Ухвала

іменем україни

23 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Гримич М.К., Кафідової О.В.,

Маляренка А.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання права власності, припинення права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_3, яка діє від свого імені та як представник ОСОБА_4, на рішення Московського районного суду м. Харкова від 19 січня 2016 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 09 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що їм на праві спільної сумісної власності належала квартира АДРЕСА_1. 28 жовтня 1996 року вони та ОСОБА_5 уклали на біржі нерухомості та основних фондів «Україна» договір купівлі-продажу, за умовами якого продали, а ОСОБА_5 придбав у власність вказану вище квартиру. У червні 1998 року позивачі звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, оскільки останній не виплатив їм грошові кошти за придбану квартиру. У 1999 році адвокат, який здійснював представництво інтересів позивачів у суді, повідомив, що справа розглянута та судом ухвалено рішення на їх користь. З 1998 року ОСОБА_5 спірною квартирою не користується, витрат на її утримання не несе, а ОСОБА_3, ОСОБА_4 зареєстровані та постійно мешкають у зазначеній квартирі по теперішній час. Разом з тим, про порушення свого права вони дізналися лише у 2015 році, коли відповідач звернувся до них із заявою про скасування заходів забезпечення позову, накладених ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 03 червня 1998 року. Крім того, договір купівлі-продажу спірної квартири мав бути нотаріально посвідченим, а невиконання вказаної вимоги закону тягне за собою недійсність такої угоди.

Враховуючи викладене, ОСОБА_3, ОСОБА_4 просили суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 28 жовтня 1996 року, зареєстрований на біржі нерухомості та основних фондів «Україна» між ними та ОСОБА_5, оскільки такий правочин не був нотаріально посвідчений, а відповідач не платив кошти за спірну квартиру.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 19 січня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 09 березня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено з інших підстав.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, яка діє від свого імені та як представник ОСОБА_4, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення місцевого та апеляційного судів, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України) від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши матеріали справи, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову з інших підстав, апеляційний суд виходив із того, що позивачі пропустили строк позовної давності, на застосуванні якого наполягав відповідач.

Такі висновки колегія суддів вважає правильними і такими, що узгоджуються з матеріалами справи та вимогами закону.

Судами встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду 26 вересня 1996 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належала на праві спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_1.

28 жовтня 1996 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 уклали на біржі нерухомості та основних фондів «Україна» договір купівлі-продажу, за умовами якого позивачі продали, а відповідач придбав у власність за ціною 5 562 грн. квартиру АДРЕСА_1.

25 грудня 1997 року ОСОБА_5 зареєстрував своє право власності на придбану квартиру у державному комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації №1».

У 1998 році ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання недійсним вказаного вище договору купівлі-продажу спірної квартири, оскільки відповідач не сплатив кошти за продану йому квартиру.

На забезпечення цього позову ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 08 червня 1998 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 18 вересня 1999 року позовну заяву ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири залишено без розгляду.

На час укладання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 продавці ОСОБА_3, ОСОБА_4 та покупець ОСОБА_5 не були членами біржі нерухомості та основних фондів «Україна» чи її брокерами, а тому згідно зі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» договір купівлі-продажу спірної квартири не може бути визнаний біржовою операцією.

Правила ЦК України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом (п. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).

Оскільки спірні правовідносини виникли до 01 січня 2004 року, а тому суди дійшли правильного висновку про врегулювання таких правовідносин нормами ЦК УРСР 1963 року.

Згідно зі ст. 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Аналогічним чином питання початку перебігу позовної давності визначені і в ст. 261 ЦК України, згідно якої перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила.

Відповідно до ст. 80 ЦК УРСР закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові.

Апеляційним судом також вірно встановлено, що право на пред'явлення позову про визнання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 недійсним виникло у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 28 жовтня 1996 року, тобто в день укладання договору.

Початком перебігу строку позовної давності у даному спорі є наступний після 28 жовтня 1996 року день, а закінченням трьохрічного строку позовної давності є 29 жовтня 1999 року.

Разом з тим, з даним позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду у травні 2015 року, а належних доказів, що підтверджують поважність пропуску строку позовної давності не навели.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вірно виходив із того, що позивачами пропущено строк позовної давності, на застосуванні якого наполягав відповідач.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків апеляційного суду не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, яка діє від свого імені та як представник ОСОБА_4, відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 09 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С. Висоцька

Судді: М.К. Гримич

О.В.Кафідова

А.В.Маляренко

І.М. Фаловська