РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2016 року Рівненський міський суд Рівненської області

в особі судді - Панас О.В.

при секретарі - Корнійчук А.В.

з участю позивача - ОСОБА_1

представника позивачки - адвоката ОСОБА_2

представників відповідача - ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Рівненського державного гуманітарного університету про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, -

В с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до Рівненського державного гуманітарного університету з позовом, в подальшому вимоги були уточнені, про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 04 травня 1993 року була прийнята на роботу в Рівненський держаний гуманітарний університет та займала посаду чергової гуртожитку №5.

Згідно наказу Рівненського держаного гуманітарного університету №124-п від 15 липня 2015 року її було звільнено із займаної посади на підставі п.З ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених посадовою інструкцією та правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Своє звільнення вважає незаконним та таким, що проведено всупереч вимогам чинного законодавства.

Будь-яких систематичних порушень не допускала.

Із наказом про звільнення її не ознайомили, наказ отримала поштою значно пізніше дня його винесення, а тому позов поданий в межах строку звернення до суду.

Ст. 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Просила винести рішення, згідно якого поновити її на роботі в Рівненський державний гуманітарний університет ( ) на посаді чергової гуртожитку із 15 липня 2015 року. Стягнути із Рівненського ДГУ ( на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу із 15 липня 2015 року по день поновлення на роботі. Стягнути із Рівненського ДГУ ( на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 20000 грн.

В судовому засіданні позивачка підтримала позов в межах доводів позовної заяви. Додатково пояснила, що 12.06.2015р. у її вихідний до неї телефонували з міліції з приводу крадіжки в гуртожитку. В цей день вона була на дачі у ОСОБА_5 На роботу мала вийти 16.07.2015р., проте у визначений день до робочого місця її не допустили, а комендант сказала, що її звільнено. 23.07.2015р. отримала наказ про звільнення з 15.07.2015р. 07.07.2015р. їй була винесена догана, з наказом ознайомлена не була. 16.07.2015р. зверталася до ректора з заявою щодо поновлення її трудових прав. Просила поновити ї на роботі на посаді чергової гуртожитку, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 23188,34 грн. за період з 16.07.2015р. по день винесення рішення суду. Також просила стягнути моральну шкоду в сумі 20 000,00 грн., яка полягала в моральних стражданнях та переживаннях з приводу не допуску до роботи, в наслідок чого втратила спокій та сон, погіршився стан здоровя.

Представник відповідача позов не визнав. Підтримав подані до суду письмові заперечення відповідно до яких із вимогами позовної заяви не погоджуються у повному їх обсязі, виходячи з наступного.

Підставою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності є порушення трудової дисципліни. Закон не вимагає, щоб таке порушення обов'язково призводило до будь-яких шкідливих наслідків. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності досить, щоб був зафіксований сам факт порушення.

Факт вчинення дисциплінарного проступку зафіксований належним чином у доданих до заперечення документах та належною особою - зав. гуртожитком № 5, відповідно до п. 7.3. Правил внутрішнього трудового розпорядку.

Звільнення згідно п. З ст. 40 (систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення;) допускається лише на підставі факту систематичності порушення (Постанова від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» п. 23. За "передбаченими п. З ст. 40 КЗпП підставами працівник мбже бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами).

07 липня 2015 року, Наказом № 119-п ОСОБА_1 було оголошено догану за систематичне порушення трудової дисципліни (підстави для оголошення догани перелічені в цьому ж Наказі та відповідні документи долучені до даного заперечення на позовну заяву).

Попередньо, щодо зафіксованого порушення трудової дисципліни позивачка відмовилась надавати письмові пояснення, що зафіксовано у акті фіксації відмови від надання письмових пояснень від 03 липня 2015 року, чим звела нанівець можливість врегулювання трудового спору до оголошення догани.

Виходячи із змісту позову, позивач догану не оспорює, а оспорює Наказ про звільнення, -просить суд прийняти рішення, згідно якого поновити її на роботі.

Після оголошеної догани, позивач не виявила бажання належно виконувати трудові обов'язки, що зафіксовано службовою запискою зав. гуртожитком № 5 ОСОБА_6 від 07.07.2015 року, до якої долучався протокол зборів трудового колективу гуртожитку № 5 від 07.07.2015 року, в якому було зазначено конкретні порушення трудової дисципліни, що вже були вчинені після оголошеної догани, та які стали додатковими підставами для звільнення за систематичне порушення трудової дисципліни. Надавати пояснення щодо цього, ОСОБА_1 відмовилась, про що складено акт фіксації відмови від надання письмових пояснень від 14 липня 2015 року.

15 липня 2015 року, Наказом № 124-п ОСОБА_1 було звільнено із роботи за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на неї посадовою інструкцією та правилами внутрішнього трудового розпорядку, п.З ст.40 КЗпП України.

Підстави для звільнення виникли після оголошення позивачу догани, ОСОБА_1 мала час для усвідомлення та виправлення, відповідно, усі норми чинного та міжнародного законодавства вважають дотриманими.

Відповідно до статті 235 КЗпП України, оплата вимушеного прогулу може бути проведена лише тоді, якщо буде встановлено факт незаконного звільнення.

Виходячи із вищевикладеного: відсутність порушень трудового законодавства щодо процедури і підстав застосування догани з боку роботодавця, наявність документальної фіксації фактів порушення позивачем трудової дисципліни та сам характер порушень, вважають, що звільнення правомірне та раціональне.

З приводу стягнення моральної шкоди не погоджуються в повній мірі, оскільки наведені позивачем у заяві формулювання є загальними, абстрактними та необгрунтованими, які жодним чином не можуть підтверджувати факт заподіяння позивачу моральної шкоди, не дають відповіді на питання в чому саме полягає ця шкода та чим саме /якими доказами/ підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.

Просили відмовити в задоволенні позовних вимог повністю у звязку з їх безпідставністю, так як ОСОБА_1 систематично порушувала правила внутрішнього трудового розпорядку: притягнення до дисциплінарної відповідальності, притягнення до адміністративної відповідальності, рішення трудового колективу.

Заслухавши пояснення позивачки, представників відповідача, дослідивши письмові матеріали та оцінивши доази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала на посаді чергової гуртожитку Рівненського державного гуманітарного університету, яка наказом № 124-п від 15.07.2015р. була звільнена за систематичне невиконання без поважних причин обовязків, покладених на неї посадовою інструкцією та правилами внутрішнього трудового розпорядку п.3 ст.40 КЗпП України. Звільнення відбулося без погодження з профспілковим комітетом, оскільки за повідомленням голови ППО РДГУ ОСОБА_7, лист № 01-58 від 10.06.2016р., ОСОБА_1 виключена із членів Первинної профспілкової організації РДГУ з 01.06.2013р. як така, що без поважних причин протягом 3-х місяців не сплачує профспілкові внески.

Підставою звільнення було: службова записка зав.гуртожитком № 5 ОСОБА_6, яка будучи допитаною в судовому засіданні, підтвердила факт написання доповідної записки щодо ОСОБА_1, яка не виконувала без поважних причин посадові обовязки; доповідна записка юрисконсульта ОСОБА_3 від 15.07.2015р.; відповідь голови профкому РДГУ ОСОБА_7 від 14.07.2015р.; протоколом про притягнення до адміністративної відповідальності за адміністративне правопрпушення ОСОБА_1 від 07.07.2015р.

Наказом № 119-п від 07.07.2015р. ОСОБА_1, черговій гуртожитку № 5, за систематичне порушення трудової дисципліни , оголошена догана. Підставою притягнення були: службова записка юрисконсульта ОСОБА_8; акт фіксації відмови від надання письмових пояснень ОСОБА_1

Так, з оглянутої судом доповідної ОСОБА_9 на імя в.о. ректора РДГУ вбачається, що її підставою були 2 доповідні записки зав.гуртожитком ОСОБА_10 разом із доданими до них доповідними та пояснювальними від мешканців гуртожитку № 5 за якими ОСОБА_9 прийшов до висновку про наявність підстав притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

Не погоджуючись з наказом про притягнення її до дисциплінарної відповідальності, ОСОБА_1В звернулася до суду з позовом до Рівненського РДГУ про скасування догани.

Рішенням Рівненського міського суду від 24.03.2016р., залишеним в силі ухвалою колегії судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області від 13.05.2016р., ОСОБА_1 було відмовлено в задоволенні позову у звязку з пропуском строку звернення до суду. Судом було встановлено, що стягнення за порушення позивачем трудової дисципліни застосовано без дотримання вимог ст. 147-149 КЗпП України, а саме не визначено в чому полягає порушення (проступок), не враховано попередньої роботи працівника, порушено строки застосування дисциплінарного стягнення, так як перші порушення були виявлені у 2014р., тобто після спливу річного строку. По кожному проступку не відібрано письмове пояснення. З висновками Рівненського міського суду погодилася і колегія суддів апеляційного суду, яка вказала, що суд першої інстанції вважав доводиви ОСОБА_1 обгрунтованими, проте відмовив у задоволені позову у звязку із пропуском ОСОБА_1 без поважних причин тримісячного строку звернення до суду за вирішенням трудового спору.

З оглянутого судом протоколу зборів трудового колективу гуртожитку № 5 від 07.07.2015. вбачається, що трудовий колектив вирішив виступити з ініціативою про притягнення чергової ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани за порушення правил внутрішнього трудового розпорядку та посадової інструкції гуртожитку.

На загальних зборах були присутніми 11 чоловік в тому числі ОСОБА_1 Так, з протоколу вбачається, що на загальних зборах обговорювалися питання порушення трудової дисципліни ОСОБА_1, підставою чого були доповідні, скарги мешканців гуртожитку, які враховані у доповідній ОСОБА_9, та стали підставою притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності. Як було встановлено судом зазначеним порушенням була дана оцінка в рішенні суду від 24.03.2016р.

Так, згідно протоколу, всі 11 чоловік проголосували «за» по другому питанню, при цьому підпис ОСОБА_1 відсутній щодо голосування, міститься запис ОСОБА_1В про не погодження з рішенням зборів, тобто арифметично виходить, що 10 працівників голосувало «за», тому даний протокол є сумнівним щодо одноголосності у прийнятті рішення по другому питанню і не міг прийматися до уваги.

Крім того, судом встановлено, що протоколом засідання адміністративної комісії при виконавчому комітеті Рівненської міської ради від 07.07.2015р., ОСОБА_1було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст..186 КУпАП та накладено штраф у сумі 119 грн.

Постановою Рівненського міського суду від 07.12.2015р. задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 та скасовано постанову адміністративної комісії при виконавчому комітеті Рівненської міської ради № 107 від 07.07.2015р. про накладення штрафу на суму 119 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене ст. 186 КУпАП., що спростовує твердження про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності як однієї з підстав, яка була врахована як одна з підстав невиконання ОСОБА_1 без поважних причин обовязків, покладених на неї посадовою інструкцією та правил внутрішнього трудового розпорядку.

З оглянутої доповідної записки юрисконсульта ОСОБА_3 від 15.07.2015р. вбачається, що підставою для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення згідно ч.3 ст. 40 КЗпП України була службова записка зав.гуртожитку № 5 ОСОБА_6 від 07.07.2015р. до якої долучені: протокол зборів трудового колективу гуртожитку № 5 від 07.07.2015р., акт про відмову від підпису на протоколі зборів від 07.07.2015р., посадова інструкція №8 чергового гуртожитку, витяг з наказу № 119-п від 07.07.2015р. про оголошення догани ОСОБА_1, протокол про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Вважаючи дані порушення системними, юрисконсульт прийшла до висновку про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення згідно ч.3 ст.40 КЗпПУ.

З оглянутого судом табелю обліку робочого часу за липень 2015р. вбачається, що ОСОБА_1 була на чергуванні в липні 2015р.: 01, 04,05,08,09, 12,13.

Підставою для розірвання трудового договору за п.3 ст.40 КЗпПУ є систематичне невиконання працівником трудових обовязків. Такими, що систематично порушують трудову дисципліну визнаються працівники, які мають дисциплінарне стягнення або громадське стягнення за порушення трудової дисципліни та порушили її знову протягом року з дня застосування стягнення за перше порушення.

Тому при звільненні працівника з підстав, передбачених цією нормою закону , організація повинна навести конкретні факти допущеного ним невиконання обов'язків, зазначити, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнення та коли.

Як роз'яснив Пленум ВС України в п.22 постанови від 06.11.1992р. № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, необхідно з'ясувати, в чому конкретно виявилося порушення, яке стало приводом до звільнення; чи могло вони бути підставою для розірвання трудового договору за п.3 ст.40 КЗпП; чи додержано власником або уповноваженим ним органом передбачених ст.ст.147-1,148,149 КЗпП правил і порядку застосування дисциплінарних стягнень.

З огляду на рішення Рівненського міського суду від 24.03.2016р. не можна вважати, що ОСОБА_1 була притягнута до дисциплінарної відповідальності за наказом № 119-п від 07.07.2015р., постанова про притягнення до адміністративної відповідальності скасована. Порушення, допущені позивачкою, на які покликається відповідач в період з 07.07.2015р. по 15.07.2015р. , не є такими, що скоєні після застосування дисциплінарного стягнення у виді догани, так як доповідні працівників РДГУ, пояснення та скарги мешканців гуртожитку, протокол загальних зборів враховувалися при винесенні наказу про догану ОСОБА_1. Звідси слідує, що ніяких порушень ОСОБА_1 після 07.07.2015р. допущено не було.

Таким чином, аналізуючи в сукупності встановлені судом достовірні докази, суд прийшов до висновку, що систематичне невиконання ОСОБА_1 без поважних причин обовязків, покладених на неї посадовою інструкцією та правил внутрішнього трудового розпорядку не знайшло свого підтвердження, а відтак підстав для звільнення позивачки за п.3 ч.1 ст. 40 КЗпПУ не було.

Показання допитаних в судовому засіданні свідків: ОСОБА_5, ОСОБА_11, ОСОБА_12 суд до уваги не приймає оскільки вони не стосуються предмету спору щодо поновлення на роботі.

Так, допитаний судом свідок ОСОБА_12 підтвердив, що 16.07.2015р. в приміщенні гуртожитку ; 5 був очевидцем того, що ОСОБА_1 не допустили до роботи з причин звільнення.

Свідок ОСОБА_11 суду показала, що разом з ОСОБА_1 ходила в міліцію з приводу притягнення останньої до адміністративної відповідальності.

Допитана судом свідок ОСОБА_5 показала, що зі слів ОСОБА_1 їй відомо, що у визначений день ОСОБА_1 вийшла на роботу, проте їй сказали, що вона звільнена, про прийняття такого наказу їй не було нічого відомо.

Виходячи з вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що сукупністю достовірно встановлених доказів підтверджується порушення права на працю ОСОБА_1, тому позов в частині поновлення на роботі підлягає до задоволення.

Згідно ст. 235 КЗпПУ -при винесення рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більше як за один рік.

З оглянутої судом довідки про заробітну плату ОСОБА_1, виданої РДГУ № 299 від 01.06.2016р. вбачається , що заробітна плата ОСОБА_1 за травень- червень становила: 2051,84грн.+ 1650,45 грн.= 3702,29 грн. , середньоденна заробітна плата становить 97,43 грн. з розрахунку : 3702 грн.: 38(робочих дні) = 97,43 грн.

За таких підстав , з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 23188,34 грн. за період з 16.07.2015р. по 17.06.2016 року , що становить 236 робочих дні, з розрахунку 97,43 грн. х 236= 23188,34 грн.

У відповідності до вимог ст.. 237-1 КЗпПУ суд приходить до висновку, що вимога в частині стягнення моральної шкоди підлягає до задоволення частково, та стягнення з відповідача у звязку з порушенням законних прав позивачки, що призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагали від неї додаткових зусиль для організації життя, моральної шкоди у сумі 1000 грн.

Відповідно до ст.. 88 ЦПК судові витрати в розмірі 2750,00 грн. (1378 грн.х 2=2750,00 грн.) підлягає до стягнення з відповідача в Дохід Державного бюджету України.

На підставі п.1 ст.40,ст.ст. 233, 235, 237-1 КЗпП України, постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами трудових спорів № 9 від 6.11.1992р, Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212-215, 223 ,294, 367 ЦПК УКраїни, керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212-215, 223 ,294, 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Поновити ОСОБА_1, чергову гуртожитку № 5, на роботі в Рівненському державному гуманітарному університеті (Код ) на посаді чергової гуртожитку із 15 липня 2015р.

Стягнути з Рівненського державного гуманітарного університету (Код ) на користь ОСОБА_1 з середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 23 188 (двадцять три тисячі сто вісімдесят вісім) грн.. 34 коп. та моральну шкоду в сумі 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп.

Рішення суду в частині поновлення на роботу та виплати заробітної плати за один місяць підлягає до негайного виконання.

Стягнути з Рівненського державного гуманітарного університету (Код ) судовий збір в сумі 2750 (дві тисячі сімсот пятдесят) грн. 00 коп. до Державного бюджету України.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд з поданням в десятиденний строк апеляційної скарги з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: О.В. Панас