справа №176/750/16-ц
провадження №2/176/836/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

01 червня 2016 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області

у складі:

головуючої судді Завізіон Т.В.,

при секретарі Лоцман М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Жовті Води в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 із третьою особою Жовтоводським міським сектором ДМС України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття особи з реєстраційного обліку, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Жовтоводського міського суду із позовом та просить постановити судове рішення, яким визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_2, посилаючись на те, що відповідач більше року без поважних причин не мешкає у житловому приміщенні, яке належить їй на праві власності. Окрім того, позивач просила забов"язати третю особу зняти відповідача з реєстрації у спірному житловому приміщенні.

Ухвалою Жовтоводського міського суду від 01.06.2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 із третьою особою Жовтоводським міським сектором ДМС України в Дніпропетровській області про зняття особи з реєстраційного обліку на підставі п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК УКраїни залишені без розгляду.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити, пізніше позивач звернулась до суду із письмовою заявою про закінчення розгляду справи у її відсутності. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач, спочатку у позові, а потім і в судовому засіданні посилалася на таке. З 2010 року вона перебувала у цивільному шлюбі із ОСОБА_3, який був вдовцем, оскільки його дружина померла. Померла дружина ОСОБА_3 за життя мала доньку від першого шлюбу - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Мати ОСОБА_3 була власницею будинку АДРЕСА_2, у якому і мешкав перший із своєю родиною. Таким чином, ОСОБА_2 була зареєстрована у цьому будинку з дитинства. Приблизно у 2006 році відповідач взяла шлюб та стала мешкати із своєю сім"єю за іншою адресою. З 2010 року, після смерті матері відповідача, вона (позивач) стала співмешкати із ОСОБА_3, який дуже хворів і якого вона доглядала. З часу її вселення в будинок ОСОБА_2 в ньому не мешекала та не виявляла жодних намірів жити у ньому. ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_3 помер. 27.03.2015 року мати ОСОБА_3 подарувала їй будинок АДРЕСА_2, оскільки вона доглядала і її, після чого вона стала власнецею зазначеного будинку. Таким чином, спочатку вселившись у будинок у 2010 році, а потім набувши право власності на нього вона фактично користувалася та продовжує користуватися ним, несе відповідні витрати по його утриманню. Відповідач, у свою чергу, добровільно залишивши спірне житлове приміщення 10 років тому, до цього житла жодного інтересу не виявляє, витрат по його утриманню не несе. Із посиланням на те, що вона не чинила відповідачу жодних перешкод у користуванні спірним будиноком, позивач на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України просила її позов задовольнити.

Представник третьої особи Жовтоводського міського сектору ДМС України в Дніпропетровській області надіслав на адресу суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи у його відсутність.

Відповідач у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи їй повідомлялося у порядку встановленому ч. 9 ст. 74 ЦПК України, шляхом публікації оголошення у пресі, що підтверджується витягом з газети «Вісті Придніпров'я» від 05.05.2016 р. № 31-32(1730-1731).

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних доказів та постановляє заочне рішення. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.

Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Відповідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У відповідності до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Приписами ч.2 ст. 405 ЦК України визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як встановлено в судовому засіданні із досліджених судом копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_1 є власником домоволодіння АДРЕСА_2 на підставі договору дарування, посвідченого 27.03.2015 року державним нотаріусом Жовтоводської державної нотаріальної контори. (а.с.6)

Із довідки квартального комітету про склад сім'ї (а.с.7) вбачається, що у домоволодінні АДРЕСА_2 зареєстрована, окрім позивача, ОСОБА_2, відповідач по справі.

Із пояснень позивача, які знайшли своє підтвердження в судовому засіданні поясненнями свідків, встановлено, що вона з 2010 року і по ІНФОРМАЦІЯ_2 року, тобто по день смерті, проживала однією сім'єю зі ОСОБА_3 в будинку, що належав його матері за адресою АДРЕСА_2. 27.03.2015 року, після смерті ОСОБА_3, мати останнього подарувала ОСОБА_1 згаданий вище будинок. Відповідач ОСОБА_2 була донькою від першого шлюбу дружини ОСОБА_3 та була зареєстрована в спірному домоволодінні з дитинства. З 2006 року відповідач перестала мешкати у спірному будинку, участі в утриманні цього житла не брала, будь-яких перешкод у користуванні житловим приміщенням відповідачу жоден із членів її родини не чинив.

Обставини на які позивач посилається, як на підставу для задоволення своїх вимог знайшли своє об'єктивне підтвердження поясненнями допитаних в судовому засіданні свідків.

Так, із пояснень свідка ОСОБА_4, який є сусідом позивача та проживає у АДРЕСА_1, вбачається, що він був знайомий зі ОСОБА_3, який після смерті дружини став проживати однією сім"єю із позивачем. Свідок пояснив, що ОСОБА_2 є донькою від першого шлюбу померлої дружини ОСОБА_3 та, що він бачив її лише в дитинстві до часу кола вона вийшля заміж. Свідок також повідомив, що будь-яких конфліктів між сторонами по справі з питання проживання чи користування житловим будинком він ніколи не чув.

Свідок ОСОБА_5 пояснив суду, що живе по сусідству з позивачем за адресою АДРЕСА_3, близько 10 років. Також повідомив, що ОСОБА_2 доводилась ОСОБА_6 нерідною донькою та останній раз він бачив її на похоронах вітчима.. В спірному будинку відповідач ніколи не проживала, бо була заміжня і проживала в іншому місті.

Оскільки відповідач, не являючись власником житла, і членом сім'ї власника, не проживає і не користується домоволодінням АДРЕСА_2, що належить позивачу на праві приватної власності більше року, а наявність реєстрації за вказаною адресою перешкоджає позивачу вільно користуватись та розпоряджатись належним останній житлом, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані і підлягають задоволенню і ОСОБА_2 має бути визнаний такою, що втратила право користування належним позивачу на праві приватної власності житловим приміщенням.

При цьому, суд враховує, що обставин, які б свідчили, що позивач та/або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали відповідачу в користуванні квартирою, та/або що з цього питання відповідач зверталась до суду або до правоохоронних органів судом не встановлено. Крім того, судом не встановлено обставин, які б свідчили, що відповідно до пунктів 1-7 ст.71 ЖК України за відповідачем зберігається спірне жиле приміщення понад одного року.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 64, 72, 156 ЖК України та у відповідності до ст.ст. 11,15, 60, 88, 169, 213-215, 294 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 із третьою особою Жовтоводським міським сектором ДМС України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням- задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою що втратила право користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_2.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551 гривні 20 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, тобто протягом десяти днів шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтоводський міський суд Апеляційному суду Дніпропетровської області.

Суддя Жовтоводського міського суду Т.В. Завізіон