У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

ЗакропивногоО.В., Хопти С.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - служба у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що вона перебувала в шлюбі з ОСОБА_4, який розірвано рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 21 листопада 2014 року. В період шлюбу у неї з відповідачем народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 донька ОСОБА_5 З моменту народження, після розлучення і по цей час дитина проживає з нею у АДРЕСА_1, де вона також зареєстрована.

Матеріальним забезпеченням доньки та її вихованням з часу фактичного припинення сімейних відносин з відповідачем з літа 2014 року займається виключно вона із допомогою її батьків. Перешкод для зустрічей відповідача з дочкою вона не чинила, вони не змінювали місця проживання, відповідачу відомий її номер телефону, так само і адреса дошкільного навчального закладу, який відвідує дитина.

Не дивлячись на тривале ігнорування відповідачем його обов'язків щодо участі у вихованні та утриманні дитини, позивач сподівалась, що він перегляне свою точку зору, у зв'язку з чим раніше не зверталась до суду з приводу позбавлення батьківських прав, а також не заперечувала проти рішення комісії з питань захисту прав дитини Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації щодо перенесення на два місяці розгляду питання про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав у зв'язку з рекомендацією йому зустрітись із дитиною, налагодити контакт з нею та матеріально утримувати. Навіть після рекомендацій комісії на сьогоднішній день відповідач не приймає будь-якої участі в утриманні та матеріальному забезпеченні дитини, як і не приймав весь час після припинення спільного проживання. Крім цього, відповідач не спілкується з дитиною ні з допомогою засобів зв'язку, ні безпосередньо.

Також жодного разу ОСОБА_4 не відвідував доньку після їх розлучення, не цікавився її життям, розвитком, станом здоров'я. Фактично донька не бачила батька жодного разу після того, як він виїхав з їх житла. Вона не отримала від батька жодного подарунку чи привітання на день народження та інші свята. Донька фактично не знає ні свого батька, ні своїх родичів по батьковій лінії. Відповідач нехтує своїми обов'язками по відношенню до дитини та її утримання, тому позивач просила позов задовольнити, позбавити відповідача батьківських прав та стягнути аліменти.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 10 лютого 2016 року, позов задоволено.

Позбавлено ОСОБА_4 батьківських прав відносно його доньки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_5 в розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 30 липня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення в частині позбавлення батьківських прав, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Судові рішення в частині вирішення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - служба у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, про стягнення аліментів не оскаржуються, а тому у касаційному порядку не переглядаються.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив із того, що ОСОБА_4 свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків та нехтує ними, а саме не піклується про доньку, не бере участі у її вихованні та у матеріальному забезпеченні, не виявляє батьківської турботи та уваги, не турбується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з нею, тому є підстави для позбавлення відповідача батьківських прав. Належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень щодо позбавлення його батьківських прав відповідачем суду не надано.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають

Судами установлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 серпня 2011 року по 21 листопада 2014 року, у якому народилась донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу 21 листопада 2015 року позивач уклала шлюб з ОСОБА_6

ОСОБА_3 та її донька ОСОБА_5 зареєстровані та проживають в трьохкімнатній квартирі АДРЕСА_1.

Відповідно до характеристики, наданої завідувачем дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 83, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, відвідує дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 83 з вересня 2014 року. В садочок дитина ходить охоче, з бажанням. Завжди в садочок дитина ходила з мамою, тато за цей період жодного разу в закладі не з'являвся. Ввечері, так само матуся забирала її додому. ОСОБА_5 приймала активну участь у всіх святах в садочку і на них була присутня саме матуся. На всіх батьківських зборах присутня мама, вона вчасно оплачує квитанції за харчування дитини в закладі. Дівчинка завжди виглядає охайно, розвивається згідно з віковим особливостям.

Служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, враховуючи інтереси дитини, надала висновок від 20 липня 2015 року № 102/03/29-6900 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 стосовно його малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження.

У висновку зазначено, що батько дитини, ОСОБА_4, запрошувався до служби у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, надавав письмові пояснення, у яких зазначив, що він заперечує щодо надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав, з дитиною він не бачився з серпня 2014 року, оскільки, з його слів, мати дитини не відповідає на телефонні дзвінки та, коли він приїздив, двері квартири ніхто не відчиняв. Проте, батько із заявами щодо усунення перешкод у спілкуванні з донькою до служби у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, не звертався. Також зазначив, що матеріально дитину не утримує, посилаючись на те, що після припинення відносин з дружиною все спільне майно залишив їй.

28 травня 2015 року комісія з питань захисту прав дитини Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації заслухала питання позбавлення батьківських прав та рішенням комісії перенесено його розгляд на два місяці з рекомендацією відповідачу налагодити контакт та взаємовідносини з матір'ю дитини, зустрітись з донькою, яку він не бачив тривалий час та матеріально утримувати свою дочку, надавати кошти на їжу, одяг, взуття, іграшки та оздоровлення, оскільки дитина не може існувати за рахунок залишеного майна матері дитини.

22 червня 2015 року відповідач звернувся до служби у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації дітей із заявою щодо своєї участі у вихованні малолітньої дочки ОСОБА_5.

16 липня 2015 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації повторно заслухане питання надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав та питання участі батька у вихованні дитини. На даному засіданні батько ОСОБА_4 повідомив, що з дочкою він не зустрічався, дитину він не утримував, матеріально не допомагав. Тобто, батько проігнорував поради та рекомендації комісії, не зробив конкретних кроків щодо дійсної участі у житті, вихованні та матеріальному забезпеченні доньки, не виявив бажання виправити свої помилки. З моменту подання матір'ю дитини заяви щодо надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав (січень 2015 року), батько дитини своєю поведінкою та діями не довів, що справді цікавиться долею дитини.

Комісія дійшла висновку, що батько свідомо нехтує своїми обов'язками, ухиляється від виховання та навчання дочки, не проявляє щодо неї батьківської турботи, не цікавиться її життям та здоров'ям, не утримує матеріально.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

У пп. 15, 16 постанови Пленум Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_4 посилався на те, що вони з позивачкою припинили спільне проживання, проте у нього є бажання спілкуватися з дитиною. ОСОБА_3 чинить перешкоди у спілкуванні, зловживає батьківськими правами, з відповідною заявою до органів опіки та піклування про сприяння участі у вихованні доньки звертався, що свідчить про відсутність винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Крім того, відповідно до положення ч. 4 ст. 10 ЦПК України, яка також покладає і на суд певні обов'язки зі створення для сторін змагального процесу, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Таким чином, суди у порушення вищевказаних вимог закону та вимог ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК України не дали оцінки висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету міської ради від 20 липня 2015 року № 102/03/29-6900, що передбачено ч. 6 ст. 19 СК України, та не мотивували своїх висновків щодо цього, маючи процесуальну можливість з'ясувати ці обставини, не зазначили, чи відповідає це інтересам дитини, чи є поведінка відповідача винною у нехтуванні виконанням своїми батьківськими обов'язками.

Також, апеляційний суд у порушення ч. 4 ст. 60 ЦПК України дійшов висновку про наявність винних дій відповідача щодо ухилення від виконання батьківських обов'язків, який ґрунтується на припущеннях, так як суд не визначився, чи свідомо та умисно ОСОБА_4 ухилявся від виконання вказаних обов'язків.

Установлення таких фактичних обставин справи має важливе значення для правильного її вирішення.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити часткеово.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 лютого 2016 року в частині позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - служба у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, скасувати, справу направити в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта