АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2500/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 50 Свитка С. Л.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоЮвшина В. І.
суддівГончар Н. І., Корнієнко Н. В.
при секретаріНаконечній М. М.

адвоката Біланенко В.М.

відповідача ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_8 на рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 20 вересня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_7, третя особа: ОСОБА_9 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання та додаткових витрат,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_8 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7, третя особа: ОСОБА_9 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання та додаткових витрат, мотивуючи свої вимоги тим, що вона з відповідачем ОСОБА_7 перебувала у шлюбних відносинах із 1996 року по 2002 рік. Шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу мають повнолітнього сина ОСОБА_9 1998 року народження.

Позивачка стверджує, що на сьогоднішній день їхній син навчається на денній формі навчання у Київському національному лінгвістичному університеті. У зв'язку з навчанням син не має змоги влаштуватись на роботу, а відповідач в добровільному порядку не допомагає своєму сину. Крім того дитина являється інвалідом III групи.

У зв'язку з чим просила суд стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку до досягнення ним 23 -х років за умови, якщо він буде продовжувати навчання. Стягнути з відповідача додаткові витрати на оплату лікування сина у зв'язку з його хворобою в розмірі ? витрат на придбання медичних препаратів в сумі 40 457,87 грн.

Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 20 вересня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 аліменти на утримання в розмірі в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, вважаючи, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права і просить змінити рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 20 вересня 2016 року в частині стягнення аліментів, яким стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1/3 усіх видів його заробітку та стягнути з відповідача ? частини додаткових витрат на лікування сина.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_8 до ОСОБА_7, третя особа: ОСОБА_9 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідно до ч.2 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. На підставі викладеного суд першої інстанції визначив аліменти в розмірі ? частини всіх видів заробітку, починаючи з часу подання позовної заяви, але не менше менше ніж 30% прожиткового мінімуму. Що стосується додаткових витрат на утримання повнолітньої дитини, то суд першої інстанції прийшов до висновку що правила статті 185 СК України не розповсюджуються на правовідносини щодо стягнення додаткових витрат на утримання повнолітніх дітей.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 перебували у шлюбних відносинах. Шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу мають повнолітнього сина ОСОБА_10 1998 року народження. Станом на сьогоднішній день, син ОСОБА_10 навчається на другому курсі на денній формі у Київському національному лінгвістичному університеті, термін навчання в якому становить з 01 вересня 2015 року по 30 червня 2019 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Вказана норма закону розповсюджує обов'язок батьків надавати утримання повнолітнім дітям на випадки, коли дитина продовжує навчання та вимагає у зв'язку з цим матеріальної допомоги.

Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів :

1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років;

2) продовження ними навчання.

3) потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі. Навчання дитини має бути її основним заняттям, отже якщо дитина навчається на заочному відділенні і має можливість працювати та заробляти собі на життя, обов'язку батьків утримувати таку дитину не виникає.

4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Тобто батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину.

Вказане кореспондується з положеннями п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», де вказано, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно з вимогами ст. 198 Сімейного кодексу України (далі - СК України ) батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

У зазначеній нормі права законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, а саме: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки сина, інші обставини, що мають істотне значення.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

З матеріалів справи вбачається, що загальна сума заробітної плати ОСОБА_7 з квітня 2015 року по березень 2016 року становить 18723,45 грн., а щомісячна заробітна плата 1440 гривень. Крім того, відповідач як інвалід 3 групи отримує пенсію в розмірі 2600 гривень, працює в м. Києві та має обмежену працездатність. На утриманні у нього перебуває і непрацездатна мати, а сам відповідач потребує лікування по видаленню осколків міни. Також судом першої інстанції враховано і стан здоров'я повнолітньої дитини та необхідністю надання такої допомоги і позивачкою ОСОБА_11, яка являється працездатною особою. За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком районного суду про стягнення з відповідача аліментів в розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно.

Посилаючись на приписи статті 185 СК України позивачка просила стягнути з відповідача ? частину витрат, які передбачається витратити на лікування повнолітнього сина в розмірі 40457,87 гривни.

Статтею 185 СК України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття (ч. 1 ст. 6 Сімейного кодексу України).

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу, яка зокрема передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. ст. 199, 200, 201 Сімейного кодексу України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов'язку сплати аліментів, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Тому висновки суду першої інстанції в частині відмови в стягнення додаткових витрат на утримання повнолітнього сина, що викликані особливими обставинами - його хворобою та лікуванням є правильними та відповідають встановленим обставинам та нормам матеріального права, а доводи апелянта про застосування аналогії права та правил статті 185 СК України до правовідносин про стягнення додаткових витрат на утримання повнолітнього сина, що викликані особливими обставинами, є безпідставними.

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не враховано, що окрім заробітної плати відповідач ще отримує пенсію та орендну плату за передану в оренду земельну ділянку також є безпідставними, так як судом стягнуто аліменти в розмірі ? частин всіх видів заробітку щомісячно а не в твердій грошовій сумі, що враховує всі доходи що отримує відповідач.

Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Позивачка не надала належних та допустимих доказів того, що після досягнення дитиною 18 років (повноліття), вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. За таких обставин суд першої інстанції вірно визначив початок стягнення аліментів з часу подачі позовної заяви.

Разом з тим, суд першої інстанції в своєму рішенні зазначив про стягнення аліментів не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину, чим прийшов до не правильного висновку, оскільки правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття і СК України визначає прожитковий мінімум на дитину віком до шести років та від шести до вісімнадцяти. ОСОБА_9 є повнолітньою особою, оскільки досягнув 18 років. Тому таку вказівку про стягнення аліментів в розмірі але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму необхідно виключити з резолютивної частини рішення суду першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги також належним чином перевірені судом апеляційної інстанції та визнані безпідставними.

Позивачкою зазначено в позовній заяві та в частині 1 статті 199 СК України строк закінчення стягнення аліментів. Дана обставина досліджувалась судом першої інстанції, але рішення по даному питанню не прийнято, що не являється підставою для скасування правильного по суті рішення. Відповідно до статті 220 СК України даний недолік може бути усунено судом першої інстанції шляхом ухвалення додаткового рішення за своєю ініціативою або за клопотанням однієї із сторін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів судової палати,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу апеляційну скаргу ОСОБА_8 на рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 20 вересня 2016 року відхилити, а рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 06 вересня 2016 року залишити без змін.

Виключити з резолютивної частини рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 06 вересня 2016 року вказівку про стягнення аліментів в розмірі не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з часу проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :