Номер провадження: 22-ц/785/2862/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Процик М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючої судді Процик М.В.,

суддів Дрішлюка А.І., Сєвєрової Є.С.,

при секретарі Сідлецькій Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовомПублічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:

10.11.2015 року Публічне акціонерне товариство (далі ПАТ)«Державний ощадний банк України» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка станом на 01 жовтня 2015 року, склала 2756,83 дол. США та 3083,57 грн., і в свою чергу складалась з: прострочених процентів за користування кредитом у розмірі 1550,69 дол. США; простроченої комісійної винагороди у розмірі 1960,00 грн.; пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом у розмірі 1206,14 дол. США; пені за прострочену комісійну винагороду у розмірі 1123,57 грн.

В обґрунтування позову представник позивача посилався на те, що з відповідачем банком був укладений кредитний договір № 1875-н, за умовами якого відповідачу був наданий кредит у сумі 15000,00 дол. США, зі сплатою 12 % річних за користування кредитними коштами, з кінцевим терміном повернення не пізніше 28 серпня 2014 року, та що банк свої зобовязання виконав, а позичальник виконав не у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 участі у розгляді справи не приймав.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2015 року позов ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» (р/р 0001 в Одеському облуправлінні АТ «Ощадбанк», МФО 328845, ) суму боргу за кредитним договором № 1875-н від 28 серпня 2007 року у розмірі 2267 (дві тисячі двісті шістдесят сім) дол. США 21 цент та 2763 (дві тисячі сімсот шістдесят три) грн. 03 коп., що складається з: прострочених процентів за користування кредитом у розмірі 1550 (одна тисяча пятсот пятдесят) дол. США 69 центів; простроченої комісійної винагороди у розмірі 1960 (одна тисяча девятсот шістдесят) грн.; пені за прострочені проценти за користування кредитом за період з 01 жовтня 2014 року по 01 жовтня 2015 року у розмірі 716 (сімсот шістнадцять) дол. США 52 центи; пені за прострочену комісійну винагороду у розмірі 803 (вісімсот три) грн. 03 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» суму судового збору в розмірі 1218 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ «Державний ощадний банк України» просить змінити рішення суду від 14 грудня 2015 року в частині стягнення пені, а саме стягнути пеню за прострочені проценти за користування кредитом у розмірі 1206,14 дол. США та пеню за прострочену комісійну винагороду у розмірі 1123,57грн., посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду відповідачем не оскаржувалось.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в межах оскарження ( в частині стягнення пені), колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - зміні, в частині стягнення пені та визначення загальної суми боргу, з наступних підстав.

За правилами ст. 309 ч.1 п.4 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову банку до відповідача, суд першої інстанції виходив з того, що банк свої зобовязання перед позичальником належно виконав, проте позичальник належно свої зобовязання перед банком не виконав, оскільки проценти та комісійну винагороду у повному обсязі банку не сплатив, а тому є підстави для стягнення заборгованості по процентам та комісії у повному обсязі, однак в частині стягнення пені слід застосувати строк позовної давності в один рік, відповідно до вимог ст.258 ЦК України.

В межах оскарження з висновками суду щодо стягнення пені колегія суддів частково не погоджується, зокрема не погоджуючись зі зменшенням розміру пені з підстав застосування строку позовної давності.

За змістом ст.ст. 1046-1048, 1054 ч.1, 611 ч.1 п.3 ЦК України за кредитним договором банк… зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти; У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Судом встановлено, що 28 серпня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством (далі ВАТ) «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного відділення ВАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 1875-н, за умовами якого Банк надав відповідачу кредит у сумі 15000 дол. США, зі сплатою 12 % річних за користування кредитними коштами, та комісійної винагороди за обслуговування кредиту у розмірі 40 грн. щомісячно, і з кінцевим терміном повернення кредиту не пізніше 28 серпня 2014 року. (а.с.5-10) За законом України «Про акціонерні товариства» та згідно постанови Кабінету Міністрів України від 06 квітня 2011 року № 502 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2003 р. № 261» 07 червня 2011 р. проведено державну реєстрацію зміни до статуту ВАТ «Ощадбанк», відповідно до яких змінено назву ВАТ «Державний ощадний банк України» на ПАТ «Державний ощадний банк України».(а.с.20)

Згідно з п.3.3.4.,1.5.1.3. позичальник зобовязався здійснювати погашення кредиту рівними частинами у сумі 179 дол. США ( щомісячно) та сплату процентів до останнього робочого числа кожного місяця, починаючи з наступного місяця після видачі кредиту шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань; останній платіж в рахунок погашення кредиту здійснити не пізніше 28 серпня 2014 року; кредитором проценти нараховуються щомісячно на фактичний залишок заборгованості за кредитом. Згідно з п. 5.2. кредитного договору за порушення взятих на себе зобовязань по поверненню основної суми кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом, комісійних винагород.. позичальник зобовязався сплатити на користь банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несплаченого платежу, за кожний день прострочення.

Із матеріалів справи вбачається, що позичальник повністю кредитні кошти повернув в період до 01.12.2011 року, тобто достроково. За період фактичного користування кредитними коштами до вказаного часу кредитором йому були нараховані проценти у сумі 6576,35 дол. США, однак позичальником проценти сплачені тільки у сумі 5025,66 дол. США. Залишок несплачених позичальником процентів склав 1550,69 дол. США.(а.с.12-13,14зв.) Комісійна винагорода, за станом на 01.10.2015р., банком нарахована у сумі 3880 грн., фактично сплачена позичальником у сумі 1920 грн., залишок склав 1123,57 грн. У звязку з зазначеним банком була нарахована пеня за період з 01.10.2012р. до 01.10.2015р. за несвоєчасну сплату процентів у сумі 1206,14 дол. США та за несвоєчасну сплату комісійної винагороди у сумі 1123,57 грн.(а.с.13-14,16-17)

Зменшуючи розмір пені, суд першої інстанції керувався вимогами ст.258 ЦК України, якими позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Проте, згідно зі ст. 267 ч.3 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення.

Такої заяви від відповідача до ухвалення рішення не надходило, а тому суд першої інстанції не вправі був на свій розсуд застосовувати строк позовної давності.

Та водночас за п.7.7 кредитного договору сторони домовились про збільшення строків позовної давності до 3 років для усіх грошових зобовязань позичальника, у тому числі щодо сплати позичальником пені, що допускається за ст.259 ч.1 ЦК України. Доводи представника позивача в апеляційній скарзі з цього приводу колегія суддів визнає слушними.

За викладених обставин, підстава для зменшення неустойки судом першої інстанції була визначена невірно.

Разом з тим, згідно зі ст. 551 ч. 3 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Із матеріалів справи вбачається, що позичальником тривалий час умови кредитного договору належно виконувались, кредит ним було погашено достроково, до 01.12.2011р., тоді як банк позов до суду подав тільки в листопаді 2015 року, тобто через чотири роки після повернення кредиту. Наведені обставини колегія суддів вважає такими, що мають істотне значення і підлягають врахуванню судом. А тому, ґрунтуючись на вказаному, та на передбачених ст. 3 ч.1 п.6 ЦК України загальних засадах цивільного судочинства, зокрема на засадах справедливості, добросовісності і розумності, колегія суддів вважає справедливим зменшити розмір неустойки, що стягується з відповідача на користь позивача, до розміру визначеному судом першої інстанції, тобто стягнувши її в межах одного року. З огляду на те, що рішення суду в частині стягнення комісійної винагороди не оскаржено, то колегія суддів вважає правильним здійснити стягнення пені за несвоєчасну сплату комісійної винагороди на користь позивача у сумі 803,03 грн.

Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

Статтею 192 ч.2 ЦК України передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках передбачених законом. Відповідно до ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47,49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Зі вищевказаного кредитного договору вбачається, що сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору та його виконували. Сторонами не оспорювалось наявність у банку ліцензій та дозволів на здійснення операцій з іноземною валютою. Та разом з тим, стягнення неустойки у вигляді пені та штрафу не є засобом виконання договору, а є формою відповідальності позичальника за порушення умов договору, тобто фінансовою санкцією, яка за ст.192ч.1 ЦК України підлягає стягненню в грошовій одиниці України в гривні. Водночас колегія суддів зауважує, що застосування подвійної облікової ставки НБУ до іноземної валюті законом не передбачено. А тому в межах оскарження, на підставі ст.303ч.3 ЦПК України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вийти за межі доводів апеляційної скарги і змінити рішення суду в частині стягнення пені за несвоєчасну сплату процентів, визначивши її у національній валюті України, а саме у сумі 15258 грн. 72 коп. (за станом на 01.10.2015р., виходячи з курсу НБУ 21,2956 грн. за 1 дол. США: 716,52х 21,2956) Відповідно належить змінити в резолютивній частині і загальну суму боргу за кредитним договором № 1875-н від 28 серпня 2007 року, визначивши борг у розмірі 1550 дол. США 69 центів та 18021 грн. 75 коп. (1960+15258,72+803,03)

За таких обставин, апеляційну скаргу належить задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити в частині стягнення пені, та відповідно в частині визначення загальної суми заборгованості.У решті рішення суду не оскаржено.

Керуючись ст. ст. 303,307,309,313-316,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2015 року в частині стягнення пені та визначення загальної суми заборгованості змінити.

Стягнути з ОСОБА_2на користь Публічного акціонерного товариства«Державний ощадний банк України» (в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк», р/р 0001 в Одеському облуправлінні АТ «Ощадбанк», МФО 328845, ) пеню за прострочення сплати процентів за користування кредитом у розмірі 15258 грн. 72 коп., пеню за прострочену комісійну винагороду у розмірі 803 грн. 03 коп., визначивши загальну суму боргу за кредитним договором № 1875-н від 28 серпня 2007 року у розмірі 1550 дол. США 69 центів та 18021 грн. 75 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: М.В. Процик

Судді: Є.С. ОСОБА_3 Дрішлюк