АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Ратнікової В.М., Пікуль А.А.

при секретарі Дука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 25 квітня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 р. ПАТ «КБ «Надра» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 086 590,23 грн.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що відповідно до Кредитного договору №68/П/78/2008-840 від 03 квітня 2008 року, який був укладений між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 останньому було надано кредит в сумі 88236 доларів США під 13,89% річних. Відповідно до додаткової угоди №2 від 01.03.2008р. процентну ставку за користування кредитними коштами було зменшено до 11,89% річних.

В подальшому, як вказує Позивач, кредит був конвертований у національну валюту.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання ОСОБА_1 своїх зобов'язань за кредитним договором між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки від 03.04.2008 р.

Відповідно до умов зазначеного договору поручитель зобов'язалася перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне і повне виконання ОСОБА_1 своїх зобов'язань за кредитним договором, і її відповідальність з позичальником визнавалась солідарною.

У зв'язку із тим, що боржник належним чином не виконує своїх зобов'язань, позивач звернувся до суду з позовом.

Справа № 760/4771/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/88652016
Головуючий у суді першої інстанції: Коробенко С.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 25 квітня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість по сплаті процентів за кредитним договором у розмірі 72 834,81 грн. та пеню за прострочення сплати процентів у розмірі 5 101,78 грн.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на його незаконність і необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального законодавства, просила рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування заявлених вимог апелянт посилався на те, що суд першої інстанції помилково послався на те, що оскільки банком не заявлялася вимога до боржника про дострокове повернення кредиту, то він позбавлений можливості заявляти позов до суду та стягнути достроково кредит на підставі ст. 1050 ЦК України.

Крім того, апелянт вважає помилковим висновки суду про те, що порука ОСОБА_2 є припиненою, на підставі ч.1 ст.559 ЦК України, оскільки додатковою угодою, на думку апелянта, навпаки було зменшено обсяг відповідальності як позичальника, так і поручителя.

Представник апелянта в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

ОСОБА_1 та представник відповідачів заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що 03 квітня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №68/П/78/2008-840 на суму 88 236 доларів США терміном до 11 квітня 2037 року, з покладення на Позичальника обов'язку зі сплати 13,89% річних (п.1.2 Договору) за користування наданим кредитом, (а.с. 54).

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання ОСОБА_1 своїх зобов'язань за кредитним договором між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки від 03.04.2008 р., згідно з якими поручитель зобов'язалась перед кредитором солідарно відповідати з ОСОБА_1 (а.с. 20-21).

Відповідно до додаткової угоди № 3 від 5 серпня 2010 р. укладеної між ВАТ КБ «Надра» ОСОБА_1 і поручителем ОСОБА_2 п. 1.3. в якості забезпечення Позичальником виконання своїх зобов'язань щодо погашення кредиту, сплати процентів, комісій у вигляді плати за управлінням кредиту, неустойки (пені, штрафу), а також інших витрат щодо задоволення вимог Кредитора Кредитор укладає з позичальником п. 1.3.1. іпотечний договір за умовами якого позичальник передає Кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме двокімнатну квартиру яка розташована за адресою АДРЕСА_1. ( а.с. 12-19)

1 березня 2013 р. між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Надра» був укладений додатковий договір № 1 до кредитного договору.( а.с. 51-52)

В той же день також був укладений додатковий договір до договору поруки. ( а.с. 49-50).

19 листопада 2013 року між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 було укладено Додатковий договір про внесення змін та доповнень №1 до Кредитного договору, згідно з яким Сторонами було погоджено зміну валюту виконання зобов'язань за кредитом на національну грошову одиницю - гривню, при цьому зафіксовано, що:

розмір зобов'язань Позичальника по поверненню кредиту станом на день підписання цього додаткового договору становить 681 895,62 гривень;

розмір зобов'язань Позичальника по сплаті процентів за користування кредитом складає 274 009,39 гривень;

на період з дня підписання додаткового договору і до дня повного виконання позичальником своїх зобов'язань (за умови їх належного виконання) плата за користування кредитом встановлюється на рівні 11 % річних;

в разі невиконання/неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань процентна ставка встановлюється на рівні 15% річних.

Крім того, Сторонами погоджений новий графік погашення заборгованості, згідно з яким Позичальник щомісяця має сплачувати рівні платежі по 8 426,09 гривень, при цьому в період з 19.11.2013 р. по 12.08.2024 р. ці платежі складаються з поточних нарахованих процентів та частини заборгованості по процентах, нарахованих за минулий період в загальному розмірі 274 009,39 гривень. ( а.с. 130-144)

Починаючи з 12.09.2024 р. Позичальник в складі щомісячних платежів по 8 426,09 гривень зобов'язувався сплачувати частину тіла кредиту аж до повного його погашення в 03.04.2037 р.

Аналізуючи зміст даної додаткової угоди, суд першої інстанції прийшов до висновку, що її умовами збільшується обсяг відповідальності позичальника порівняно з первісною редакцією Кредитного договору, оскільки за неналежне виконання Позичальником своїх зобов'язань передбачалось збільшення процентної ставки за користування кредитом до 15% річних що є більше, ніж погоджена Поручителем міра відповідальності Позичальника, а тому порука ОСОБА_1 є припиненою, у зв'язку із чим суд відмовив у задоволенні вимог до поручителя.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 з моменту укладення додаткового договору від 19.11.2013 р. продовжував неналежним чином виконувати свої зобов'язання за кредитним договором, в матеріалах справи відсутні докази складання Банком вимоги до Позичальника про дострокове повернення кредиту, направлення такої вимоги на адресу ОСОБА_1 та отримання ним, а тому і з посиланням на умови договору дострокове стягнення кредиту уявляється суду неможливим, а тому стягненню з Позичальника на користь ПАТ КБ «Надра» підлягає лише прострочена заборгованість по сплаті процентів, нарахована згідно з графіком погашення заборгованості від 19.11.2013р., яка за період з 19.11.2013р. по 15.09.2014р. (межі позовних вимог) становить 72834,81 гривень (нараховано 84260,90 гривень, а фактично сплачено 11426,09 гривень).

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає, оскільки суд першої інстанції не забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з порушенням норм матеріального права.

19 листопада 2013 року між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 було укладено Додатковий договір про внесення змін та доповнень №1 до Кредитного договору, згідно з яким Сторонами було погоджено зміну валюту виконання зобов'язань за кредитом на національну грошову одиницю - гривню.

Так, статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.ст. 1046, 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Розділом 3 додаткової угоди, сторони погодили можливість банку на дострокове стягнення боргових зобов'язань ОСОБА_1, у разі неналежного виконання своїх зобов'язань за кредитним договором.

В даному випадку судом правильно встановлено та не заперечувалося сторонами, що ОСОБА_1 з моменту укладення додаткового договору від 19.11.2013р. продовжував неналежним чином виконувати свої зобов'язання за кредитним договором, а тому позивач законно та обґрунтовано звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до положень ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З викладених норм права вбачається, що кожна сторонами сама обирає стратегію захисту своїх прав, а суд розглядає справи в межах заявлений сторонами вимог.

Посилання суду першої інстанції на ненадання доказів направлення позасудової вимоги до боржника є безпідставними, оскільки умовами договору, на які посилається суд, встановлений порядок саме позасудового вирішення спору, проте кожна сторона відповідно до вимог діючого законодавства має право обирати стратегію свого захисту, і звернувшись до суду з позовом, позивач реалізував своє право на дострокове повернення кредиту, надане цивільним законом.

Саме по собі не надання доказів надіслання позасудової вимоги про погашення заборгованості, на думку колегії суддів, не може бути підставою для відмови у задоволенні законного та обґрунтованого позову, оскільки права позивача дійсно були порушені боржником та поручителем, які є солідарними боржниками перед позивачем.

Колегія суддів не може погодитися з рішенням суду першої інстанції і в частині того, що порука ОСОБА_2 є припиненою, у зв'язку із збільшенням її відповідальності, укладенням додаткової угоди, виходячи з наступного.

Згідно п. 1.1. договору поруки від 03.04.2008 року поручитель відповідає перед кредитором за належне виконання зобов'язань позичальником у повному обсязі, в тому числі повернути до 11 квітня 2037 року кредитні кошти та сплатити відсотки за користування кредитними коштами із розрахунку 13,89%.

Відповідно до п.2.1. Договору поруки, кредитор набуває права вимагати від поручителя виконання зобов'язань, що витікають із кредитного договору при умові обов'язкового направлення поручителю повідомлення з вимогою виконати зобов'язання позичальника в цілому.

Повідомлення, що направляється кредитором поручителю, повинно бути здійснено у письмовій формі і буде вважатись поданим належним чином, якщо воно надіслано рекомендованим чи цінним листом (за адресою, що вказана в договорі), чи надано особисто поручителю

Пунктом 3.2. додаткової угоди до кредитного договору від 19.11.2013 року також йде мова про надсилання відповідної вимоги про дострокове стягнення заборгованості.

В рішенні Конституційного суду України від 09.07.2002 року в справі №15- рп/2002 (1-2/2002) зазначено, що право особи на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами.

Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

В пункті 29 постанови № 5 Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року зазначено, що при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту.

Передбачене ст.. 1050 ЦК України право кредитодавця вимагати від позичальника дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, є самостійним.

У зв'язку з порушенням позичальником умов кредитного договору щодо повернення кредиту банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов кредитного договору використав право достроково вимагати стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором, пред'явивши до Солом'янського районного суду м. Києва позовну заяву про стягнення заборгованості.

Крім того колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку вважаючи, що умовами додаткового договору від 19.11.2013 року збільшується обсяг відповідальності позичальника порівняно з первісною редакцією Кредитного договору, а саме, за неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань передбачалось збільшення процентної ставки за користування кредитом до 15% річних, що є більше, ніж погоджена поручителем міра відповідальності позичальника.

Під час укладання кредитного договору позичальнику були надані кошти в доларах США. В 2013 році додатковою угодою змінено валюту кредиту на гривню із урахуванням курсу 7,9930 грн. за 1 долар США, Натомість на час ухвалення рішення вартість 1 долара США становила більше 25,0 гривень. Початкова відсоткова ставка встановлена на рівні 13,89% річних. При укладені додаткової угоди 19 листопада 2013 рокувідсоткова ставка була зменшена до 11% річних.

Згідно п.2.2.9. додаткового договору від 19.11.2013 року було припинено нарахування комісій.

Дані обставини свідчать лише про зменшення обсягу відповідальності як позичальника, так і поручителя, а тому положення ч. 1 ст. 559 ЦК України не можуть бути застосовані.

Судом першої інстанції встановлено, що з моменту укладення додаткового договору від 19.11.2013 року, ОСОБА_1 продовжував неналежним чином виконувати свої зобов'язання за кредитним договором.

Відповідно до п. 2.2.5 додаткового договору від 19.11.2013 року, повернення відповідної частини кредиту та сплата процентів здійснюється шляхом сплати позичальником ануїтетних платежів у розмірі, строки та з періодичністю, що встановлені у графіку платежів, що є невід'ємною частиною цього договору.

Розділом 3 додаткового договору від 19.11.2013 року передбачене дострокове виконання боргових зобов'язань за ініціативою банку.

Пунктом 3.1. додаткового договору від 19.11.2013 року визначено, що банк має право відмовитись від подальшого кредитування та вимагати від позичальника дострокового виконання боргових зобов'язань за кредитним договором у випадку затримання сплати частини кредиту, або процентів за користування згідно встановленого графіку платежів щонайменше на більше ніж натри календарні місяці.

Згідно розрахунку заборгованості доданого до позовної заяви, останній платіж позичальником здійснений 19.11.2013 року (в день підписання додаткової угоди).

З останнього платежу до звернення позивача з позовом до суду минуло більше 3-х місяців.

Відповідно до ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою (пеня, штрафи), порукою, гарантією, заставою, тощо, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 533 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до ч.1ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя, а частиною 2 цієї статті передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як вбачається з наданих позивачем доказів, які не були оспорені та спростовані відповідачами, станом на 15 вересня 2014 року заборгованість перед банком за Договором №68/П/78/2008-840 від 03.04.2008р. складала 1 086 590,23 грн., яка складається з 681 895,62 грн. - заборгованість за кредитом, 325 090,42 грн. - заборгованість по оплаті відсотків, 35 201,24 грн. - пеня за прострочення оплати кредиту, 8 823,6 грн. - штраф за порушення умов кредитного договору, 3 638,04 грн. - реструктуризована пеня, 31 941,72 грн. - реструктуризований штраф.

Таким чином, враховуючи, що банк виконав свої зобов'язання належним чином, надавши боржнику грошові кошти в кредит, а відповідачі, в свою чергу, не виконують узяті на себе зобов'язання, то колегія суддів вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне розподілити судові витрати, у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» задовольнити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 25 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту:

Позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію, задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) та ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (Код , МФО 380764, рахунок в ПАТ «КБ «Надра» №) заборгованість за Договором №68/П/78/2008-840 від 03.04.2008р. в сумі 1 086 590,23 грн. (один мільйон вісімдесят шість тисяч п'ятсот дев'яносто гривень, двадцять три копійки), яка складається з 681 895,62 грн. - заборгованість за кредитом, 325 090,42 грн. - заборгованість по оплаті відсотків, 35 201,24 грн. - пеня за прострочення оплати кредиту, 8 823,6 грн. - штраф за порушення умов кредитного договору, 3 638,04 грн. - реструктуризована пеня, 31 941,72 грн. - реструктуризований штраф.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 1 827 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 1 827 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» судовий збір у розмірі 2 009,7 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» судовий збір у розмірі 2 009,7 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді