УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Кадєтової О.В.,Карпенко С.О.,
Мостової Г.І.,Наумчука М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, треті особи: ОСОБА_11, ОСОБА_12, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_10 на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 25 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2012 року ОСОБА_6 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 20 вересня 1996 року її донька ОСОБА_13 позичила у ОСОБА_7 6 000,00 доларів США під 5 % річних строком на один рік (до 20 вересня 1997 року). У вказаний період її донька працювала у Болгарії та пересилала їй гроші для погашення боргу перед ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її чоловік ОСОБА_14, після смерті якого відкрилася спадщина на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1. ОСОБА_7 запропонував їй допомогу з приводу оформлення спадщини і познайомив з ОСОБА_15, яка, в свою чергу, запропонувала їй оформити на її ім'я довіреність на представництво її інтересів при оформленні спадщини, що нею і було зроблено. 30 березня 2005 року вона дізналась, що 12 грудня 1996 року належна їй квартира на підставі довіреності, виданої на ім'я ОСОБА_15, була незаконно продана від її імені, ОСОБА_9

Враховуючи уточнення позовних вимог просила визнати частково недійсною довіреність від 25 жовтня 1996 року, видану на ім'я ОСОБА_15, посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рюміною Е.А., в частині повноважень щодо управління та розпорядження усім належним їй майном та визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 12 грудня 1996 року між ОСОБА_15 та ОСОБА_9

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25 червня 2015 року, позов задоволено частково.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 12 грудня 1996 року між ОСОБА_15 та ОСОБА_9, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рюміною Е.А., зареєстрований в реєстрі за № 13146. В іншій частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_10 просить скасувати судове рішення апеляційного суду, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що ОСОБА_6 згоди на продаж належної їй квартири не надавала, постійно проживала в ній, а тому правові наслідки, передбачені договором купівлі-продажу щодо передачі майна не наступили. Також ОСОБА_6 була введена в оману, підписавши довіреність на ім'я ОСОБА_15 з метою допомоги в оформленні свідоцтва про право власності після смерті чоловіка, а не з метою продажу квартири.

Проте повністю з такими висновками судів попередніх інстанцій погодитися не можна з огляду на наступне.

Судом встановлено, що АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності належала ОСОБА_6 та ОСОБА_14 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 19 серпня 1993 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер чоловік позивача ОСОБА_6 - ОСОБА_14, після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частки АДРЕСА_1.

ОСОБА_7 запропонував позивачу допомогу в оформленні спадщини та залучив до цього юриста ОСОБА_15., на ім'я якої ОСОБА_6 25 жовтня 1996 року видала довіреність з правом управління та розпорядження всім належним їй майном.

Проживаючи у спірній квартирі, у березні 2005 року ОСОБА_6 випадково дізналася про те, що 09 грудня 1996 року ОСОБА_15 на підставі зазначеної довіреності оформила спадщину на 1/2 частину спірної квартири на її ім'я, при цьому про вчинені дії її не повідомила, правовстановлюючі документи їй не передала і без її згоди та волевиявлення 12 грудня 1996 року уклала від її імені договір купівлі-продажу спірної квартири з ОСОБА_9 - донькою ОСОБА_7

Про факт відчуження спірної квартири ОСОБА_15 позивача не повідомила, грошей за продаж квартири не передавала, у свою чергу квартира «покупцю» не передавалася, оскільки ОСОБА_6 продовжувала безперервно проживати в ній разом зі своєю родиною, сплачувала комунальні платежі та користувалася квартирою, як власник житла до 23 серпня 2013 року.

02 жовтня 2002 року спірна квартира була подарована ОСОБА_9 своїй матері ОСОБА_9

18 травня 2006 року ОСОБА_9 уклала договір іпотеки вказаної квартири зі ОСОБА_10

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 померла.

ОСОБА_6 іншого житла немає і проживала у спірній квартирі тривалий час з 1970 року по 2013 рік, і після того, як їй стало відомо про противоправні дії відповідачів відносно її власності, вона звернулась до суду та до правоохоронних органів.

Згідно довідки прокуратури Малиновського району м. Одеси від 25 травня 2015 року, за вказаною заявою здійснюється досудове розслідування по кримінальному провадженню, яке внесено до ЄРДР за № 0000476 від 05 грудня 2012 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України. На даний час кримінальне провадження перебуває в СВ Малиновського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області.

Допитана у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_6 підтвердила, що вона надала довіреність ОСОБА_15 для оформлення спадщини на 1/2 частину квартири після померлого чоловіка. Після оформлення спадщини вона не отримувала від ОСОБА_15 свідоцтво про право на спадщину і не знала про те, що ОСОБА_15 уклала договір купівлі-продажу з донькою ОСОБА_7 - ОСОБА_9, також вона не отримувала від ОСОБА_15 за продаж квартири будь-яких грошей.

Указані пояснення ОСОБА_6 підтверджено матеріалами спадкової справи, яка витребувана судом апеляційної інстанції. В даній спадковій справі в наявності є довіреність, яка була видана ОСОБА_6 на ім'я ОСОБА_15 для оформлення спадщини на 1/2 частину квартири після померлого чоловіка.

Згідно із ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Статтею 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно ст. 58 ЦК Української РСР 1963 року, який був чинним на час укладення спірного договору, угода, укладена внаслідок обману, насильства, погрози, зловмисної угоди представника однієї сторони з другою стороною, а також угода, яку громадянин був змушений укласти на вкрай невигідних для себе умовах внаслідок збігу тяжких обставин, може бути визнана недійсною за позовом потерпілого або за позовом державної чи громадянської організації.

Правильно встановивши обставини справи, суди дійшли вірного висновку, що довіреність була видана ОСОБА_6 на ім'я ОСОБА_15 лише для оформлення спадщини на 1/2 частину квартири після померлого чоловіка, в той час як остання шляхом введення ОСОБА_6 в оману здійснила продаж належної їй на праві власності квартири.

Разом з тим, частково задовольняючи позов, у порушення вимог ст. ст. 11, 213 ЦПК України суди попередніх інстанцій не розглянули вимоги позивача щодо визнання даної довіреності частково недійсною, що є суттєвим порушенням норм процесуального права.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо поновлення позивачеві строку на звернення до суду, посилаючись при цьому, що ОСОБА_6 є людиною похилого віку, ІНФОРМАЦІЯ_1, через фізичний стан не мала можливості самостійно в повній мірі захищати свої права, неправомірними діями відповідачів була позбавлена житла, у зв'язку з чим має право вимагати захисту у судовому порядку.

Також з матеріалів справи вбачається, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2011 року, яке набрало законної сили, задоволено позов ОСОБА_10 Визнано за останнім право власності на АДРЕСА_1, усунуто перешкоди у користуванні власністю, шляхом виселення ОСОБА_6 та інших осіб із зазначеної квартири.

Відповідачем за віндикаційним позовом має бути незаконний володілець майна власника, який може і не знати про неправомірність свого володіння та утримання такого майна. При цьому незаконними володільцями вважаються як особи, які безпосередньо неправомірно заволоділи чужим майном, так і особи, які набули майно поза волею власника.

Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності, зокрема, стаття 387 ЦК України надає власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Враховуючи наявність зазначеного судового рішення, суди попередніх інстанцій у порушення вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України залишили поза увагою те, що обраний позивачем спосіб захисту не може відновити її порушені права, оскільки ОСОБА_6 з позовом про витребування спірної квартири від власника на підставі ст. 388 ЦК України не зверталася.

Відповідно до ч. 3 ст. 355 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

З огляду на викладене, ухвалені у справі судові рішення не можна визнати законними й обґрунтованими, тому вони підлягають скасуванню з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України, з передачею справи на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_10 задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2013 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 25 червня 2015 року скасувати та справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов О.В. Кадєтова
С.О. Карпенко Г.І. Мостова
М.І. Наумчук