Справа № 379/626/16-ц Головуючий у І інстанції Василенко О. М.
Провадження № 22-ц/780/5832/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 46 01.12.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

01 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Білоконь О.В., Савченка С.І.,

за участю секретаря - Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Київського обласного мисливсько-рибальського виробничого обєднання Київської обласної ради Українського товариства мисливців і рибалок на рішення Таращанського районного суду Київської області від 14 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Київської обласної ради, треті особи: Київське обласне мисливсько-рибальське виробниче обєднання Українського товариства мисливців і рибалок, сільськогосподарський виробничий кооператив «Мир» про визнання рішення обласної ради незаконним та його скасування,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що рішенням Київської обласної ради від 23 липня 2013 року №645-33-VI Київському обласному мисливсько-рибальському виробничому обєднанню Київської обласної ради Українського товариства мисливців і рибалок (далі - Київському обласному мисливсько-рибальському виробничому обєднанню Київської обласної ради УТМР) було надано у користування мисливські угіддя для ведення мисливського господарства, частина з яких знаходиться на території Чернинської та Володимирівської сільських рад Таращанського району Київської області. Позивачі вважають дане рішення ради незаконним, оскільки відповідачем, всупереч вимог Закону України «Про мисливське господарство та полювання», не було погоджено передання у користування мисливських угідь з ними, як власниками земельних ділянок площею 2,3525 га та площею 2,711 га, що розташовані на території Чернинської сільської ради Таращанського району. Крім того, зазначали, що оспорюване рішення ради прийняте з порушенням процедури його прийняття, а саме, відсутні погодження із землекористувачами та власниками земельних ділянок, рішення ради прийнято без розгляду карти - схеми мисливських угідь, без врахування громадської думки та за відсутності вивчення питань до розгляду сесії відповідною комісією, повноваження якої визначені регламентом роботи відповідної ради. З урахуванням наведеного, позивачі просили визнати незаконним та скасувати рішення Київської обласної ради від 23 липня 2013 року №645-33-VІ в частині надання у користування мисливськими угіддями для ведення мисливського господарства Київському обласному мисливсько-рибальському виробничому об'єднанню Київської обласної ради УТМР на території Таращанського району Київської області в межах згідно з додатком 5,6.

Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 14 вересня 2016 року позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення Київської обласної ради від 23 липня 2013 року №645-33-VI в частині надання у користування мисливськими угіддями для ведення мисливського господарства Київському обласному мисливсько-рибальському виробничому обєднанню Київської обласної ради УТМР на території Таращанського району Київської області в межах згідно з додатком 5,6.

В апеляційній скарзі Київське обласне мисливсько-рибальське виробниче обєднання Київської обласної ради УТМР просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення осіб, які зявилися судове засідання, розглянувши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість заочного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду не в повному обсязі відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно до вимог ч.1 ст.15, ч.2 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке суд захищає у спосіб, встановлений ч.2 ст.16 ЦК України або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ч.ч.1-3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно з ч.1 ст.393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Частиною 1 ст.155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Виходячи з положень ст.152 ЗК України та розяснень, які містяться у п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ст. 16 ЦК України).

Системний аналіз зазначених положень ЦК України та ЗК України, а також постанови Пленуму Верховного Суду України свідчить про те, що вирішуючи питання про недійсність рішення органу місцевого самоврядування та правовстановлюючого документа на право власності на земельну ділянку, суд має встановити не тільки дотримання вимог законодавства щодо відведення земельної ділянки, а й факт порушення таким актом прав особи, яка звернулася до суду за захистом порушених прав - користування земельною ділянкою.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 2,3525 га з кадастровим номером :04:006:0051, що розташована на території Володимирівської сільської ради Таращанського району на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 773291 від 2008 року (а.с.8).

Позивач ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище Онопрієнко) є власником земельної ділянки площею 2,711 га, що розташована на території Чернинської сільської ради на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-КВ № 026538 від 30 березня 2001 року (а.с. 6).

По справі встановлено, що 01 березня 2010 року між позивачем ОСОБА_3 та сільськогосподарським виробничим кооперативом «Мир» був укладений договір оренди земельної ділянки, відповідно до якого ОСОБА_3 передала в оренду сільськогосподарському виробничому кооперативу «Мир» вказану вище земельну ділянку площею 2,711 га строком на 10 років (а.с.94-95).

Також встановлено, що рішенням Київської обласної ради від 23 липня 2013 року №645-33-VI «Про закріплення мисливських угідь на території Київської області» (пункт 1.5) Київському обласному мисливсько-рибальському виробничому обєднанню Київської обласної ради УТМР терміном на 15 років було надано у користування мисливські угіддя для ведення мисливського господарства в межах Таращанського району Київської області згідно з додатками 5,6 (а.с.14).

У додатку 5 до вказаного рішення міститься опис меж мисливських угідь Київського обласного мисливсько-рибальського виробничого обєднання Київської обласної ради УТМР площею 31700 га, що розташовані у Іванківському районі (а.с.255-256), а в додатку 6 міститься опис меж мисливських угідь Київського обласного мисливсько-рибальського виробничого обєднання Київської обласної ради УТМР площею 52242 га, що розташовані у Таращанському районі, за виключенням земельних ділянок ДП «Богуславський лісгосп» (Таращанського, Улашівського, Бушівського, Медвинського лісництв) (а.с.15).

Сторонами у справі не заперечується, що вказані вище земельні ділянки позивачів входять до складу мисливських угідь, переданих у користування Київському обласному мисливсько-рибальському виробничому обєднанню Київської обласної ради УТМР на підставі оспорюваного рішення Київської обласної ради в межах згідно з додатком 6 до рішення Київської обласної ради від 23 липня 2013 року.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» мисливські угіддя для ведення мисливського господарства надаються у користування Верховною радою Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими радами за поданням територіального органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань лісового і мисливського господарства та полювання, погодженим з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, територіальними органами спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища, а також власниками або користувачами земельних ділянок.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оспорюване рішення обласної ради в частині надання Київському обласному мисливсько-рибальському виробничому обєднанню Київської обласної ради УТМР у користування мисливських угідь для ведення мисливського господарства прийнято без погодження з позивачами, як власниками земельних ділянок.

Установивши вказані обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що оспорюване рішення Київської обласної ради від 23 липня 2013 року в цій частині не відповідає вимогам закону та порушує права позивачів.

Доводи апеляційної скарги про те, що у травні 2012 року сільськогосподарський виробничий кооператив «Мир», який згідно з договором оренди від 01 березня 2010 року користується земельною ділянкою, що належить ОСОБА_3, надав згоду про надання земельної ділянки у користування Київському обласному мисливсько-рибальському виробничому обєднанню Київської обласної ради УТМР для ведення мисливського господарства, не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_3 відповідно до договору оренди не уповноважувала сільськогосподарський виробничий кооператив «Мир» надавати таку згоду.

Разом з тим, задовольняючи позов та, визнаючи незаконним оспорюване рішення Київської обласної ради, суд першої інстанції у порушення вимог ст.213 ЦПК України не звернув уваги на те, що цим рішенням ради було надано Київському обласному мисливсько-рибальському виробничому обєднанню Київської обласної ради УТМР у користування мисливські угіддя не лише за рахунок земельних ділянок позивачів, а й за рахунок інших земельних ділянок, які позивачам не належать.

Таким чином, суд вирішив питання про права та обовязки інших власників чи користувачів земельних ділянок, що входять до складу мисливських угідь, наданих у користування Київському обласному мисливсько-рибальському виробничому обєднанню Київської обласної ради УТМР, які з вимогами до суду про визнання незаконним оспорюваного рішення Київської обласної ради не зверталися.

Відповідно до вимог ч.1 ст.15, ч.2 ст.16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке суд захищає у спосіб, встановлений ч.2 ст.16 ЦК України або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Тобто, особа має право на захист саме свого цивільного права.

Оскільки по справі встановлено, що оспорюваним рішенням ради порушено права позивачів, колегія суддів вважає, що це рішення підлягає скасуванню, як незаконне, в частині надання у користування мисливськими угіддями для ведення мисливського господарства Київському обласному мисливсько-рибальському виробничому обєднанню Київської обласної ради УТМР щодо надання у користування земельних ділянок, які належать на праві власності позивачам.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не може бути залишеним в силі та підлягає скасуванню на підставі ст.309 ЦПК України у звязку з порушенням судом норм процесуального права, з ухваленням нового рішення про задоволення позову частково з наведених вище підстав.

Згідно з ч.1 і ч.5 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі позовної заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3 сплатили судовий збір у розмірі по 551 грн. 20 коп., кожний.

Оскільки колегія суддів ухвалює нове рішення та задовольняє позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 частково, то з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 551 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Київського обласного мисливсько-рибальського виробничого обєднання Київської обласної ради Українського товариства мисливців і рибалок задовольнити частково.

Рішення Таращанського районного суду Київської області від 14 вересня 2016 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Київської обласної ради, треті особи: Київське обласне мисливсько-рибальське виробниче обєднання Українського товариства мисливців і рибалок, сільськогосподарський виробничий кооператив «Мир» про визнання рішення обласної ради незаконним та його скасування - задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати рішення Київської обласної ради №645-33-VI від 23 липня 2013 року «Про закріплення мисливських угідь на території Київської області» в частині надання у користування мисливськими угіддями для ведення мисливського господарства терміном на 15 років Київському обласному мисливсько-рибальському виробничому обєднанню Київської обласної ради Українського товариства мисливців і рибалок на території Таращанського району Київської області щодо надання у користування земельної ділянки площею 2,711 га, розташованої на території Чернинської сільської ради, яка належить ОСОБА_3 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-КВ № 026538 від 30 березня 2001 року та земельної ділянки площею 2,3525 га, розташованої на території Володимирівської сільської ради Таращанського району, кадастровий номер :04:006:0051, яка належить ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 773291 від 2008 року.

У решті позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути з Київської обласної ради на користь ОСОБА_2, ОСОБА_3 судовий збір у розмірі по 551 грн. 20 коп. кожному.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді