АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ[1]

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - судді Кирилюк Г.М.

суддів: Музичко С.Г., Рейнарт І.М.

при секретарі Ігнатьєву Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2016 року,

встановила:

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив зобов'язати ОСОБА_2 не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з його сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Просив визначити наступний спосіб його участі у вихованні сина: тиждень дитина проживає разом з ним за його місцем проживання в АДРЕСА_2; тиждень дитина проживає зі своєю матір'ю за адресою її проживання в АДРЕСА_1 (гуртожиток); необмежене спілкування з сином особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином; в день побачення з сином він має право забирати сина з дому/дошкільного навчального закладу/школи особисто.

Також просив зобов'язати ОСОБА_2 за два дні до дня його зустрічі з сином надати точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини, а в разі настання таких змін - на наступний день з дня настання таких обставин.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 20.03.2010 року по 27.02.2014 року, від якого мають малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу вони дійшли згоди щодо його участі у вихованні дитини, відповідно до якої тиждень син проживав разом з ним, а тиждень - з матір'ю. У листопаді 2015 році відповідач вирішила змінити порядок його участі у вихованні сина. У грудні 2015 р. відповідач подала заяву директору Дошкільного навчального закладу №798, в якій заборонила йому та його матері забирати сина з садочка. 30 грудня 2015 р. він звернувся до Служби у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації з заяво про визначення способу участі у вихованні дитини. Розпорядженням т.в.о. голови Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації №161 від 28 березня 2016 року було визначено спосіб його участі у вихованні дитини наступним чином: кожної першої та третьої суботи та неділі місяця з 11.00 год. до 13.00 год.; зустрічі проводити в присутності матері та фахівця із соціальної роботи.

Оскільки визначений в розпорядженні спосіб його участі у вихованні сина значно звужує його права та права дитини, просив позов задовольнити.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2016 року позов задоволено частково.

Визначено наступний спосіб участі батька ОСОБА_1 у вихованні малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1: першої та третьої суботи місяця з 10.00 до 13.00 години без присутності матері, за бажанням малолітнього ОСОБА_3, 2010 року народження, враховуючи його стан здоров'я та за узгодженням з матір'ю ОСОБА_2 місця перебування дитини. В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить вказане судове рішення змінити та визначити способи його участі у вихованні сина відповідно до змісту заявлених позовних вимог.

Так, судом не взято до уваги ту обставину, що сторони добровільно досягли згоди щодо участі у вихованні та утриманні дитини батьком, протягом двох років дитина по тижню проживала з кожним із батьків. Судом першої інстанції не було надано оцінки діям матері та її психологічному тиску на сина, залякуванням та формуванням у дитини негативного відношення до батька. Визначений судом спосіб участі батька у вихованні сина, який повністю відповідає висновку Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації №100-1059 від 15.07.2016 року, ставить його у нерівну залежність від відповідача. Процес виховання дитини батьком та його результативність потребує більшого часу, ніж визначено судом першої інстанції.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Відповідач та її представник ОСОБА_6 апеляційну скаргу просили відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник Служби у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 березня 2010 року по 27 лютого 2014 року. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 27 лютого 2014 року визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3, 2010 рокународження, разом з матір'ю ОСОБА_2 (а.с. 10-13 т.1).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що мати дитини створює йому перешкоди у спілкуванні з малолітнім сином, чим порушує його права.

Визначаючи спосіб участі батька у вихованні малолітнього сина шляхом зустрічей першої та третьої суботи місяця з 10.00 до 13 год. без присутності матері, за бажанням малолітньої дитини, з урахуванням його стану здоров'я та за узгодженим з матір'ю місцем перебування дитини, суд першої інстанції виходив з віку дитини, його психологічного стану, ставлення до кожного із батьків, того факту, що у вересні 2016 року дитина почала відвідувати шкільний навчальний заклад, а також з права батька на спілкування з сином та вважав, що вказаний порядок сприятиме налагодженню позитивного спілкування батька з дитиною та встановлення довірливих взаємовідносин.

Колегія суддів в цілому погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Частиною 3 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Статтею 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Відповідно до частин 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Судом встановлено, що на час розгляду справи малолітній син сторін досяг шестирічного віку, з 01 вересня 2016 року є учнем 1-А класу спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням англійської мови №15 м. Києва.

Відповідно до висновку психологічного обстеження дитини ОСОБА_3, 2010 року народження Міським центром дитини Служби у справах дітей виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), з урахуванням міцної емоційної прихильності хлопчика до матері, вікові особливості розвитку та потребу дитини у наявності дорослого чоловічого статі, тривогу та страх по відношенню до батька, з метою мінімізації впливу травмуючої ситуації на розвиток дитини, рекомендовано : поступове налагодження позитивного спілкування батька з сином через їх короткочасні зустрічі до налагодження та встановлення довірливих взаємовідносин; після налагодження довірливих стосунків батька з сином розглянути питання про встановлення стабільного графіку зустрічей, який враховуватиме бажання та інтереси дитини; збільшити емоційний контакт матері з сином ( спілкування, проведення сумісного часу), забезпечити спокійну атмосферу у родинному оточенні; батькам скористатися сімейною медіацією з метою налагодження конструктивної комунікації між собою та вирішення питань, пов'язаних з вихованням сина (а.с. 97-99 т.1).

Відповідно до змісту листа Голосіївського районного в м. Києві Центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 09 травня 2016 р. № 100/09/10-74 щодо результатів зустрічей ОСОБА_1 із сином 16.04.2016 р. та 17.04.2016 р., під час зустрічі фахівцем Центру неодноразово зроблено зауваження ОСОБА_1 щодо некоректної поведінки по відношенню до ОСОБА_2, на які він жодним чином не відреагував. Дитина на контакт з батьком йшла спочатку неохоче, але до кінця зустрічі взаємодія налагодилася, хоча батько не проявляв особливої зацікавленості в спілкуванні з сином, а більшою мірою приділяв увагу з'ясуванню стосунків з колишньою дружиною. На наступних зустрічах 30.04.2016 р. та 01.05.2016 р., які проходили в Ботанічному саду, дитина була зацікавлена розвагами, на батька майже не реагувала. 14.05.2016 р. на початку зустрічі дитина не реагувала на батька, згодом пішла на контакт та охоче показувала батьку експонати, представлені в «Океанаріумі». 15.05.2016 р. зустріч не відбулася, у зв'язку з тим, що батько не зміг прийти. Згодом батько написав заяву, що не зможе зустрітись з сином 04.06.2016 р. та 05.06.2016 р. внаслідок сімейних проблем. За час співпраці ОСОБА_1 не охоче йшов на контакт зі спеціалістами, записувався, але не приходив на консультації до психолога Центру, часто телефонував до фахівців в позаробочий час з ознаками алкогольного сп'яніння (а.с. 100-101 т.1).

Відповідно до висновку Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації № 100-10859 від 15.07.2016 року, з урахуванням рекомендацій Комісії з питань захисту прав дитини ( протокол № 12 від 06.07.2016 р.), враховуючи особисту прихильність дитини до кожного із батьків та вік дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити способи участі батька ОСОБА_1 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_1 наступним чином: перша та третя субота місяця з 10.00 до 13.00 години в рекреаційних зонах без присутності матері, за бажання малолітнього ОСОБА_3, 2010 року народження, враховуючи його стан здоров'я та за узгодженням з матір'ю ОСОБА_2 місця перебування дитини.

Колегія суддів в цілому погоджується з способом участі позивача у вихованні дитини, запропонованим у вказаному висновку, оскільки він достатньо обґрунтований та не суперечить інтересам дитини, враховує фактор стабільності, який надає дитині можливості нормально розвиватись.

Запропонований батьком графік побачень, при якому дитина мала проживати у кожного з батьків через тиждень, колегія суддів вважає неможливим, оскільки постійна зміна місця проживання та побуту призведе до необхідності за короткий проміжок часу дитині у малолітньому віці освоювати нове місце проживання та звикати до нової обстановки, що призведе до порушення звичайного ритму життя дитини та не буде сприяти її стабільному та нормальному розвитку.

З огляду на те, що дитина проживає з матір'ю, яка має на нього певний вплив та у якої з позивачем відсутнє спільне бачення вирішення даного спору, у відношеннях дитини до батька спостерігається емоційна відчуженість та небажання зустрічатись, колегія суддів дійшла висновку, що зазначення у рішенні суду першої інстанції про те, що зустрічі з батьком повинні відбуватись лише за бажанням малолітнього ОСОБА_3 призведе до неможливості налагодження позитивного спілкування батька з сином та встановлення довірливих взаємовідносин.

За таких підстав судове рішення підлягає зміні, шляхом виключення посилання на те, що зустрічі повинні відбуватись за бажанням малолітнього ОСОБА_3, 2010 року народження.

Разом з тим, якщо дитина буде категорично заперечувати проти побачень з батьком та проведення з ним певного часу, ніхто не має права її до цього примушувати.

Керуючись почуттям любові до дитини, обов'язок підготувати її до таких зустрічей повинні взяти на себе обидві сторони.

Діючи миром, а не протистоянням, мати дитини повинна надати можливість батьку відновити його місце в житті сина, яке він займав та має право займати надалі.

У випадку налагодження довірливих стосунків сина з батьком, останній не позбавлений можливості вирішувати питання про більш тривалий та стабільний графік зустрічей з дитиною, який буде враховувати їх спільні інтереси.

В решті рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2016 року змінити.

Виключити з резолютивної частини рішення посилання на те, що зустрічі повинні відбуватись за бажанням малолітнього ОСОБА_3, 2010 року народження, зазначивши, що вказані зустрічі повинні відбуватись не в примусовому порядку.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Справа №22-ц/796/14711/2016 Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_7

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.