АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 680/998/15-ц
Провадження № 22-ц/792/407/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі : головуючого - судді Марцинкевича А.М.,

суддів: Янчук Т.О., Переверзєвої Н.І.

при секретарі Дубовій М.В.

з участю: ОСОБА_1 та представників сторін

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новоушицького районного суду від 30 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення збитків, 3% річних та інфляційних втрат.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом і просила стягнути із відповідачки ОСОБА_1 3% річних в сумі 1324 грн.75 коп., інфляційних витрат в сумі 19 309 грн.39 коп. за період з 01 вересня 2014 року по 14 вересня 2015 року та стягнути 74 957 грн.62 коп. витрат, які позивач мусить зробити для купівлі 5 416,36 доларів США, які не повернуті відповідачем.

В обґрунтування вимог зазначала, що рішенням Новоушицького районного суду від 27 грудня 2012 року ухвалено стягнути на користь позивача 48000 гривень авансу та 620 гривень судових витрат. В ході примусового виконання даного рішення, станом на 13 березня 2014 року, відділом державної виконавчої служби Новоушицького районного управління юстиції проведено часткове стягнення в сумі 6 088грн.20 коп. Залишок суми невиконаного зобов'язання на 14 вересня 2015 року складає 42532,80 гривень.

Оскільки рішенням апеляційного суду від 23 червня 2015 року стягнуто витрати від інфляції та 3%річних станом на 01 вересня 2014 року, тому позивач з посиланням на ст. 625 ЦК України, просила суд стягнути з відповідачки вищевказані суми.

Рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області від 30 грудня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3% річних у сумі 1 324 грн.75 коп., 19 309 грн. 39 коп. від інфляції за період з 01 вересня 2014 року по 14 вересня 2015 року та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 206 грн. 36 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 дане рішення суду вважає необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, обставини викладені в ньому є припущеннями і об'єктивно не встановлені судом, тому просила скасувати його,

_____________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Яцина О.І. Провадження 22ц/792/407/16

Доповідач - Марцинкевич А.М. Категорія № 59

ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

На обґрунтування доводів скарги апелянт зазначала, що між сторонами по даній справі попередній договір не укладався, аванс був отриманий, як спосіб платежу, який не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, тому з відповідача по справі не може бути стягнуто відшкодування збитків. Вважає, що право на застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України виникає тільки у разі наявності умови попереднього

договору про необхідність повернення авансу в разі не укладення основного договору. Звертає увагу суду, що індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, тому норми ч. 2 ст.625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні.

Заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав і мотивів.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно до вимог ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом вірно з'ясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Судом встановлено, що 20 грудня 2007 року ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 8 000 доларів США під розписку, в якості авансового платежу за житловий будинок, який розташований по АДРЕСА_1 Відповідно до умов даної розписки, у випадку невнесення решти суми вартості будинку до 30.04.2008 року ОСОБА_1 зобов'язувалася повернути вказаний авансовий внесок за вирахуванням оплати за проживання, комунальних послуг та нанесення збитків, якщо такі матимуть місце.

Рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області від 27.12.2012 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто суму авансу в розмірі 48 000 грн. та 620 грн. судових витрат.

В процесі примусового виконання рішення суду від 27.12.2012 року відділом ДВС Новоушицького районного управління юстиції з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто 6 088 грн.20 коп. залишок боргу по примусовому виконанню станом на 17 серпня 2015 року складає 42 531 грн.80 коп.

Згідно з постановою про закінчення виконавчого провадження від 22 вересня 2015 року виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №680/19/14-ц закінчено у звязку зі сплатою заборгованості.

Суд першої інстанції задовольняючи позов частково виходив з наявності підстав для задоволення позовних вимог у частині стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних витрат, оскільки за змістом ч.2 ст. 625 ЦК України нарахування вказаних витрат є грошовим зобов'язанням і вважається особливим засобом відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання та способом захисту майнового права й інтересу.

З даним висновком погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, оскільки відповідач на момент звернення ОСОБА_2 до суду не виконав свої зобов'язання перед нею, тому позивач має право вимагати від відповідача сплатити інфляційні втрати за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми.

Доводи апелянта, що обов'язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передплата, не можна розцінювати як грошове зобов'язання, в силу ст. 625 ЦК України, оскільки повернення суми попередньої оплати є поверненням суми авансу, а не грошовим зобов'язанням, спростовується наступним.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу. Надати послугу, сплатити грошові кошти тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п. 1 ч. 2 ст.11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Із змісту ст.ст. 524,533-535,625 ЦК України, грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.05.2015 року, визначено, що в даному випадку між сторонами виникли договірні правовідносини з приводу виконання попереднього договору купівлі-продажу житлового будинку, тому має місце грошове зобов'язання. Оскільки зобов'язання зводиться до сплати грошей, а отже, є грошовим зобов'язанням, тому суд першої інстанції правомірно застосував до даних правовідносин ч.2 ст. 625 ЦК України.

Аналізуючи норми Закону колегія суддів вважає, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3%річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Посилання в апеляційній скарзі, що індексації внаслідок знецінення підлягають лише зобов'язання, які визначені у грошовій одиниці України - гривня, а в даній справі зобов'язання виникло по поверненню коштів в іноземній валюті, тому вимога позовної заяви в частині стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції не могла бути задоволена, не заслуговують на увагу.

Рішенням Новоушицького районного суду від 27.12.2012 року було вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму авансу в розмірі 48 000 грн., тобто в ОСОБА_1 виникло грошове зобов'язання, щодо повернення суми боргу в національній валюті. Оскільки, рішенням апеляційного суду Хмельницької області стягнуто 3% річних та втрати від інфляції станом на 01.09.2014 року, залишок суми невиконаного зобов'язання, станом на 14 вересня 2015 року, складав 42 532грн.80 коп., тому в силу ч.2 ст.625 ЦК України,боржник, який вчасно не виконав грошового зобов'язання, повинен сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3%річних від простроченої суми за час прострочення.

Не спростовують висновків суду й інші доводи апеляційної скарги, вони фактично зводяться до власної правової оцінки обставин справи і незгоди апелянта із висновками суду по їх оцінці та не впливають на законність рішення, а тому апеляційний суд не знаходить підстав для його скасування.

Рішення суду першої інстанції ухвалене у відповідності до норм чинного законодавства України, враховуючи всі фактичні обставини справи, в межах наданих суду повноважень, та вірно застосовано судом норми як процесуального так і матеріального права, в повному обсязі з'ясовані обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313,315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 30 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/ Судді:/підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду А.М.Марцинкевич