Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/3271/15-ц

номер провадження 2/695/148/16

03 листопада 2016 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд, Черкаської області в складі :

головуючого судді: Орла С.І.

при секретарі: Біліченко С.В.

з участю:

позивача ОСОБА_1

представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши в судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» про визнання недійсним договору споживчого кредитування,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» про захист прав споживача та визнання недійсним договору споживчого кредитування.

Свою заяву позивач пояснює тим, що вирішивши придбати автомобіль і 29.08.2008 року уклав з відповідачем кредитний договір № 6783516 від 29.08.2008 року, за яким банк надав кредит в сумі 9859,00 доларів США, цільове призначення кредиту для придбання автомобіля ВАЗ у ТОВ «Рось-авто», зі сплатою 13,49 % річних. Позивач вважає даний договір недійсним оскільки на руки жодних валютних коштів він не отримував, гроші відповідач повинен був перерахувати напряму продавцю автомобіля, його як споживача не було повідомлено про валютні ризики запропонованої схеми валютного кредитування, не надано інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту.

Відповідач фактично перерахував 45450 грн. натомість відповідач нібито надав позивачу 9859 доларів США., що свідчить про нечесну підприємницьку практику. Розрахунок кредитної заборгованості є незрозумілим, оскільки неможливо встановити методику , алгоритм, формулу визначення заборгованості по кредиту та процентам, також незрозуміло в якому період нараховувалася процентна ставка 7,77 % річних, а коли збільшувалася до 13,49 % річних.

Відповідач не провів належним чином обмінної операції з купівлі гривні на міжбанку, зокрема заявка ОСОБА_1 про видачу валютних коштів на проведення обмінної операції, а також платіжного доручення щодо проведення обмінної операції стосовно продажу іноземної валюти 9859 дол. США та перерахунок кредитних коштів продавцю автомобіля.

На підставі ст.ст. 4,11,14,15,18,19 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст. 203,215,223, 229,230 ЦК України просив Визнати неправомірними дії Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» щодо порушення прав споживача фінансових послуг ОСОБА_1 під час укладення договору споживчого кредитування від 29.08.2008 року № 6783516. та визнати недійсним з моменту підписання Договір споживчого кредитування від 29.08.2008 року № 6783516, укладений між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Перший Український міжнародний банк» на придбання автомобіля марки ВАЗ 21154.

Позивач після укладення кредитного договору жодного правочину не отримував на руки, а тому про справжні умови схеми кредитування та про грубі порушення його прав він дізнався лише після звернення банка до суду про стягнення заборгованості з нього, а також вимоги ПАТ «ПУМБ» від 21.02.2014 року про дострокове повернення кредиту в іноземній валюті, а тому просить поновити строк звернення до суду.

В судовому засіванні позивач та його представник просили задовольнити позовні вимоги з підстав зазначених в позові.

Представник відповідача ОСОБА_4 позовні вимоги не визнав подав письмові заперечення та просив застосувати строк позовної давності так як підпис позивача на кредитному договорі свідчить про те, що він станом на 29.08.2008 року міг довідатися про порушення свого права.

Позивач при підписанні кредитного договору був ознайомлений з істотними умовами договору. Згідно кредитного договору банк перераховує суму кредиту зі свого рахунку на рахунок позивача відкритого в гривнях, для чого позичальник доручав банку здійснити продаж коштів в іноземній валюті за курсом встановленим банком на час здійснення операції. При цьому умови даного пункту не змінюють валюту кредиту та валюту виконання позичальником своїх зобовязань, такі зобовязання мають виконуватися позичальником виключно в валюті кредиту (п. 2.3.5).

П. 1.3 кредитного договору встановлено відсоткову ставку за користування кредитом в розмірі 13,49 % річних, а п. 1.3.1. передбачено знижену відсоткову ставку в розмірі 7,77 % якщо транспортний засіб буде застраховано у ЗАТ «Фінансова група «Страхові традиції», протягом терміну дії такої страховки. Додаткова угода до кредитного договору не змінювала умови кредитного договору в частині розміру відсоткової ставки, ці зміни стосувалися лише виключення конкретного страховика.

П. 1.1 договору передбачено, що позичальник несе усі валютні ризики під час виконання зобовязань за цим договором, а тому ОСОБА_1 був попереджений про валютні ризики.

Третя особа Інспекція з питань захисту прав споживачів у Черкаській області у своєму висновку від 08.05.2016 р. повністю підтримала позовні вимоги ОСОБА_1 та вказала на суттєві порушення відповідачем приписів чинного законодавства України про захист прав споживачів, посилалася на практику вирішення банківських спорів Верховним Судом України.

Суд, вислухавши доводи позивача та його представника, представника відповідача дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 23.08.2008 року ОСОБА_1 купив у ЗАТ «Черкаси-лада» автомобіль ВАЗ-21154 номер кузову ХТА 6658 вартістю 46600,00 грн. (а.с. 12).

З метою оплати вартості легкового автомобіля 29.08.2008 року між ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 6783516 на суму 9859,00 доларів США, цільове призначення кредиту для придбання транспортного засобу марки ВАЗ номер кузову ХТА 6658 у ТОВ «Рось-авто», згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу від 22.08.2008 року (п.1.2.) Проценти за користування кредитом становить 13,49 % річних (п.1.3.). Якщо транспортний засіб буде застраховано позичальником або іншою особою у страховика ЗАТ Фінансова група «Страхові традиції» процента ставка за користування кредитом становить 7,77 % (п. 1.3.1.). Строк кредиту до 29.08.2015 року (п.1.4). Проценти за користування кредитом сплачуються в строк передбачений Графіком закріпленим в Додатку №1 до договору, який підписується сторонами (п. 3.1.3.). (а.с. 13-19).

Відповідно до копії меморіального валютного ордеру № 489785188 від 29.08.2008 року, було нараховано 9859,00 доларів США, що є еквівалентом 47773,75 грн., суми кредиту з позичкового рахунку на картковий рахунок клієнта (конвертуючи проводка списання з дебетового рахунку) (п. 20).

Відповідно до додаткової угоди № 6783516/20100825 до кредитного договору № 6873516 від 29.08.2008 року, п. 1.3.1. - 1.3.3. були викладені в новій редакції, за якою в разі страхування Позичальником придбаного транспортного засобу в страхових компаніях які співпрацюють зі страховим продуктом «Авто в кредит 7,77» процента ставка за користування кредитом становить 7,77 % процентів річних (а.с. 21).

21.02.2014 року банк направив ОСОБА_1 вимогу про дострокове повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом за кредитним договором № 6873516 від 29.08.2008 року (а.с.24).

Відповідно ст.1 Закону "Про захист прав споживачів" споживчий кредит - кошти, що надаються кредитором (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

У відповідності до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір ( оферти ) і прийняття пропозиції ( акцепту ) другою стороною.

У договорі споживчого кредитування істотними умовами є мета, сума і строк кредиту, валюта кредиту, умови і порядок його видачі та погашення кредитної заборгованості, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Позивач як споживач фінансових послуг мав право у відповідності зі статтею 15 Закону України «Про захист прав споживачів», при укладенні кредитного договору на одержання необхідної, повної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію (фінансові послуги), що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару, чи замовлення роботи (послуги).

Разом з тим, в судовому засіданні відповідачем не доведено належними доказами надання споживачу ОСОБА_1 при підписанні кредитного договору 29.08.2008 рокуточної та достовірної інформації щодо сукупної вартості кредиту, графіку погашення основного тіла кредиту, процентів, відомостей щодо валюти кредитування та умов повернення споживчого кредиту.

Суд погоджується доводами позивача, що в кредитному договорі відсутнє абсолютне значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі), розрахунок якого здійснюється шляхом підсумовування всіх платежів (проценти за користування кредитом, усі платежі за супутні послуги, повязані з наданням кредиту, його обслуговуванням і погашенням) здійсненних споживачем на користь банку, так і на користь третіх осіб під час отримання, обслуговування та погашення кредиту, що суперечить п.б) п.3.3. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту.

Згідно з п.6 ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків.

Суд також погоджується з позицією позивача, що в порушення вимог ч.2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та п.п. 1.3, 1.2. Правил надання банками України інформації споживачу щодо умов кредитування та сукупної вартості кредиту, що затверджені постановою Правління НБУ від 10.05.2007 р. №168, перед укладенням договору №6783516кредитодавець в особі ПАТ «ПУМБ» не повідомив ОСОБА_1 як споживача фінансових послуг про наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобовязаннями споживача; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Відповідно до п. 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Національного банку України від 10.05.2007 р. №168, які зареєстровані в Міністерстві юстиції України від 25.05.2007 р. за №541/13808, у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору попередити споживача про валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором.

Невиконання цієї вимоги є порушенням вимоги п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» в частині надання повної та достовірної інформації стосовно банківського продукту.

Всупереч наведеним нормам законодавства перед підписанням кредитного договору №6783516з боку відповідача не було надано позивачу письмового повідомлення, чи розяснення про наявні валютні ризики обраної схеми валютного кредитування, оскільки сума споживчого кредитування виражалася у 9859,00 дол. США, а насправді ПАТ «ПУМБ» перерахувало на поточний рахунок автосалону грошові кошти в сумі 45449,99 грн. за придбання автомобіля.

Пунктом 2.3.5 договору №6783516 передбачено, що «зважаючи на те, що кредит за цим договором надається в іноземній валюті, а картка-рахунок позичальника для зарахування суми кредиту відкрити в українській гривні позичальник цим безвідклично доручає банку попередньо здійснити продаж коштів в іноземній валюті в повній сумі, що знаходиться на позичковому рахунку, вказаному в п.2.3.2 цього Договору, в порядку, передбаченому заявкою про продаж іноземної валюти (0408005) (п.3.6.2 цього Договору) за курсом встановленим банком на день здійснення такої операції.

Однак, за п.1, п.11 Постанови Правління НБУ «Про затвердження Положення про порядок виконання банками документів на примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів» від 28.07.2008 р. №216 встановлено, що клієнт подає заяви про продаж іноземної валюти до уповноваженого банку. Уповноважений банк обслуговує клієнта, після здійснення операцій з купівлі-продажу іноземної валюти надає клієнту інформацію в письмовій формі або електронній формі про суму купленої або проданої валюти, курс, за яким іноземна валюта була куплена або продана на міжбанківському валютному ринку України, суму всіх витрат, яку сплатив клієнт за проведення цих операцій тощо.

У висновку Інспекції з питань захисту прав споживачів у Черкаській області від 08.05.2016 р. вказано, що додержання вимог Постанови Правління НБУ від 28.07.2008 р. №216 унеможливило позивача у заяві мотивувати на двозначності стосовно змісту валютного кредиту, оскільки «в дійсності придбання легкового автомобіля відбулося за рахунок кредитних коштів в національній валюті, а не доларах США» (а.с. 94-96).

У відповідності до ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної та достовірної інформації про товари, яка б забезпечувала можливість їх компетентного вибору, а продавець зобов'язаний своєчасно надати її. Відповідно до ч. 2 ст.11 цього Закону та п. 2.1 Правил №168 банки зобовязані перед укладанням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту.

Відповідно до п. 2.4 Правил, банки зобов'язані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищевказаною інформацією, проте відповідач не надав їй як споживачу (позичальнику) для ознайомлення дану інформацію, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту перед укладанням кредитного договору, це стало би підставою для її відмови від укладання даного кредитного договору та отримання кредиту.

Проте, в матеріалах кредитної справи відсутні письмові докази ознайомлення позивача з наведеною вище інформацією, що стосується захисту прав споживача фінансових послуг. З боку банківської установи в дійсності не було доведено до відома позивача істотних умов та особливостей запропонованої схеми споживчого кредитування, а також не попереджено щодо можливості різкого зростання сукупної вартість кредиту у випадку збільшення курсу іноземної валюти.

Поряд з наведеним, пункти 4 ч. 5 ст. 11, чч. 12, п. 3 ч. 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачають, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати до договорів зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу, а також встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Суд наголошує, що за умовами п.1.1. та п.1.3. кредитного договору №6783516 відповідач зобовязувався надати ОСОБА_1 споживчий кредит в розмірі 9 859 дол. США на придбання транспортного засобу із розрахунку 13,49 % (7,77 %) річних з кінцевим терміном повернення по 29.08.2015 року.

Однак, за умовами п.2.1.5 договору №6783516 відповідачем оформлене платіжне доручення на суму 45450 грн. з карткового рахунку позивача №9206 в Черкаському відділенні ЗАТ «ПУМБ» на поточний рахунок ЗАТ «Черкаси-Лада» №260020320 в АКЦ «УкрСибБанк» м. Харків, МФО 351005.

При цьому конвертація валютних коштів в сумі 9859,00 дол. США повинна була проводитися з позичкового рахунку за №220344306 відкритого у відділ.№2 в м. Черкаси філії ЗАТ «ПУМБ» в м. Києві, МФО 322755, який відкривався для обліку сум, наданих позичальнику в кредит за цим договором на картковий рахунок позичальника №9206, відкритий в гривнях (п.2.3.2 договору).

Суд погоджується з висновком судово-економічної експертизи, виконаної судовим експертом Черкаського відділення КНДІСЕ від 12.05.2016 р. №1312/15-23, про те, що в ході дослідження документально (відповідно до наданих на дослідження меморіальних ордерів) не підтверджено банківську операцію щодо зарахування позичальнику в безготівковому порядку валютних коштів в сумі 9859,00 дол. США на поточний рахунок ОСОБА_1 відкритому в ЗАТ «ПУМБ».

При цьому беззаперечним доказом видачі валютних коштів повинна бути заявка на видачу коштів, яка оформляється у відповідності з вимогами розділу ІІІ Інструкції «Про касові операції в банках України», затвердженою постановою Правління НБУ України за №337.

Однак, відповідачем не надано до матеріалів цивільної справи підписаної ОСОБА_1 заявки на видачу йому валютних коштів із зазначенням номеру рахунку позичальника, куди мала бути перерахована грошова сума в розмірі 9859,00 дол. США, яка в подальшому підлягала конвертації в гривню.

У висновку судово-економічної експертизи від 12.05.2016 р. №1312/15-23 в четвертому питанні вказано, що в ході дослідження неможливо документально підтвердити проведення ПАТ «ПУМБ» валютно-обмінної операції з продажу 29.08.2008 року належних ОСОБА_1 валютних коштів на суму 9859,00 дол. США на міжбанківському валютному ринку України (МВРУ) із застосуванням Системи підтвердження угод МВРУ чи без використання такої.

Окрім того, судовим експертом акцентовано увагу на тому (в пятому питанні експертного висновку), що в ході дослідження не можливо підтвердити правильність проведення ПАТ «ПУМБ» 29.08.2008 р. банківських операцій з видачі (перерахунку) валютних коштів ОСОБА_1 та їх подальшого продажу (конвертації) у гривню на МВРУ, у звязку із ненаданням первинних документів, які підтверджують проведення обміну валюти, та банківських виписок, які відображають кореспонденцію банківських рахунків (бухгалтерські проводки).

Відповідно до статті 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їхні права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав.

Згідно ч.1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З наявних матеріалів цивільної справи випливає, що відповідачем в рамках споживчого кредиту фактично були перераховані на рахунок автосалону власні (а не придбані на МВРУ) гривневі кошти 45449,99 грн. в рахунок придбання ОСОБА_1 легкового автомобіля.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Виходячи зі змісту ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання кредиту застосовуються положення Закону про несправедливі умови в договорах, згідно з якими заборонено встановлювати дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. Частина 6 статті 19 Закону передбачає: «Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними».

Згідно п.14 ст.1 Закону України Про захист прав споживачів нечесна підприємницька практика - будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції.

Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. При укладені кредитного договору істотне значення має дійсний (фактичний) розмір процентів, дійсний розмір платежів по кредиту, сукупна вартість кредиту і т.п.

Наведені вище порушення при укладенні договору №6783516, а такожоформленні споживчого кредиту (перерахунку коштів за придбаний легковий автомобіль) свідчать про використання відповідачем нечесної підприємницької практики в частині удаваного валютного кредитування та проведенні дійсних гривневих розрахунків із позичальником.

Суд враховує, що замість перерахунку на поточний рахунок №220344306споживчого кредиту в іноземній валюті в розмірі 9 859 дол. США відповідач напряму перерахував з карткового рахунку позивача, відкритого в ЗАТ «ПУМБ», на поточний рахунок ЗАТ «Черкаси-Лада» грошову суму в розмірі 45450 грн.

Наявність у спірному договорі двозначних за правовим характером та змістом положень щодо дійсної валюти кредитування, відсутність чіткого механізму конвертації валютних коштів, фактично гривневий розрахунок за придбаний товар ускладнювали розуміння споживачем фактичного змісту укладеного договору №6783516, а також перешкоджали усвідомленню ОСОБА_1 дійсної сукупної вартості споживчого кредиту, що також свідчить про використання відповідачем нечесної підприємницької практики.

Окрім того, наявність у спірному договорі змінної процентної ставки за користуванням кредитом в 7,77% річних та 13,49% річних, яка повязана із щорічними страховими платежами в ЗАТ «Фінансова група «Страхові традиції» за користуванням споживчим кредитом, дає підстави для висновку про несправедливі умови договору про споживче кредитування, які містять положення про зміни у витратах позичальника, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними (правова позиція викладена у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 25.09.2016 р. по справі №6-80цс13).

Згідно ч.1 ст. 229 ЦК України - якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Оскільки ОСОБА_1 як споживач фінансових послуг не був повідомлений про відмінності між різними схемами споживчого кредитування (валютним, гривневим, «змішаним»), не був повідомлений про сукупну вартість споживчого кредиту (у валюті та у гривні), відмінності між різними видами авто-кредитування, а також не отримував валютної суми кредиту в дол.. США, у нього склалося помилкове ставлення до дійсних обставин виданого йому споживчого кредиту, а відтак, є правові підстави для визнання недійсним в цілому договору споживчого кредитування №6783516 від 29.08.2008 року.

Поряд з цим, згідно ч. 12. ст. 10 Закону „Про захист прав споживачів, якщо після укладення договору стане очевидним, що послуги, зважаючи на їх ціну (вартість) та характеристики або інші обставини, явно не задовольнятимуть інтереси або вимоги споживача, виконавець зобов'язаний негайно повідомити про це споживача.

Суд погоджується з позицією позивача, що відповідач з самого початком фінансово-економічної кризи в Україні не направляв на адресу споживача ОСОБА_1 попередження про можливість збільшення гривневих платежів за тілом кредиту та процентами, а також можливість зміни процентної ставки споживчого кредитування у звязку із значним зростанням курсу іноземної валюти по відношенню до гривні та особливостями страхування автомобіля.

Щодо поновлення строку звернення до суду.

Вирішуючи питання про поновлення позивачу процесуального строку на звернення до суду із позовом про захист права споживача, суд враховує термін отримання ОСОБА_1 вимоги банку про погашення кредитної заборгованості за 2014 рік, а також всіх матеріалів кредитної справи №6783516, які направлялися йому з позовом ПАТ «ПУМБ» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості (містяться в матеріалах цивільної справи №695/1731/14-ц).

Відповідачем у запереченнях не спростовано позицію позивача, що в момент укладення кредитного договору від 29.08.2008 р. №6783516 останній не отримав від банківської установи всіх кредитних документів, включаючи розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту, меморіальних валютних ордерів, заявок на валютне кредитування, що становлять зміст обраної схеми споживчого кредитування.

Суд погоджується з позивачем, що після надходження разом з матеріалами судової справи вимоги ПАТ «ПУМБ» від 21.02.2014 р. про дострокове повернення кредиту в іноземній валюті (з розрахунками валютної заборгованості), а також графіку валютних платежів позичальник зрозумів дійсний зміст порушень його прав, як споживача фінансових послуг, під час укладення та виконання спірного договору №6783516, а також усвідомив необґрунтоване завищення відповідачем сукупної вартості кредиту за удаваним валютним кредитуванням.

Враховуючи наведене, суд вважає за можливе поновити позивачу процесуальний строк позовної давності, який визначений ст. 257 та ч.3 ст.258 ЦК України, для подання позову з питань захисту прав споживача та визнання недійсним договору споживчого кредитування.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір в сумі 487,20 грн. та витрати за проведення експертизи в сумі 7372,30 грн.

Керуючись ст. ст. 88, 212,213,215 ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» про визнання недійсним договору споживчого кредитування- задовольнити повністю.

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду.

Визнати неправомірним дії Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» щодо порушення прав споживача фінансових послуг ОСОБА_1 під час укладення договору споживчого кредитування від 29.08.2008 року № 6783516.

Визнати недійсним з моменту підписання Договір споживчого кредитування від 29.08.2008 року № 6783516, укладений між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Перший Український міжнародний банк» на придбання автомобіля марки ВАЗ 21154.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 487,20 грн. та витрати за проведення експертизи в сумі 7372,30 грн.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Черкаської області через Золотоніський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя С.І. Орел

Повний текст рішення виготовлено 08.11.2016 року