Справа №487/432/14-ц 06.12.2016 06.12.2016 06.12.2016
Провадження №22-ц/784/2483/16
Справа № 487/432/14-ц Головуючий у 1-й інстанції Андрощук В.В.
Провадження № 22ц-784/2483/16 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Ухвала

Іменем України

06 грудня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем Лептугою С.С.,

за участю:

- представників позивачів ОСОБА_2

- представника відповідачки ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 червня 2016 року за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Заводський відділ державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, Служба у справах дітей Заводської районної державної адміністрації про визначення частки у спільній сумісній власності, виділ частки в натурі,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_5 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про визначення частки у спільній сумісній власності, виділ частки в натурі.

Позивачка зазначала, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 квітня 2013 року стягнуто з ОСОБА_4 на її користь 52 000 грн. боргу та 2020 грн. судових витрат.

За її заявою Заводським ВДВС Миколаївського МУЮ відкрито виконавче провадження, проте у зв'язку із відсутністю у відповідачки коштів, судове рішення не виконане, та виконання його без звернення стягнення на майно боржника неможливо.

ОСОБА_5 вказувала, що ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності належить квартира № 65 в житловому будинку № 76 по вул. 5 Слобідська в м. Миколаєві, на яку під час здійснення виконавчого провадження накладено арешт.

Посилаючись на те, що інше майно, на яке можливо звернути стягнення під час виконання судового рішення у ОСОБА_4 відсутнє, просила задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 лютого 2014 року до участі у справі в якості співвідповідачів залучено ОСОБА_7, ОСОБА_8, як співвласників вказаної квартири.

У березні 2014 року ОСОБА_6 звернувся в суд з аналогічним позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_7, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Заводський ВДВС ММУЮ, Служба у справах дітей Заводської районної державної адміністрації, посилаючись на те, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 04 грудня 2013 року з відповідачки ОСОБА_4 на його користь стягнуто 106 100 грн. боргу та 1061 грн. судових витрат. Зазначене рішення звернуто до примусового виконання, проте грошові кошти залишаються нестягнутими. Під час перевірки державним виконавцем майнового стану боржника було виявлено, що майно та кошти, на які можна звернути грошове стягнення, відсутні, однак ОСОБА_4 є співвласником вказаної вище квартири.

Посилаючись на те, що відповідачка в добровільному порядку суму боргу не сплачує, просив позов задовольнити.

Ухвалою суду від 10 квітня 2014 року позов ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обєднані в одне провадження.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 червня 2016 року позов ОСОБА_5, ОСОБА_6 задоволено частково.

Визначено, що частка ОСОБА_4 у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1, складає -1/3.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 квітня 2013 року стягнуто з ОСОБА_4 на її користь 52 000 грн. боргу та 2020 грн. судових витрат.

03 липня 2013 року відкрито виконавче провадження із примусового виконання вказаного судового рішення.

Крім того, рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 04 грудня 2013 року з відповідачки ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 стягнуто 106 100 грн. боргу та 1061 грн. судових витрат.

На підставі вказаного рішення суду 20 січня 2014 року видано виконавчий лист. Постановою державного виконавця Заводського відділу ДВС від 03 лютого 2014 року відкрито виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого документа.

Судові рішення до цього часу не виконані.

В ході примусового виконання вказаних судових рішень Заводським ВДВС ММУЮ встановлено, що ОСОБА_4 на праві спільної власності з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 належить 4-х кімнатна квартира АДРЕСА_2. Як вбачається із матеріалів справи, наявність іншого майна у ОСОБА_4 відділом ДВС не встановлена.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 17 квітня 2015 року, ринкова вартість указаної квартири становить 905 122 грн., а вартість 1/3 її частини складає 301 707 грн. Експертом також встановлено, що виділ в натурі частки ОСОБА_4 в указаній квартирі неможливо.

Відповідно до ст. 371 ЦК України кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може предявити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї.

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, для звернення стягнення на неї здійснюється у порядку, встановленому статтею 366 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 366 ЦК України передбачено, що у разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником свої частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу.

У разі відмови боржника від продажу свої частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обовязків співвласника боржника, з проведенням відповідного перерахунку.

Згідно ч.2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Зміст зазначених правових норм дає можливість визначити частку майна боржника у спільному майні та виділити цю частину майна в натурі

Встановивши, що виділ в натурі частки ОСОБА_4 в указаній квартирі неможливий, а матеріали справи не містять доказів щодо наявності у боржника іншого майна, на яке б можна було звернути стягнення при виконанні судових рішень, суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову, визнавши частку ОСОБА_4 у праві спільної сумісної власності.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення прав інших осіб співвласників квартири, є помилковим, оскільки оскаржуваним судовим рішенням лише визнано частку ОСОБА_4 в праві спільній сумісній власності на квартиру. В натурі ця частка не виділялась, будь-які інші дії щодо відчуження цієї частки не проводилися.

Також є безпідставними твердження апеляційної скарги ОСОБА_4 про те, що за правилами ст. 379 ЦПК України право на звернення до суду з поданням про визначення частки майна боржника, яким він володіє спільно з іншими особами, має лише державний виконавець, оскільки правовідносини на які посилається апелянт, стосуються стадії виконання судового рішення, а в даному випадку позивачі пред'явили позов за правилами ч.1 ст. 366 та ст. 371 ЦК України.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та відповідно до ч. 3 ст.309 ЦПК України не є підставою для його скасування.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді :