Справа № 359/762/16-ц Головуючий у І інстанції Журавський В. В.
Провадження № 22-ц/780/4307/16 Доповідач у 2 інстанції Савченко С. І.
Категорія 51 21.07.2016
УХВАЛА

Іменем України

21 липня 2016 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Білоконь О.В., Гуль В.В.,

при секретарі Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Служба у справах дітей та сім'ї Бориспільської міської ради Київської області про позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернуласядо суду із вказаним вище позовом,який мотивувала тим, що відповідач ОСОБА_3 є батьком їх спільної дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб між ними розірвано 26 вересня 2000 року. За час спільного подружнього життя відповідач проявив себе неврівноваженою людиною, яка не переймається інтересами сім'ї, якій сім'я не потрібна, він не брав участі у веденні домашнього господарства. З моменту народження дитини відповідач жодного разу не провідав дитину та не цікавився станом її здоров'я. ОСОБА_3 неналежно виконував свої батьківські обов'язки, що полягає у наявності у нього заборгованості зі сплати аліментів, що змусило її звертатись до суду з позовом про стягнення неустойки (пені) по сплаті аліментів. З часу народження дитини та протягом сімнадцяти років, не зважаючи на проживання в одному місті, відповідач жодного разу не провідав дитину, не цікавився її уподобаннями, моральним та духовним розвитком. Відповідач свідомо не бажає брати участі у вихованні доньки, не виявляє жодної ініціативи у спілкуванні з дитиною, у зв'язку з чим просила суд постановити рішення про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно дочки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 9 червня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням, позивачка ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким її позовні вимоги задоволити в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права. Скаргу мотивує хибністю висновків про недоведеність її позову. Вважає, що надала достатньо доказів про свідоме і умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків. Суд не врахував заяву відповідача про те, що він зобов'язується не мати будь-яких претензій майнового чи немайнового характеру до своєї доньки. Суд дав невірну оцінку висновку Служби у справах дітей та сім'ї щодо відсутності підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, який немотивований.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_5 подану апеляційну скаргу підтримала, просила задоволити та скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області.

Представник позивачки за довіреністю ОСОБА_6 належним чином повідомлена про час розгляду справи, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки, до суду не з'явилася, доказів про поважність причин неявки не надала, що згідно ст.305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Представник відповідача ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність і обгрунтованість судового рішення та відсутність підстав для його скасування.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні вимог позивача, суд обгрунтовував свої висновки тим, що позивачка не надала суду переконливих доказів, які б давали підстави для позбавлення відповідача батьківських прав у відношенні доньки ОСОБА_4. Крім того, суд виходив з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно ст.164 СК України мати чи батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до роз'яснень п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до п.15 вищевказаної постанови Пленуму Верхового Суду України позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що сторони у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 26 вересня 2000 року. За час перебування у шлюбі у сторін народилась дочка ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2.

26 червня 2010 року ОСОБА_2 зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 На даний час неповнолітня ОСОБА_4 проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні.

Відповідач також уклав другий шлюб, в якому має трьох дітей і статус багатодітного батька (а.с.49).

Також судом встановлено відсутність передбачених законом підстав, підтверджених належними та допустимими доказами, для безумовного визнання наявним факту ухилення ОСОБА_3 від виконання своїх обов'язків по вихованню ОСОБА_4 та нехтування своїми батьківськими правами.

На виконання ухвали суду від 15 лютого 2016 року орган опіки та піклування повідомив суд, що питання про можливість позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 розглядалось на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини від 15 березня 2016 року та від 12 квітня 2016 року. При цьому, орган опіки та піклування надав висновок, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно неповнолітньої ОСОБА_4 є недоцільним за відсутності відповідної доказової бази (а.с.23,59).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

За таких обставин суд обгрунтовано відмовив у задоволенні вимог, з огляду на відсутність підстав для позбавлення батьківських прав та крайність такого заходу.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд дав неналежну оцінку доказам, зокрема висновку Служби у справах дітей та сім'ї щодо відсутності підстав для позбавлення батьківських прав, бо дана позиція немотивована, колегія суддів не приймає до уваги як необгрунтовані, поскільки орган опіки чітко вказав, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно неповнолітньої ОСОБА_4 є недоцільним за відсутності відповідної доказової бази. Тобто із позиції органу опіки чітко вбачається чому він прийшов до такого висновку і його рішення є мотивованим.

Посилання апелянта на неврахування судом заяви відповідача про те, що він зобов'язується не мати будь-яких претензій майнового чи немайнового характеру до своєї доньки, безпідставні. Дана заява не має правового значення для вирішення спору про позбавлення батьківських прав, при розгляді якого підлягають встановленню інші обставини, ніж вказані у заяві.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачка надала достатньо доказів, що відповідач свідомо і умисно ухилявся від виконання батьківських обов'язків. Суд першої інстанці прийшов до вірного висновку про критичну оцінку показів свідків, та виходив з того, що ОСОБА_2 та її представник не надали суду доказів на підтвердження свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків.

При цьому суд обгрунтовано врахував позицію відповідача щодо безпідставності тверджень позивачки про його неврівноваженість та безвідповідальність, про що зазначено у тексті позовної заяви, не підтверджена жодними доказами, а тому є безпідставним обвинуваченням ОСОБА_3

Заборгованість зі сплати аліментів у 2014 році, про яку вказала позивачка, як на обставину, що свідчить про ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків, виникла не внаслідок не сплати чи умислу відповідача, а саме у зв'язку з неправильним розрахунком відповідачем аліментів, оскільки він самостійно сплачував аліменти. На намагання ОСОБА_3 поспілкуватись з дочкою та колишньою дружиною, останні не виявили відповідного бажання спілкуватись з ним. Крім цього, на його утриманні перебувають дружина ОСОБА_8, яка знаходиться у декретній відпусті та троє дітей: ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_5. Відповідач працює в ТОВ «Підприємство «Троїцька Артіль» з 01 грудня 2014 року, аліменти з його заробітної плати утримуються щомісячно та перераховуються на користь ОСОБА_2 Згідно характеристики з місця роботи ОСОБА_3 спокійний та врівноважений, відповідально відноситься до поставлених завдань. 01 березня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до органу опіки та піклування з заявою, якою просив визначити йому графік спілкування з дочкою ОСОБА_4 Тому представник відповідача просив суд відмовити у задоволені позову.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відмови у позові, обгрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: