УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., ЗакропивногоО.В., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_4, третя особа - Бердянський міський відділ управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, про виселення та зняття з реєстраційного обліку за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 17 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») звернулося до суду із указаним вище позовом, посилаючись на те, що 24 березня 2008 року між ним та ОСОБА_5 було укладено договір, відповідно до якого остання отримала в кредит грошові кошти у розмірі 140 тис. грн, а 25 березня 2008 року між ними укладено договір іпотеки, згідно з умовами якого позичальник передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1.

Банк зазначав, що рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 5 березня 2013 року звернуто стягнення на зазначену квартиру та виселено з неї ОСОБА_5 та ОСОБА_6

26 березня 2014 року у спірній квартирі зареєструвався ОСОБА_4, якому 8 жовтня 2014 року позивачем була направлена вимога про звільнення жилого приміщення протягом 30 днів з дня її отримання.

Враховуючи викладені обставини та те, що відповідач добровільно не звільняє житлове приміщення, банк просив виселити його зі зняттям з реєстраційного обліку у Бердянському міському відділі управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 вересня 2015 року ПАТ «Державний ощадний банк України» відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 17 березня 2016 року рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 вересня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову ПАТ «Держаний ощадний банк України».

Виселено ОСОБА_4 із жилого приміщення - двокімнатної квартири АДРЕСА_1.

В задоволенні решти позову ПАТ «Державний ощадний банк України» відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про виселення відповідача, апеляційний суд, вірно застосувавши положення ст. 109 ЖК Української РСР, оцінивши докази відповідно до ст. 212 ЦПК України, з дотриманням норм процесуального права, обґрунтовано виходив із того, що ОСОБА_4 самочинно вселився та зареєструвався у спірне жиле приміщення, яке є предметом іпотеки, чим порушив права позивача як іпотекодержателя. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про зняття відповідача з реєстрації у квартирі, апеляційний суд правильно зазначив, що на момент розгляду даної справи відділ міграційної служби не порушував права банку, який не звертався до нього з відповідною заявою.

Колегія суддів погоджується з такими висновками.

Водночас доводи касаційної скарги про те, що право проживання ОСОБА_4 в квартирі є похідним від права власності його дружини ОСОБА_5 не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Як убачається з матеріалів справи, рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 5 березня 2013 року звернуто стягнення на предмет іпотеки - вищевказану квартиру. У виселенні ОСОБА_5 з неповнолітньою дитиною ОСОБА_6 з цієї квартири відмовлено. Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 11 березня 2014 року рішення Бердянського міськрайонного суду від 5 березня 2013 року скасовано в частині незадоволених позовних вимог та ухвалено нове рішення, яким виселено ОСОБА_5 разом із неповнолітньою дочкою ОСОБА_6 з іпотечної квартири.

Відповідно до копії паспорта та довідки ТОВ «УК «Коменерго-Бердянськ» № 924 від 7 липня 2014 року у спірній квартирі з 26 березня 2014 року зареєстрований ОСОБА_4 8 жовтня 2014 року банк направив на адресу відповідача вимогу про звільнення житлового приміщення протягом 30 днів з дня отримання вимоги. Вимогу вручено ОСОБА_4 10 жовтня 2014 року, але він добровільно не виселився.

ОСОБА_4 з 26 червня 1990 року по 26 березня 2014 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 звідки знявся з реєстрації тільки 26 березня 2014 року, зареєструвавшись в цей же день у спірній квартирі.

Таким чином, відповідач зареєструвався у спірному жилому приміщенні після набуття законної сили рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій про звернення стягнення на цю квартиру та виселення з неї власника кватири - іпотекодавця ОСОБА_5

Крім того, ПАТ «Державний ощадний банк» звернулося до суду з даним позовом на підставі ст. 40 Закону України «Про іпотеку», тому гарантії, передбачені ст. 109 ЖК Української РСР на ОСОБА_4 в цьому випадку не поширюються.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до оцінки доказів, їх належності та допустимості, порядку збирання та надання суду.

За таких обставин оцінивши всі зібрані у справі докази, правильно встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суд апеляційної інстанції із урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшов висновку про виселення відповідача зі спірного жилого приміщення.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 17 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддіВ.І. Журавель
О.В. Закропивний С.П. Штелик