Ухвала

іменем україни

11 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ФаловськоїІ.М., Висоцької В.С., КолодійчукаВ.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до фірми «ІВО+КГ» у формі товариства з обмеженою відповідальністю, третя особа - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», про стягнення боргу, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Вінницької області від 11 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 30 травня 2007 року між сторонами був укладений договір позики, відповідно до умов якого вона надала фірмі «ІВО+КГ» у формі товариства з обмеженою відповідальністю (далі - фірма ІВО+КГ») безстрокову позику в розмірі 38 000 доларів США з виплатою 2 % на місяць за користування коштами. 30 квітня 2015 року позивач звернулась до відповідача із заявою про поверненням боргу, проте на її вимоги фірма не реагує.

Враховуючи викладене, ОСОБА_4 просила позов задовольнити та стягнути з відповідача на її користь заборгованість за договором позики у розмірі 2 319 360,80 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27 серпня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 11 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Стягнуто з фірми ІВО+КГ» на корить ОСОБА_4 2 319 360,80 грн. боргу. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 30 травня 2007 року між сторонами був укладений договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_4 надала фірмі «ІВО+КГ» безстрокову позику в розмірі 38 000 доларів США з виплатою 2 % на місяць за користування коштами, яка підлягає поверненню за першою вимогою позичальника, але не раніше ніж через 3 роки з моменту укладення цього правочину.

Відповідно до пунктів 3.1, 3.2 вказаного вище договору позика надається негайно і вважається наданою з моменту підписання договору та посвідчення його підписами і печаткою позичальника.

Договір позики від 30 травня 2007 року підписаний сторонами та скріплений печаткою позичальника.

30 квітня 2015 року позикодавець направила відповідачу претензію щодо повернення позики у строк до 30 травня 2015 року, проте її вимоги задоволені не були.

Поняття договору позики визначено ст. 1046 ЦК України, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в ч. 2 ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року № 6-50цс15, який має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд, відповідно до норм статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, дійшов вірного висновку, що договір позики укладений у письмовій формі та його зміст підтверджує факт передачі позикодавцем грошової суми позичальнику та отримання останнім цих коштів. Оскільки укладений сторонами письмовий договір позики є не лише фактом укладення договору, а й передачі позикодавцем грошової суми позичальнику, то існують всі підстави вважати про виникнення боргових зобов'язань. Так як позичальник не виконав свої боргові зобов'язання щодо повернення позики, то сума боргу підлягає до стягнення з останнього на користь позикодавця.

Встановлено, що апеляційний суд, всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про задоволення позову, а тому обґрунтовано скасував рішення місцевого суду.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків апеляційного суду не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 11 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

В.С.Висоцька

В.М.Колодійчук