Ічнянський районний суд Чернігівської області
Справа № 733/1699/15-ц
№ 2/733/11/16
Рішення

Іменем України

"30" червня 2016 р. Ічнянський районний суд Чернігівської області

у складі:

головуючого судді Т.В. Карапиш

при секретарі В.Ю. Донченко

за участю позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

представника відповідачки ОСОБА_3

та співвідповідачки ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ічня цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ічнянської міської ради Чернігівської області, ОСОБА_5, ОСОБА_4, треті особи: Ічнянська районна державна нотаріальна контора та відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень про визнання недійсним рішення виконавчого комітету Ічнянської міської ради Чернігівської області та свідоцтва про право власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою про визнання недійсним рішення виконавчого комітету Ічнянської міської ради Чернігівської області та свідоцтва про право власності на нерухоме майно, вказуючи на те, що з 21 березня 1952 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перебували в зареєстрованому шлюбі. На підставі рішення виконавчого комітету Ічнянської міської ради народних депутатів Чернігівської області від 03 грудня 1980 року № 270

ОСОБА_7, який працював на той момент в колгоспі, було надано право індивідуального житлового будівництва на земельній ділянці в м. Ічня по вулиці Леваневського, 10 Чернігівської області. З 1981 року ОСОБА_7 разом із сімєю дружиною ОСОБА_6 та сином ОСОБА_8 став проживати в житловому будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованому в м. Ічня по вулиці Леваневського, 10 Чернігівської області, який відносився до суспільної групи господарств колгоспний двір. Членами даного колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року були: голова колгоспного двору ОСОБА_7, та члени колгоспного двору дружина, ОСОБА_6 та син, ОСОБА_8, а тому вищевказане майно належало їм на праві спільної сумісної власності, в якому частки його членів є рівними, тобто по 1/3 частині кожному і таке право збереглося після припинення його існування. Також з 1982 року по 1987 рік в даному будинку проживала ОСОБА_3 (Кузьменко, ОСОБА_8) ОСОБА_9, але її частка з колгоспного двору була виділена згідно рішення Ічнянського районного народного суду Чернігівської області від 19 травня 1988 року за № 2-191/1988. Після смерті ОСОБА_6, яка померла 16 травня 1993 року, спадкове майно, а саме: 1/3 частина даного житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, успадкували чоловік спадкодавиці ОСОБА_7 та син ОСОБА_8порівну. 22 серпня 2014 року помер ОСОБА_7, після смерті якого спадщину своєчасно прийняли сини спадкодавця ОСОБА_8 та ОСОБА_10 10 лютого 2015 року помер чоловік позивачки ОСОБА_8, після смерті якого відкрилась спадщина, яку своєчасно прийняли як спадкоємці першої черги за законом позивачка та дочка спадкодавця ОСОБА_5, звернувшись до Ічнянської державної нотаріальної контори Чернігівської області із заявами про прийняття спадщини. При зверненні ОСОБА_1 до нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину виявилось, що ОСОБА_8 за життя не зареєстрував право власності на належну йому частину вищевказаного житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами. Крім того, при зверненні ОСОБА_1 до ПП «Інвентаризатор Чернігівщини» для оформлення належних документів зясувалося, що даний житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами зареєстрований на імя «Гавриша Григорія Панасовича» та видане виконавчим комітетом Ічнянської міської ради Чернігівської області 23 січня 2009 року, на підставі рішення виконавчого комітету Ічнянської міської ради Чернігівської області від 06 жовтня 2008 року № 293, свідоцтво про право власності на домоволодіння. Вважає, що Ічнянська міська рада Чернігівської області вищевказаним рішенням позбавила її та інших спадкоємців законного права на спадщину, а тому просить визнати недійсним рішення виконавчого комітету Ічнянської міської ради Чернігівської області та свідоцтво про право власності на нерухоме майно.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та просили визнати недійсним рішення виконавчого комітету Ічнянської міської ради Чернігівської області та свідоцтво про право власності на нерухоме майно, оскільки при винесенні даного рішення виконавчим комітетом Ічнянської міської ради Чернігівської області не враховано було наявність інших співвласників домоволодіння. Також цим рішення порушено право ОСОБА_8, який за життя законно набув право власності на частину даного житлового будинку. В звязку з цим порушено право спадкоємців, так як згідно ст. 1216, ст. 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

ОСОБА_3 в судовому засіданні вказала, що вирішення спору щодо позовних вимог про визнання недійсним рішення виконавчого комітету Ічнянської міської ради Чернігівської області та свідоцтва про право власності на нерухоме майно вважає покласти на розсуд суду.

ОСОБА_4 в судовому засіданні проти позову заперечувала та просила відмовити в його задоволенні, вказуючи на те, що рішення виконавчого комітету Ічнянської міської ради Чернігівської області є законним та на підставі якого видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно ч. 1 ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Статтею 60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено в судовому засіданні на підставі рішення виконавчого комітету Ічнянської міської ради народних депутатів Чернігівської області від 03 грудня 1980 року № 270 ОСОБА_7, який працював на той момент в колгоспі, було надано право індивідуального житлового будівництва на земельній ділянці в м. Ічня по вулиці Леваневського, 10 Чернігівської області, що підтверджується копією рішення (а.с.25). З 1981 року ОСОБА_7 разом із сімєю дружиною ОСОБА_6 та сином ОСОБА_8 (а.с.12) став проживати в житловому будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованому в м. Ічня по вулиці Леваневського, 10 Чернігівської області, що підтверджується копією домової книги (а.с.21-22), який відносився до суспільної групи господарств колгоспний двір, що підтверджується копією рішення Ічнянського районного народного суду Чернігівської області від 19 травня 1988 року за № 2-191/1988 (а.с.187-188). Членами даного колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року були: голова колгоспного двору ОСОБА_7, та члени колгоспного двору дружина, ОСОБА_6 та син, ОСОБА_8, а тому вищевказане майно належало їм на праві спільної сумісної власності, в якому частки його членів є рівними і таке право збереглося після припинення його існування.

Крім того, з 1982 року по 1987 рік в даному житловому будинку проживала ОСОБА_3 (Кузьменко, ОСОБА_8) ОСОБА_9 колишня дружина ОСОБА_8 з малолітньою донькою ОСОБА_5, але їх частки з колгоспного двору були виділені згідно рішення Ічнянського районного народного суду Чернігівської області від 19 травня 1988 року за № 2-191/1988 (а.с.187-188).

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності.

У відповідності до ст. 212 ЦК УРСР 1963 року володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору.

Частина 2 ст. 123 ЦК УРСР 1963 року передбачає, що розмір частки члена двору встановлюється, виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Згідно п. 6 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в його майні. За п. 6 «г» даної постанови згідно із ст. 4 Постанови ВР України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року».

Враховуючи вищевказане, суд прийшов до висновку, що житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований в м. Ічня по вулиці Леваневського, 10 Чернігівської області, мав статус майна, яке відносилось до колгоспного двору і збереглося після припинення його існування, членами якого станом на 15 квітня 1991 року були: голова колгоспного двору ОСОБА_7, та члени колгоспного двору дружина, ОСОБА_6 та син, ОСОБА_8, а тому вказане майно належало їм на праві спільної сумісної власності , в якому частки його членів є рівними і таке право збереглося після припинення його існування.

Після смерті ОСОБА_6, яка померла 16 травня 1993 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.15), спадкове майно, а саме: частка житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, успадкували чоловік спадкодавиці ОСОБА_7 та син ОСОБА_8 в рівних частинах, так як на день смерті спадкодавці постійно з нею проживали та були зареєстровані.

22 серпня 2014 року помер ОСОБА_7, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.16), після смерті якого спадщину своєчасно прийняли сини спадкодавця ОСОБА_8 та ОСОБА_10, звернувшись до Ічнянської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області в передбачений законодавством шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини, де було заведено спадкову справу № 31/2015 року, що підтверджується повідомленням Ічнянської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області від 11 вересня 2015 року (а.с.48).

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя,який його пережив, та батьки.

Частина 1 ст. 1267 ЦК України вказує, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

10 лютого 2015 року помер чоловік позивачки ОСОБА_8, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.19), після смерті якого відкрилась спадщина, яку своєчасно прийняли як спадкоємці за законом позивачка, дочка спадкодавця ОСОБА_5 та брат спадкодавця ОСОБА_10Г, звернувшись до Ічнянської державної нотаріальної контори Чернігівської області із заявами про прийняття спадщини (а.с.47).

Відповідно до вимог ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

При зверненні ОСОБА_1 до нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину виявилось, що ОСОБА_8 за життя не зареєстрував право власності на належну йому частину вищевказаного житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами. Крім того, при зверненні ОСОБА_1 до ПП «Інвентаризатор Чернігівщини» для оформлення належних документів зясувалося, що даний житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами зареєстрований на імя «Гавриша Григорія Панасовича» та видане виконавчим комітетом Ічнянської міської ради Чернігівської області 23 січня 2009 року, на підставі рішення виконавчого комітету Ічнянської міської ради Чернігівської області від 06 жовтня 2008 року № 293, свідоцтво про право власності на домоволодіння.

Оскільки виконавчий комітет Ічнянської міської ради Чернігівської області, при прийнятті рішення про оформлення правовстановлюючих документів на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований в м. Ічня по вулиці Леваневського, 10 Чернігівської області, не дослідив всі обставини та не вивчив зібрані матеріали ОСОБА_7, та видачі свідоцтва про право власності, порушив за життя права померлого ОСОБА_7, а в подальшому права позивачки та інших спадкоємців вищевказаного майна, тому дане рішення слід визнати недійсним.

Таким чином, недійсним слід також визнати свідоцтво про право власності на нерухоме майно, який був виданий на підставі недійсного рішення виконавчого комітету Ічнянської міської ради Чернігівської області від 06 жовтня 2008 року № 293 про оформлення права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований в м. Ічня по вулиці Леваневського, 10 Чернігівської області.

На підставі вищевказаного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити та визнати недійсними рішення виконавчого комітету Ічнянської міської ради Чернігівської області від 06 жовтня 2008 року № 293 про оформлення права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований в м. Ічня по вулиці Леваневського, 10 Чернігівської області та свідоцтва про право власності на нерухоме майно ОСОБА_7.

Керуючись ст.ст. 10, 60, ст. 197 ч. 2, ст. 209 ч. 3, 212-215, 223 ЦПК України, ст. 392, 1261, 1267, 1268, 1297 ЦК України, ст.ст. 120, 123,529, 548, 549 ЦК УРСР 1963 р., Постановою Пленуму ВС України від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року , ЗУ «Про власність» суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати недійсним рішення виконавчого комітету Ічнянської міської ради Чернігівської області від 06 жовтня 2008 року № 293 про оформлення права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований в м. Ічня по вулиці Леваневського, 10 Чернігівської області та видачу свідоцтва про право власності на нерухоме майно ОСОБА_7.

Визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане виконавчим комітетом Ічнянської міської ради Чернігівської області 23 січня 2009 року про право власності ОСОБА_7 на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований в м. Ічня по вулиці Леваневського, 10 Чернігівської області , зареєстрованого КП «Бюро технічної інвентаризації» Ічнянської районної ради 23 січня 2009 року в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 26202752 на підставі рішення виконавчого комітету Ічнянської міської ради Чернігівської області від 06 жовтня 2008 року № 293.

Рішення може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Т. В. Карапиш