Провадження № 22-ц/780/3307/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 07.06.2016
УХВАЛА

Іменем України

07 червня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Олійника В.І.,

суддів: Коцюрби О.П., Журби С.О.

при секретарі Петленко І.О.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 лютого 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2015 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом до ПАТ «Дельта Банк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на те, що 16 січня 2015 року приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис, яким звернено стягнення на предмет іпотеки. Вказувала, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом були допущені грубі порушення Закону України «Про нотаріат», Закону України «Про іпотеку» та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Позивачкою також зазначалося, що нотаріусом не було звернуто уваги на те, що кредит був виданий у валюті - доларах США, а на даний час діє мораторій на звернення стягнення на іпотечне майно. За даним виконавчим написом було відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання. Не перевірено нотаріусом і безспірність вимог банку, і крім того, досудову вимогу банк не направляв на її адресу, а тому і не набув відповідач права на звернення стягнення на майно.

Враховуючи вищенаведене, просила суд визнати виконавчий напис, вчинений 16 січня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі за №76 щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, а сааме, квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 лютого 2016 року позовні вимоги задоволено і визнано виконавчий напис щодо звернення стягнення на предмет іпотеки (квартиру) таким, що не підлягає виконанню.

В апеляційній скарзі з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення та ухвалення нового, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19 травня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №2621/0508/71-100, відповідно до якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 88 000 дол. США з розрахунку 11,9 % річних, на строк від 19 травня 2008 року до 17 травня 2033 року.

29 травня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір №2621/0508/71-100-Z-1. За даним договором в іпотеку передана квартира площею 69,6 кв.м., житловою 41,7 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ПАТ «Сведбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість ПАТ «Сведбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами (зареєстрований за №1306, 1307 від 25 травня 2012 року приватним нотаріусом ОСОБА_4Г.), в тому числі по кредитному договору №2621/0508/71-100 від 19 травня 2008 року.

Відповідно до ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, на підставі Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, ПАТ «Дельта Банк» набуло статус Нового кредитора згідно ст.ст. 512, 513, 514, 516, 517 ЦК України та відповідно всіх процесуальних прав та обовязків Нового кредитора. Відповідно до вищевказаного договору про передачу активів та кредитних зобовязань ПАТ «Дельта Банк» набув права вимоги по даному кредитному договору.

Згідно з ч.1 та ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст.35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Згідно зі ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За п.п.284, 287 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №20/5 від 03 березня 2004 року нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів.

Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 22 червня 1999 року затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів. При цьому для отримання виконавчого документу при стягненні заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються оригінал нотаріально посвідченої угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

За п.13 постанови Пленуму ВСУ №2 від 31 січня 1992 року «Про судову практику в справах на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішенні справ, повязаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами.

Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, в обов'язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов'язання.

При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог заставодержателя.

За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен відмовити у вчиненні виконавчого напису.

Судом першої інстанції встановлено, що виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за №76 вчинено 16 січня 2015 року на підставі документів: заяви про вчинення виконавчого напису, договору купівлі-продажу прав вимоги, акту приймання-передачі, копії кредитного договору, розрахунку заборгованості по договору, копії договору іпотеки, досудової вимоги про погашення заборгованості за кредитними договорами та реєстру поштових відправлень.

Підтвердження отримання ОСОБА_2 досудової вимоги від 26 листопада 2014 року відповідач суду не надав та не повідомив чи вручений даний лист і чи повернутий відправнику. На підтвердження направлення вимоги відповідач надав суду реєстр поштових відправлень. Даний доказ суд першої інстанції вірно не взяв уваги, оскільки даний реєстр від 01 грудня 2014 року, а лист за іншою датою, та не можливо встановити, що за лист був направлений на адресу ОСОБА_2

На підставі ст.87 Закону України «Про нотаріат» та п.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМ України від 29.06.1999 року №1172 нотаріусом вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 76, яким було звернено стягнення на квартиру площею 69,6 кв.м, житловою 41,7 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 для задоволення вимог ПАТ «Дельта Банк» на загальну суму 1 052 442 грн. 07 коп.

Згідно ст.3 Закону України „Про іпотеку взаємні права і обовязки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Відповідно до положень ст.25 Закону України „Про іпотеку відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Відступлення прав за іпотечним договором підлягає державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

За п.п.1, 4, 6, 8, 12 постанови Кабінету Міністрів України №410 від 31 березня 2004 року «Про затвердження Тимчасового порядку державної реєстрації іпотек», чинної на час укладення договору купівлі-продажу прав вимоги, державний реєстр іпотек (далі - Реєстр) - єдина комп'ютерна база даних про обтяження і зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою, відступлення прав за іпотечним договором, передачу, анулювання, видачу дубліката заставної та видачу нової заставної. Державна реєстрація відомостей про обтяження чи зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою, відступлення прав за іпотечним договором та передачу, анулювання, видачу дубліката заставної та видачу нової заставної здійснюється шляхом внесення запису до Реєстру, а також змін і додаткових відомостей до запису, виключення запису з Реєстру. Внесення до Реєстру відомостей про обтяження майна іпотекою здійснюється реєстратором на підставі повідомлення іпотекодержателя або уповноваженої ним особи чи рішення суду.

Отже, для виникнення у позивача права звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 29 травня 2008 року, відступлення йому ПАТ „Сведбанк прав іпотекодержателя підлягало відповідній державній реєстрації. В той же час відповідачем не було надано до суду жодного доказу про проведення такої реєстрації.

Ст.10 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Аналогічна норма міститься і в ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами.

Також судом першої інстанції було вірно взято до уваги Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Посилання представника відповідача, що на час дії мораторію не здійснюється виконання по вчиненому виконавчому напису, спростовується матеріалами справи. В оскаржуваному виконавчому написі відсутнє застереження про зупинення його виконання відповідно до Закону та правової позиції Верховного Суду України. Так, постановою державного виконавця ВДВС Києво-Святошинського районного управління юстиції від 01 жовтня 2015 року відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню оспорюваного виконавчого напису нотаріуса. Доказів надання згоди на звернення стягнення на іпотечне майно боржником відповідачем суду не подано.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, відмовивши в задоволенні позовних вимог, оскільки в ході розгляду справи не було доведено факту державної реєстрації відступлення від ПАТ «Сведбанк» до відповідача прав за іпотечним договором, а посилання останнього на наявність у нього прав іпотекодержателя не знайшли свого підтвердження, відтак не можуть бути прийняті судом, відсутність застереження про зупинення виконання до дії мораторію або підтвердження надання боржником згоди на таке стягнення, що зумовлює відсутність підстав для вчинення виконавчого напису.

З урахуванням наведеного, також оскільки відповідачем не надано доказів переходу права вимог, не зазначено що передається, які права передаються та недоведено безспірність сум кредиту, то суд прийшов до правильного висновку про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Київської області набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Олійник В.І.

Судді: Коцюрба О.П.

ОСОБА_5