Справа № 367/7330/15-ц Головуючий у І інстанції Саранюк Л. П.
Провадження № 22-ц/780/1124/16 Доповідач у 2 інстанції Суханова Є. М.
Категорія 19 15.06.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

15 червня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді- Суханової Є.М.,

Суддів Журби С.О., Мережко М.В.,

За участю секретаря : Бобка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кєві матеріали цивільної справи за апеляційними скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 29 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за попереднім договором;-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за попереднім договором, мотивуючи свої вимоги тим, що між ним та Відповідачем 19 жовтня 2012 року був укладений попередній договір (далі Договір), відповідно до п. 1 якого, Відповідач взяв на себе зобов'язання в строк до 30 червня 2013 року укласти з ним договір купівлі - продажу частини житлового будинку, а саме квартири АДРЕСА_1 (далі Квартира).

На виконання умов п. 2 Договору, в якості авансового платежу, ним було передано Відповідачеві грошову суму у розмірі 297 262, 87 гривні, що на момент передачі складало еквівалент 37 190,40 доларів США. Вказана сума згідно п. 2 Договору дорівнювала повній сумі вартості Квартири.

Станом на сьогоднішній день Відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань та ухиляється від укладення основного договору.

Він неодноразово пропонував Відповідачеві виконати умови Договору або повернути суму авансу з урахуванням штрафу, але його пропозиції залишаються без відповіді. Кожного разу, коли він спілкувався з Відповідачем він обіцяє йому повернути борг найближчим часом, але порушує взяті на себе зобов'язання та вимоги передбачені Договором та законом.

Таким чином, з його боку були вчинені всі можливі дії задля урегулювання спору, але відповідач уникає зустрічі з ним та відмовляється повертати суму авансу.

Відповідно до п.6 при не виконанні умов Договору, Відповідач зобов'язаний протягом 90 днів після спливу терміну, передбаченого п. 1 Договору повернути йому суму авансу та сплатити штраф у розмірі 10 % від суми зобов'язання, вказаного в п. 2 Договору, тобто до 28 вересня 2013 року.

Враховуючи, що Договором був передбачений еквівалент в іноземній валюті. Відповідач зобов'язаний повернути йому грошову суму в гривнях, яка відповідає еквіваленту долару США, згідно офіційного курсу НБ України на момент пред'явлення позову.

Станом на 12 жовтня 2015 року офіційний курс долара США відносно гривні складає - 21, 496208 гривень за 1 долар США.

Таким чином розмір заборгованості за Договором станом на сьогоднішній день складає: 37 190,40 х 21,496208 = 799 452,57 гривень.

Розмір штрафу за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання (п.6 Договору) складає: 37 190,40 х 10% х 21,496208 = 79 945,25 гривень

Станом на 12 жовтня 2015 року, 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання складають: 3% : 365 днів х 37 190,40 доларів США х 21,496208 гривень х 744 дня прострочки : 100 = 48 887,07 гривень.

Під час укладення Договору, Сторони виходили з того, що до 30.06.2013 року між ними буде укладений основний договір про придбання квартири, тому відповідно сплачений ним аванс розглядався виключно як сума платежу за основним договором. В зв'язку з тим, що Відповідач в односторонньому порядку відмовився виконувати умови попереднього договору, він повинен був до 28 вересня 2013 року повернути йому аванс з урахуванням штрафу, але знову таки проігнорував взяті на себе зобов'язання.

Таким чином, з 29 вересня 2013 року Відповідач використовує отримані від нього кошти на власний розсуд без відповідних правових підстав.

Розмір процентів за користування сумою позики за період з 29 вересня 2013 року по 12 жовтня 2015 року складає: 10 359,00 х 21.496208 = 222 679,91 гривень.

Всього заборгованість за Договором з урахуванням штрафних санкцій та процентів складає : 799 452,57 + 79 945,25 + 48 887,07 + 222 679,91 = 1 150 964,80 гривень.

З метою захисту своїх прав ним було укладено договір про надання юридичних послуг від 08.10.2015 року з ОСОБА_4 Відповідно до п. 3 даного договору вартість юридичних послуг складає 10 000 гривень, які сплачуються в порядку передбаченим договором.

У зв'язку з вищевикладеним, просив суд стягнути з ОСОБА_3 на його користь заборгованість за попереднім переднім договором у розмірі - 799 452,57 гривень, штраф за несвоєчасне виконання зобов'язання у розмірі - 79 945,25 гривень, проценти за користування коштами у розмірі - 222 679,91 гривень, 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у розмірі -48 887,07 гривень, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги фахівця в галузі права у розмірі 10 000. 00 гривень та судові витрати.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 29 грудня 2015 року позов було задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аванс за попереднім договором у розмірі 297 262 (двісті дев'яносто сім тисяч двісті шістдесят два) грн. 87 (вісімдесят сім) коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 штраф в розмірі 10% від суми зобов'язання в розмірі 29 726 (двадцять дев'ять тисяч сімсот двадцять шість) грн. 20 (двадцять) коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати пов'язані з оплатою правової допомоги фахівця в галузі права у розмірі 1 650 (тисяча шістсот п'ятдесят) грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму сплаченого судового збору у розмірі 3 270 (три тисячі двісті сімдесят) грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з висновками наведеними в рішенні суду, апелянти звернулись з апеляційними скаргами, в яких позивач просить рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким повністю задовольнити його позовні вимоги, а відповідач просить рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог відповідача.

Колегія суддів вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційних справ, прийшла до висновку, що вони частково обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню.

В судовому засіданні, під час розгляду справи по суті позовних вимог було встановлено, що між Позивачем та Відповідачем 19 жовтня 2012 року був укладений попередній договір (далі Договір), відповідно до п. 1 якого, Відповідач взяв на себе зобов'язання в строк до 30 червня 2013 року укласти з ним договір купівлі - продажу частини житлового будинку, а саме квартири № 22, по вул. Висока, 10-а, кори. 2, м. Ірпінь, Київської області.

На виконання умов п. 2 Договору, в якості авансового платежу, позивачем було передано відповідачеві грошову суму у вигляді авансу у розмірі 297 262, 87 гривні, що на момент передачі складало

еквівалент 37 190,40 доларів США. Вказана сума згідно п. 2 Договору дорівнювала повній сумі вартості Квартири.

Суд першої інстанції помилково зазначив ( що стало підставою для задоволення позову частково), що станом на момент розгляду позову у суді, відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань та ухиляється від укладення основного договору.

Далі, суд обгрунтував доведеність позову тим, що ОСОБА_2 неодноразово пропонував Відповідачеві виконати умови Договору або повернути суму авансу з урахуванням штрафу, але його пропозиції залишаються без відповіді. Кожного разу коли він спілкувався з Відповідачем він обіцяє йому повернути борг найближчим часом, але порушує взяті на себе зобов'язання та вимоги передбачені Договором та законом.

У зв»язку з чим, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач виконав всі умови, передбачені договором для повернення собі суми авансу, натомість його вимога про повернення суми грошей не виконана, що стало підставою для його звернення до суду з даним позовом.

Разом з тим, колегія суддів визначилась щодо протилежних висновків щодо позовних вимог позивача та прийшла до висновку, що судом першої інстанції необґрунтовано та всупереч вимогам чинного законодавства не встановлено належний предмет спору та невизначено правовідносини сторін, не визначено законодавство, яке належним чином вирішує та регламентує правовідносини сторін.

Так, згідно з вимогами статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п.6 при не виконанні умов Договору, Відповідач зобов'язаний протягом 90 днів після спливу терміну, передбаченого п. 1 Договору повернути йому суму авансу та сплатити штраф у розмірі 10 % від суми зобов'язання, вказаного в п. 2 Договору, тобто до 28 вересня 2013 року.

Відповідно до статті 533 ЦК України, як зазначає суд у рішенні, грошове зобов'язання маже бути виконане у гривнях.

Судом першої інстанції не було додержано норм матеріального і процесуального права і рішення суду є необгрунтованим, упередженим та незаконним з огляду на наступне.

Згідно із чч. 1, 3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Як вбачається із довіреності від 10 листопада 2011 року, яка була надана суду, ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_5 яка була зареєстрована в АДРЕСА_2, бути його представником у відповідних уповноважених на те органах, установах, організаціях, незалежно від їх підпорядкованості та організаційно-правової форми з питань отримання усіх необхідних документів для проведення будівництва (здійснення забудови), завершення будівництва, прийняття в експлуатацію та юридичне оформлення права власності на об'єкти нерухомості, а саме:

житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 укладання, підписання, а також розірвання попередніх договорів (з правом отримання авансових чи інших попередніх платежів) та договорів про внесення змін та доповнень ( додаткових договорів) до них щодо наступних об'єктів нерухомості, а саме: житлового будинку, його частин, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 житлового будинку, його частин, що розташований за адресою: АДРЕСА_3.

Відповідно до статті 238 ч.1 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

В Декларації про початок виконання будівельних робіт, зареєстрованих інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області від 22.08.2012 р. за № КС 6, та яка була приєднана при укладанні цього правочину до нотаріальної справи, надано дозвіл на будівництво 3-х поверхового житлового будинку з підвальним та технічним поверхами. Слід зауважити, що об'єктом попереднього договору від 19.10.2012 р. (п. 3.2) є частина житлового будинку площею 47.68 квадратних метри, позначена на плані п'ятого поверху, який додається та є невід'ємною частиною цього Договору (додаток №1), розташована на п'ятому поверсі, житлового будинку, адреса якого вже зазначалася, що знаходиться у стадії будівництва (декларація про початок виконання будівельних робіт зареєстрована Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області від 22.08.2012 р. № КС 6).

Після закінчення будівництва та отримання правовстановлюючого документа назва предмета основного договору буде змінена на квартиру № 22 та його площа буде уточнена.

Відповідно до даної Декларації повірена особа ОСОБА_5 не мала права укладати правочини щодо купівлі-продажу частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3, що розташовані вище 3-го поверху та довіритель її на такі дії не уповноважував. Не мала права і приватний нотаріус Ірпінського нотаріального округу Остапенко Є. нотаріально посвідчувати даний договір. Крім того, при укладенні цього договору «покупець» ОСОБА_2 також ознайомлений із цією Декларацією, посилання на яку є в попередньому договорі, який ним особисто підписано.

Нормою статті 241 ЦК України визначено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання (частина 1). Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину (ч.2).

Довіритель ОСОБА_3 не схвалював цього правочину.

Проте суд першої інстанції не взяв до уваги надані докази стороною відповідача, та не пояснив причини, з яких підстав він надав перевагу в даному випадку поясненню сторони позивача, які не ґрунтуються документально, а свідки відсутні.

Відповідно до статті 10 ч.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Сторона позивача не надала суду доказів, в тому числі і документально не підтвердила про проведення дійсних фінансових взаєморозрахунків між повіреним ОСОБА_5 і ОСОБА_2 Банківські документи, платіжні доручення, перекази, тощо, що дійсно могли І би підтвердити реальну передачу грошових коштів позивачем повіреному ОСОБА_5 не надано. Крім згадки в попередньому договорі про проведені взаєморозрахунки жодним іншим чином не доводиться сплата грошових коштів за нібито купівлю-продаж «квартири» № 22.

Суд прийняв до уваги лише викладене положення із попереднього договору, що на підтвердження намірів Сторін до укладення Договору Сторона 2 (ОСОБА_2.) передала Стороні 1 (ОСОБА_5) у вигляді авансу повну суму вартості нерухомого майна, а саме -297.262 грн., яка дорівнює вартості нерухомого майна, що відчужується за Основним договором. Підписання представником Сторони 1 цього договору є підтвердженням факту повного розрахунку з ним за частину житлового будинку, що відчужуватиметься Стороною 1 за Основним договором.

Суд в даному випадку не прийняв до уваги заперечення представника відповідача, а безпідставно надав перевагу усним поясненням представника позивача.

Надаючи немотивовану перевагу поясненню стороні позивача суд першої інстанції порушив завдання цивільного судочинства, передбаченого статтею 1 ЦПК України, та не забезпечив справедливий, неупереджений розгляд справи.

Крім того, під час «укладання» та нотаріального посвідчення попереднього договору від 19 жовтня 2012 року приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Остапенко Є. не пересвідчилася в особі ОСОБА_5, як того вимагає стаття 43 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 р. № 3425-ХП - встановлення особи здійснюється за паспортом громадянина України або за іншими документами, які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо особи громадянина, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії.

Проте під час нотаріального оформлення попереднього договору купівлі-продажу частини житлового будинку ОСОБА_7 ОСОБА_5 була надана ксерокопія паспорту серії НОМЕР_1 виданого Радянським РУГУ МВС України в м. Києві, який вона втратила 17.06.2008 р. про що свідчать дані Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області.

Дані фактичні обставини залишені поза увагою суду першої інстанції та їм не надана правова оцінка.

Крім того, оскільки повірена особа ОСОБА_5 вийшла за межі наданих їй ОСОБА_3 повноважень, то вона фактично діяла всупереч волі та інтересам довірителя, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером НОМЕР_2 від 24.12.15 р., який долучено до матеріалів цивільної справи.

Крім зазначених правових підстав для відмови у задоволенні позову, колегія суддів задовольняючи апеляційну скаргу відповідача частково та визнавши, що рішення суду необґрунтоване та не відповідає вимогам чинного законодавства керуються правовою позицією та висновками Верховного Суду України, яка була викладена в Постанові ВСУ від 13 лютого 2013 року у справах про стягнення авансових платежів.

Під час розгляду апеляційних скарг, колегія суддів встановила наступні принципові позиції та визначила правовідносини сторін щодо предмету спору.

Так, предметом спору є попередній договір, умови якого підписані сторонами, позивач посилається, що договір купівлі-продажу не був підписаний сторонами, у зв»язку з його невиконанням відповідачем.

Разом з тим, така правова позиція позивача нічим не підтверджена.

Так, згідно з умовами договору п.6 при невиконання умов Договору Відповідач зобов'язаний протягом 90 днів після спливу терміну, передбаченого п.1 Договору повернути йому суму авансу та сплатити штраф у розмірі 10 відсотків від суми зобов'язання, вказаного п.2 Договору, тобто, до 28 вересня 2013 року на яку посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог « У разі невиконання стороною 1 умов цього договору, вона зобов»язана повернуті стороні 2 отриману від нього суму авансу в повному обсязі».

Задовольняючи позов, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідач виконав умови даного пункту попереднього договору та надав, зазначений у договорі предмет ( а саме,- квартиру за зазначеною вище адресою) у користування ( в подальшому й у власність, за певних процесуальних обставин), що не заперечують сторони по справі.

Так, позивач, під час розгляду справи в апеляційній інстанції, підтвердив, що він дійсно отримав квартиру, що є предметом попереднього договору, натомість дана квартира не влаштувала його з технічних розбіжностей.

Так, він вважав, що дана квартира буде мати лоджію, натомість лоджія була відсутні, що й стало підставою для його (тобто позивача) у відмови у підписання договору купівлі-продажу квартири в цілому.

З даних доказів (які передбачені п.1 ст. 61 ЦПК України) не потребують додаткового доказування, колегія суддів встановила, що з вини позивача ( а не відповідача) було не укладено договору купівлі - продажу об»єкта, по друге- технічні характеристики об»єкту не зазначені у попередньому договорі, тому колегія суддів позбавлена процесуальних можливостей встановити відповідність об»екта попереднього договору з наданою квартирою позивачу.

Натомість, встановлення такої принципової обставини про відмову від підписання договору купівлі-продажу з вини позивача, позбавляє його процесуальної можливості вважати, що його права чи охоронювані законом інтереси, порушені діями відповідача, а також вимагати від суду задоволення його позовних вимог, які є безпідставні та недоведені.

Так, згідно з вимогами ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з вимогами ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно з вимогами ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Колегія суддів, задовольняючи частково апеляційну скаргу апелянта-відповідача, посилається та керується вимогами ч. 2 ст. 570 ЦК України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника за попереднім договором платежів, є завдатком, вона вважається авансом, та вимогами ч. 1 ст. 571 ЦПК України, якщо порушення зобов?язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора.

У зв»язку з зазначеним, враховуючи, що дані грошові кошти є авансом та підписання належного договору купівілі продажу об'єкта нерухомості відбулося не з вини відповідача, а з вини позивача, який відмовився від запропонованого йому об'єкта нерухомості, колегія суддів вважає позов недоведеним та безпідставним та таким, що підлягає відмові у задоволенні.

Позивач- апелянт також посилається на те, що підставою для його звернення з позовом до суду, є пропуск ( з боку відповідача строків виконання умов договору п. 1 попереднього договору), який нібито сплив у 2013 році, натомість колегія суддів не може погодитись з такою позицією позивача, так як вона спростовується його ж поясненнями, що він вів переговори з відповідачем, щодо виконання умов договору, таким чином продовжив термін його легітимності та звернувся до суду з позовом тільки у 2015 році.

Крім зазначеного, позивач сам не вважав пропуск строку виконання обов»язків щодо видання в експлуатацію будинку принциповою процесуальною позицією, так як дочекався введення в експлуатацію спірного будинку, знав про те, що строки виконання умов договору змінюються з об'єктивних причин, натомість не звертався до суду з вимогами про визнання договору недійсним або його скасування.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення про задоволення позову не ґрунтується на вимогах закону, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, що у відповідності до вимог ст.309 ЦПК України є підставою до скасування рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволення позову.

Керуючись: ст.ст.303,307,309,313-315,317,319 ЦПК України колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 29 грудня 2015 року скасувати та ухвалити по справі нове.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за попереднім договором.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді