АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/1154/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої судді Федорової Н.О.,

суддів Карпусь С.А., Матковської Л.О.,

секретаря Бондаря О.В.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, поданою його представником ОСОБА_2, на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 квітня 2016 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_3, треті особи Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія», ОСОБА_4, про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и л а:

24 червня 2015 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі ПАТ «СК «Українська страхова група») звернулось до суду із вищевказаним позовом. В його обґрунтування зазначило, що 25 березня 2013 року між ПАТ «СК «Українська страхова група» та ОСОБА_4 було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-2301-13-00079. Згідно з даним договором товариство взяло на себе зобовязання відшкодувати збитки, яких може зазнати страхувальник у результаті пошкодження, знищення або втрати транспортного засобу «Nissan Murano», державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

30 березня 2014 року у м. Хмельницькому сталась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля «Opel Kadett», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3

31 березня 2014 року страхувальник звернувся до ПАТ «СК «Українська страхова група»

________________________________________________________________________________________________

Доповідач у першій інстанції ОСОБА_5 Провадження № 22-ц/792/1154/16

Суддя-доповідач ОСОБА_6 Категорія № 59

із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 квітня 2014 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

На виконання умов договору страхування, ПАТ «СК «Українська страхова група» на підставі страхового акту № 3CKA-3344 та розрахунку суми страхового відшкодування від 14 квітня 2014 року перерахувала на рахунок страхувальника, страхове відшкодування у розмірі 13158 грн.

ПАТ «СК «Українська страхова група» звернулось до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», де застраховано автомобіль «Opel Kadett», із претензією про виплату зазначеного страхового відшкодування в порядку регресу. Останнє виплатило лише 8 391 грн. 57 коп.

Вважає, що товариство, як страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування, має право регресу до винної особи, тобто ОСОБА_3, у розмірі непокритого страхового відшкодування його страховиком 4766 грн. 43 коп.

А тому, просив суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ «СК «Українська страхова група» страхове відшкодування в порядку регресу в розмірі 4766 грн. 43 коп.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 квітня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «СК «Українська страхова група» страхове відшкодування в порядку регресу в розмірі 4766 грн. 43 коп. Вирішено питання про судові витрати.

Непогоджуючись з даним рішенням, представник ОСОБА_3 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Рішення вважає незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалене з неповним зясуванням усіх обставин справи.

Суд першої інстанції не врахував, що в порушення вимог ст. 60 ЦПК України, ПАТ «СК «Українська страхова група» належним чином не підтверджено втрати товарної вартості автомобіля «Nissan Murano» та не надано, як доказ, звіт про втрату товарної вартості вказаного транспортного засобу.

Відсутні докази звернення позивача до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» з вимогою про сплату повної суми, яка зазначена в страховому акті, а також сплати останнім на користь ПАТ «СК «Українська страхова група» коштів в сумі 8 391 грн., а не всієї суми.

Суд першої інстанції хибно застосував до спірних правовідносин положення як ст. 1194 ЦК України, так і ст. 27 Закону України «Про страхування», які регулюють різні види правовідносин. Так, до відносин, які виникли із страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, застосовується ст. 1194 ЦК України та ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тоді як до відносин, які виникли із добровільного страхування ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування».

Поза увагою суду залишилась правова позиція Верховного суду України у справі № 6-2808цс15, відповідно до якої у випадку застрахованої відповідальності заподіювача шкоди, суд вправі стягувати різницю зі страхової компанії, з якою укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

У судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта підтримав апеляційну скаргу з мотивів, які в ній викладені.

Представник позивача апеляційну скаргу не визнав, посилаючись на її необґрунтованість.

Інші учасники судового розгляду не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.

Представник ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» надіслала до суду письмові пояснення, в яких зазначила, що здійснена ними 13.11.2014 року виплата страхового відшкодування на користь ПАТ «СК «Українська страхова група» відбулась на підставі заяви останнього на таку. Що стосується суми відшкодування (8391 грн. 57 коп.), то така виплачена відповідно до Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленого вказаним законом та франшизи у розмірі 500 грн.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним та обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що 30 березня 2014 року о 23 год. 15 хв. в м. Хмельницькому сталася ДТП, внаслідок якої відбулося зіткнення автомобіля «Opel Kadett» за номерним знаком ВХ 2812 АО під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «Nissan Murano» за номерним знаком ВХ 8282 АЕ під керуванням ОСОБА_4

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області постановою від 14 квітня 2014 року визнав ОСОБА_3 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та наклав адміністративне стягнення (а.с. 8).

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Opel Kadett», номерний знак НОМЕР_2, на момент настання цієї ДТП була застрахована у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» за полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АС № 1064618 від 14.04.2013 року.

Даним полісом у п. 5 передбачена франшиза у розмірі 500 грн.

Автомобіль «Nissan Murano» за номерним знаком ВХ 8282 АЕ застраховано у ПАТ «СК «Українська страхова група» за договором добровільного страхування автотранспортних засобів, згідно з яким предметом договору є життя, здоровя ОСОБА_4, його цивільно-правова відповідальність, а також майнові інтереси, повязані з володінням, користуванням і розпорядженням цим транспортним засобом (а.с. 4).

Відповідно до підпункту 2 пункту 9 вказаного договору сторони між собою домовились, що Частина 1 Договору та Частина 2 Договору є невідємними частинами Договору.

Згідно з п. 11 Умов страхування Частини 1 та п. 5 Частини 2 вказаного договору відшкодування шкоди, завданої власнику автомобіля під час ДТП, здійснюється без урахування зносу та франшизи (а.с. 4 зворот).

Вартість відновлювального ремонту розраховується виходячи з цін, що діяли на дату настання страхового випадку на території України відповідно до калькуляції СТО, рекомендованої або погодженої Страховиком (п. 12.2 Частини 2 Договору).

Згідно із страховим актом № ЗСКА-3344 від 14 квітня 2014 року (а.с. 5), розрахунком суми страхового відшкодування від цієї ж дати (а.с. 6), ремонтної калькуляції № ЗСКА-3344 від 8 квітня 2014 року (а.с. 10, 11), рахунку Автоцентру Ліга ІІ від 31 березня 2014 року (а.с. 9) до сплати СТО підлягає 13 158 грн.

Платіжним дорученням від 15 квітня 2014 року ПАТ «СК «Українська страхова група» перерахувало Автоцентру Ліга ІІ за ремонт автомобіля 13 158 грн. (а.с. 14).

У червні 2014 року позивач направив ПрАТ «УПСК» заяву про виплату компенсації страхового відшкодування в розмірі 13158 грн. (а.с.119).

У відповідь на вказану заяву ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», виконуючи умови договору (поліс № АС / 1064618) та вимоги ст. 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» перерахувало ПАТ «СК «Українська страхова група» з урахуванням зносу та франшизи 8391 грн. 57 коп.

У звязку з викладеним, «СК «Українська страхова група» звернулось до суду з позовом до винної у ДТП особи ОСОБА_3 про стягнення 4766 грн. 43 коп.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування» страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За змістом статті 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством.

Згідно з статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

При цьому, відповідно до вимог ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Отже, за змістом статті 1194 ЦК України в системному звязку зі статтею 993 цього Кодексу та статтею 27 Закону № 85/96-ВР можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справу у п. 27 своєї постанови № 4 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розяснив, що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобовязанні (заміна активного субєкта) зі збереженням самого зобовязання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобовязання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.

При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим.

Враховуючи вищевикладені обставини справи та вимоги закону, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_3, винної у ДТП особи, на користь ПАТ «СК «Українська страхова група» 4766 грн. 43 коп., що становить різницю між фактичним розміром шкоди, заподіяної власнику автомобіля «Nissan Murano» за номерним знаком ВХ 8282 АЕ ОСОБА_4 (13158 грн.) і страховою виплатою, здійсненою ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» (8391 грн. 57 коп.)

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем належним чином не підтверджено втрати товарної вартості автомобіля, оскільки не надано звіту про оцінку КТЗ, виконаного субєктом оціночної діяльності, є необґрунтованими.

Так, Законом України «Про страхування» та Договором, укладеним між позивачем та третьою особою ОСОБА_4, не передбачено зобовязання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу.

Натомість, відповідно до п. 12.2 Частини 2 Договору вартість відновлювального ремонту розраховується виходячи з цін, що діяли на дату настання страхового випадку на території України відповідно до калькуляції СТО, рекомендованої або погодженої Страховиком.

На підтвердження вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля саме в розмірі 13 158 грн. суду відповідно до умов договору надано ремонтну калькуляцію № ЗСКА-3344 від 8 квітня 2014 року (а.с. 10, 11), рахунок Автоцентру Ліга ІІ від 31 березня 2014 року (а.с. 9) та інші документи (а.с. 5, 6). Докази, які б доводили інший розмір відновлювального ремонту, відповідачем суду надані не були.

Твердження апелянта про те, що позивачем не надано доказів звернення до третьої особи з вимогою про сплату повної суми, яка зазначена в страховому акті, а отже, його вимоги в суді не підлягають задоволенню, також не заслуговують на увагу виходячи з наступного.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання субєктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обовязком особи, яка потребує такого захисту.

З огляду на викладене позивач у справі, що розглядається, отримав право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не зобовязаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування. Відповідно до зазначених вище норм ПАТ «СК «Українська страхова група» може реалізувати своє право шляхом подачі позову до суду.

Одночасно з цим, слід зазначити, що при розгляді справи суд першої інстанції помилково послався на правила ч. 1 ст. 1191 ЦК України, замість посилання на ст. 993 ЦК України, яка підлягала застосуванню. Разом з тим, ця помилка не вплинула на законність ухваленого рішення, а тому не може бути підставою для його скасування з цих мотивів.

Інші доводи апеляційної скарги не можна визнати переконливими, оскільки вони не містять доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність судового рішення.

Судом першої інстанції дотримані вимоги процесуального закону, всебічно, повно і обєктивно зясовані обставини справи та надана їм належна оцінка, тому підстав для скасування його рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявленого позову не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313 - 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, поданою його представником ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду Н.О. Федорова