08.07.2016 227/775/16-ц
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 липня 2016 року Добропілля
Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Хоменко Д.Є.,
при секретарі Малашко С.В.,
за участю сторін:
позивача не зявилася,
відповідач не зявився,
треті особи не зявились,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Лупоносової Марини Геннадіївни до Бешко Вікторії Геннадіївни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Добропільський районний відділ головного управління державної міграційної служби, Виконавчий комітет Добропільської міської ради Донецької області, про визнання особи такою, що втратило право користування житловим приміщенням, -
25 лютого 2016 року позивач звернулася до суду із позовом до Бешко Вікторії Геннадіївни про визнання особи такою, що втратило право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що є власником квартири, яка розташована за адресою: вул.Південна, 4/22 в м. Білозерське Донецької області, що підтверджується копією договору купівлі-продажу. У квартирі також зареєстровано Бешко Вікторію Геннадіївну 21 травня 1974 року народження, яка є сестрою позивача та Бешко Марину Ігорівну, 18 вересня 2009 року народження, яка є племінницею позивача. ОСОБА_1 та її донька ОСОБА_2 не проживають у вищезазначеній квартирі з 04 лютого 2014 року, участі в утриманні житла та в сплаті комунальних послуг не приймають, позивач змушена сплачувати за комунальні послуги з розрахунку кількості зареєстрованих в квартирі осіб, що негативно впливає на її матеріальне становище. Просить визнати ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі № 22 будинку № 4 по вул. Південня в м. Білозерське Донецької області. Зобовязати Добропільський міський відділ ГУ Державної міграційної служби України в Донецькій області зняти ОСОБА_1 та її доньку ОСОБА_2І.з реєстрації за адресою: Донецька область, м. Добропілля, вул.Південна, 4/22.
У подальшому, позивач уточила свої позовні вимоги та просила суд звільнити від статусу третьої особи: Добропільський районний відділ головного управління державної міграційної служби у донецькій області і визнати ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі №22 будинку №4 по вул.Південна(вул.Южна) в м. Білозерське міста Добропілля, Донецької області, внаслідок відсутності понад одного року в порядку ч.2 ст.405 ЦК України.
Позивач в судове засідання не зявилась, але надала заяву в якій просить розглянути справу без її участі. Відповідно до заяви про уточнення позовних вимог від 17.06.2016 року просила суд задовольнити змінені позовні вимоги.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, виконавчого комітету Добропільської міської ради Донецької області(служба у справах дітей) до суду не зявився, але надав заяву в якій просить розглянути справу без їх участі, позовні вимоги визнають частково, заперечують проти зняття з реєстрації малолітньої ОСОБА_2 по причині неповідомлення адреси її вибуття.
Відповідач у судове засідання повторно не з'явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, судові повістки були направлені на адресу відповідача у відповідності до ст. 74 ЦПК України, однак доказів поважності своєї неявки або заяви про розгляд справи за їх відсутністю до суду надано не було.
Отже, на підставі ст.224 ЦПК України, у разі неявки відповідача, який належним чином повідомленим і від якого не надійшло повідомлення про причини не явки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у ній даних чи доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд визнав причини неявки відповідача неповажними та ухвалив розгляд справи провести за його відсутністю на підставі наявних у справі доказів.
Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.
Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 29 серпня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_3, власником квартири №22 в будинку № 04 по вул.Південна міста Білозерське міста Добропілля Донецької області є позивач Лупоносова М.Г.
Згідно копії домової книги та довідки від ПП БРЕС «Прогрес» за зазначеною адресою зареєстровані, крім Лупоносової М.Г., відповідач з 15.07.2009 року ОСОБА_1 та її донька ОСОБА_2 з 18.09.2009 року.
Із долученого до матеріалів справи акту обстеження житлово-побутового та матеріального положення складеного депутатом Білозерської міської ради Хничовою Н.М. від 27 січня 2016 року вбачається, що відповідач ОСОБА_1 разом із донькою ОСОБА_2 виїхали до Російської Федерації в лютому 2014 року та їх особисті речі в квартирі відсутні.
Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень проти них. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у розгляді справи. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких виникає у сторін спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною 3 ст.61 ЦПК України, встановлені підстави звільнення від доказування, а саме: обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини
Згідно ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до ст.64 Житлового кодексу Української РСР, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.
Відповідно до ст.71 Житлового кодексу Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Статтею 72 Житлового кодексу Української РСР, визначається наступний порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням: визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Згідно п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України». У справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Виходячи з положень ст. 71 ЖК України та роз'яснень, що містяться в пп.10 і 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України", право користування жилим приміщенням при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї зберігається протягом шести місяців або інших строків, передбачених цією статтею. В разі відсутності цих осіб понад встановлені строки з поважних причин (перебування у відрядженні, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) цей строк може бути продовжений судом.
Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 405 ч. 2 ЦК України, передбачено, що член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлене домовленістю між ним і власником житла або законом.
Таким чином, зібрані по справі докази підтверджують факт не проживання відповідача в квартирі позивача(власника житла) з 2014 року, що є підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користуватися житловим приміщенням.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.182,321,405 ЦК України, ст.ст.8,10,11, 60, 61, 88, 169, 209, 213, 215, 223-227 ЦПК України, суд,-
Позовну заяву Лупоносової Марини Геннадіївни до Бешко Вікторії Геннадіївни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Добропільський районний відділ головного управління державної міграційної служби, Виконавчий комітет Добропільської міської ради Донецької області, про визнання особи такою, що втратило право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати Бешко Вікторію Геннадіївну (21 травня 1974 року народження, уродженку міста Обь Новосибірської області Російської Федерації) та Бешко Марину Ігорівну, (18 вересня 2009 року народження, уродженку м. Донецьк), такими, що втратили право користування житловим приміщенням: квартирою №22 будинку №04 по вул.Південна (вул.Южна) міста Білозерське міста Добропілля Донецької області.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через Добропільський міськрайонний суд Донецької області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення судом першої інстанції заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Копію заочного рішення направити сторонам по справі.
Рішення винесено у нарадчій кімнаті в одному примірнику.
Суддя Д.Є. Хоменко