Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

07 квітня 2016 року Черкаський районний суд Черкаської області в складі:

головуючої-судді ОСОБА_1

при секретарі Кисленко О.М.

за участю позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 22 серпня 2009 року ним надано відповідачу у борг кошти у сумі 3840 США, які останній зобовязувався повернути згідно складеної ним розписки до 31 грудня 2009 року, однак до даного часу кошти не повернув, у звязку з чим позивач просить стягнути їх з відповідача з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних, а всього 92 761 грн. 52 коп.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві та пояснив, що до теперішнього часу відповідач борг не повернув та відмовляється його повертати. З метою викриття у його діях, ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, він звертався до правоохоронних органів, де в рамках досудового слідства у кримінальному провадженні було проведено судову почеркознавчу експертизу, згідно висновку якої було встановлено, що рукописний текст та підпис у розписці виконаний відповідачем.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просить суд їх задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні пояснив, що дійсно брав у позивача гроші у сумі 3840 США на закупівля лісу, гроші позивачу не повертав, віддавши борг лісом, проте підтверджень цьому немає. Просить суд відмовити у позові, у звязку з закінченням строку позовної давності.

Суд заслухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до розписки складеної відповідачем від 22 серпня 2009 року позивач надав відповідачу кошти у сумі 3840 США, з умовою повернення їх до 31 грудня 2009 року.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

До даного часу відповідач не повернув суму позики.

На підставі ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк в та в порядку, що встановлений договором.

Згідно наданої у судовому засіданні оригіналу розписки, вбачається, що дійсно відповідач взяв у борг у позивача кошти, які зобовязувався повернути до 31 грудня 2009 року і цей факт не заперечується відповідачем.

Таким чином, у судовому засіданні позивачем доведено факт отримання відповідачем коштів по борговій розписці та не повернення їх до даного часу.

Відповідно до положень ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність для звернення з позовом до суду встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як встановлено з пояснень, даних позивачем у судовому засіданні, після сплину строку повернення боргу відповідачем, який зазначено у розписці 31 грудня 2009 року, він не звертався до суду про стягнення боргу, так як зважав на обіцянки відповідача повернути борг.

Таким чином, судом встановлено, що про порушене право та про особу, яка його порушила, позивачу стало відомо 01 січня 2010 року.

Позовна заява надійшла до суду 27 січня 2016 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Те, що позивач не звертався до суду з позовом про стягнення боргу до 2016 року, так як зважав на запевнення відповідача повернути кошти у найближчий час, не свідчить про зупинення перебігу строку позовної давності.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 213, 215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через Черкаський районний суд шляхом подачі в 10 денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не буде скасоване.

Суддя: ОСОБА_1