінансові послуги. Також не існувало нормативно-правового акту уповноваженого органу про віднесення цих послуг до фінансових.

Враховуючи те, що Угоду та додатки до неї, на підставі якої діють сторони, укладено 16 червня 2011 року, а Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, затверджені Розпорядження № 1676 від 09 жовтня 2012 року Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг, набрали чинності 12 листопада 2012 року, посилання суду першої інстанції на те, що виконання умови Угоди відповідачем суперечить Ліцензійним умовам провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, є необгрунтованими.

Також вважає, що судом першої інстанції безпідставно застосовано умови ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» до правовідносин, що склалися між позивачем та відповідачем у процесі виконання умов Угоди.

Повернення чистих внесків, що підлягають поверненню у зв'язку з розірванням угоди, не є роботою (послугою), надання якої передбачено умовами Угоди № 366876 (не є предметом Угоди), а тому стягнення із відповідача пені, передбаченої ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», за прострочення 2-річного строку на повернення чистих внесків, є нічим іншим, як порушення норми матеріального права.

З наведених міркувань просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТзОВ "Авто Просто" відмовити повністю.

В поданих на апеляційну скаргу запереченнях ОСОБА_1 просив відхилити апеляційну скаргу, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Представник ТзОВ "Авто Просто" в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

ОСОБА_1, заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, покликався на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, а також вимог, заявлених в суді першої інстанції, правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, що 16 червня 2011 року у м. Рівне позивач уклав з відповідачем - ТзОВ "Авто Просто" угоду № 366876 з додатками, предметом якої є надання учаснику послуг системи АвтоТак, спрямованих на придбання автомобіля через систему придбання у групах. Угода була укладена метою придбання легкового автомобіля КІА Soul вартістю 128 800 грн.

Відповідно до ст. 2 угоди "Авто Просто" є товариством, що надає послуги, предметом яких є придбання автомобілів учасниками через систему придбання в групах Авто Так.

ТОВ "Авто Просто" гарантує надання учаснику права на отримання автомобіля за умови виконання учасником всіх зобов"язань, передбачених угодою.

Згідно ст. 5 угоди, учасник, тобто позивач, зобов"язувався виконувати зобов"язання, передбачені угодою, в порядку та строки, визначені угодою, включаючи, але не обмежуючись: сплатити вступний внесок при укладанні угоди; сплатити плату за право на отримання автомобіля при наданні такого права; щомісячно сплачувати повні внески; сплачувати внески зі страхування автомобіля після отримання автомобіля; отримати автомобіль за умови виконання зобов"язань, встановлених угодою; підписати відповідний двосторонній акт, що свідчить про виконання зобов"язань за угодою; за вимогою "Авто Просто", надавати копії квитанцій про оплату внесків за угодою.

Певний час позивач сплачував внески за автомобіль. Згідно умов угоди, а також п.п. 3, 17, 19, 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач виступає виконавцем певних послуг, а позивач є їх споживачем.

Керуючись ст. 4 угоди та п. 13.1 ст. 13 додатку № 2 до угоди позивач звернувся до відповідача з заявою про розірвання угоди та вимогою про повернення сплачених коштів. Відповідач своїм листом повідомив, що 06 листопада 2012 року угода вважається розірваною. Однак кошти не повернув покликаючись на те, що в черзі є інші учасники, які розірвали угоди раніше. Кошти повертаються згідно пріоритетів, зазначених у п.п. 13.4 та 13.5 додатку № 2 до угоди з Фонду для повернення коштів, який складається з 5% загальної суми, яка надходить щомісяця до Фонду групи. Пунктом 13.4.2 ст. 13 додатку № 2 до укладеної угоди визначено порядок повернення коштів учаснику, за яким формуються черги учасників, відповідно до дати подання заяви про розірвання угоди, тобто пріоритет надається тому часнику, який перший подав заяву про розірвання угоди.

В відповіді від 08 вересня 2015 року ТОВ "Авто Просто" на заяву позивача від 17 серпня 2015 року щодо розірвання вказаної угоди повідомило про розірвання угоди згідно ст. 4 угоди та ст. 13, п. 13.1 додатку № 2 до угоди. Також, в відповіді зазначено, що поверненню підлягають чисті внески, розраховані у відповідності до порложень статті 13, п. 13.3 додатка № 2 до угоди. Сплачені чисті внески, за вирахуванням відступного за відмову від угоди в розмірі 2 (двох) цілих чистих внесків, будуть повертатись за наданими заявником реквізитами із фонду для повернення коштів, що складається з 5 % від загальної суми, яка надходить щомісяця до фонду групи. У відповідності до положень ст. 13 додатку № 2 до угоди, "Авто Просто" здійснює повернення чистих внесків, згідно пріоритетів, викладених у п. 13.4 та п.13.5 цієї статті, та після накопичення необхідної суми коштів у фонді для повернення коштів. "Авто Просто" зазначає, що сума коштів за вказаною угодою, що підлягає поверненню, становить 31391 грн. 86 коп.. Таку ж суму коштів просить стягнути позивач з відповідача, як сплачену суму чистих внесків. (а.с. 35, 36).

Відповідно до ч.ч. 3, 5 ст. 203 ЦК України - волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов"язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За правилами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Статтею 907 ЦК України передбачено, що договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Відповідно до п. 4 ст. 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними до моменту розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 13 додатку № 2 до угоди, сторони чітко визначили порядок і наслідки розірвання угоди.

Згідно до пункту 13.1 ст. 13 додатку № 2 до угоди, учасник, який ще не отримав автомобіль, має право розірвати угоду за власним бажанням, про що має повідомити "Авто Просто" у письмовій формі. Поверненню підлягають тільки чисті внески сплачені за угодою, з урахуванням положень, викладених в цій статті.

Встановлено, що на даний час, угода № 366876 з додатками, укладена між ОСОБА_1 та ТОВ "Авто Просто" розірвана за заявою позивача від 05 листопада 2012 року, що підтверджується відповіддю від 08 вересня 2015 року. ТОВ "Авто Просто", після розірвання вищевказаної угоди, добровільно погодилося повернути позивачу чисті внески, розраховані у відповідності до положень ст. 13 п. 13.3 Додатка № 2 до угоди.

В ст. 203 ЦК України вказано, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, спірна угода вчинена з додержанням всіх вимог, її зміст не суперечить чинному законодавству, на момент її укладення позивач мав повний обсяг дієздатності, його волевиявлення було вільним, правочин був спрямований на настання певних наслідків, та не суперечить правам та інтересам малолітніх та повнолітніх чи непрацездатних осіб.

Спірна угода укладена в рамках створеної відповідачем системи продажу автомобілів "Авто Так", яка полягає у створені групи покупців, які бажають придбати товар високої вартості, зокрема автомобіль, та які стають учасниками системи. Системою встановлені відповідні механізми, які забезпечують придбання кожним із учасників автомобіля, шляхом сплати його ціни невеликими щомісячними внесками, протягом декількох років.

Сума чистих внесків, що підлягає поверненню, згідно до п. 13.3 ст. 13 Угоди, розраховується відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної в місяці, коли такий учасник повідомив "Авто Просто" про розірвання угоди, за вирахуванням відступного за відмову від угоди у розмірі 2 (двох) цілих чистих внесків.

В відповіді, від 07 жовтня 2015 року, наданій відповідачем на лист позивача про розірвання Угоди, зазначається, що поверненню підлягають кошти в сумі 31391 грн. 86 коп. /чисті внески/, яку позивач просив стягнути з ТОВ "Авто Просто".

Разом з цим слід зазначити, що в судовому засіданні апеляційного суду представник ТОВ "Авто Просто" вказав, що до того, як повернути кошти Учаснику у групі № 24 - ОСОБА_1, ТзОВ "Авто Просто" має повернути кошти ще 11 учасникам, які подали заяви про розірвання угод раніше за позивача. Раніше вже виплатили ще 10 учасникам цієї групи № 1126. Такі твердження є суперечливими, та такими, що не відповідають наявним письмовим доказам / а.с. 62/. З наданого списку вбачається, що ОСОБА_1 в ньому перебуває під номером 12, тому його черга має наступити через 11 учасників. Іншіих доказів матеріали справи не містять.

Крім того, законодавством встановлений граничний строк для повернення коштів за договором адміністрування фінансових активів придбання товарів у групах, який становить 2 роки.

Цей строк порушено відповідачем, чим порушено вимоги закону та договору в частині, передбаченій п. 14.1 ст. 14 додатку № 2, згідно якої наслідки невиконання зобов'язань сторін за угодою регулюються умовами угоди, а у випадках, не передбачених ними, відповідними нормами чинного законодавства.

У зв'язку з цим настає відповідальність, передбачена ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» - сплата 3-х відсотків від загальної вартості замовлення, яким є придбання автомобіля договірною вартістю 128800 грн., 3% від якої становить 3864 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України відповідальність за прострочення грошового зобов'язання у вигляді сплати 3% річних та інфляційних втрат, які розраховані виходячи з граничного дворічного терміну повернення коштів за розірваним договором, встановленого п.п. 6.22 Ліцензійних умов (період зазначений позивачем з 06 листопада 2014 року до 26 жовтня 2015 року).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1. про стягнення чистих внесків, та стягнення суми неустойки та інфляційних витрат, пов'язаних з неповерненням грошових коштів.

Так як суд першої інстанції розглядаючи спір повно та всебічно дослідив обставини справи, надані докази, правильно визначився з законом, який регулює спірні правовідносини, порушень закону при розгляді справи не допустив, рішення відповідає принципам законності та справедливостиі, тому, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу ТОВ "Авто Просто" необхідно відхилити, а рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 25 лютого 2016 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Авто Просто" відхилити.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 25 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий суддя: С.В. Демянчук

Судді : С.П. Ковалевич

А.М. Шеремет