АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Доповідач - Іванченко М.М.
№22-ц/796/5046/2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Іванченка М.М.

суддів: Шиманського В.Й., Желепи О.В.

при секретарі: Перетятько А.К.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду по справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Боровського Максима Євгеновича в інтересах публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк»

на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 15 грудня 2015 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою про видачу виконавчого листа на виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 30 січня 2015 року у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 274 647 грн. 68 коп.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15 грудня 2015 року у задоволенні заяви ПАТ «Укрсоцбанк» у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду - відмовлено.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду першої інстанції БоровськийМ.Є. в інтересах ПАТ «Укрсоцбанк» подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати вказану ухвалу суду та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вказує на те, що ухвалу суду першої інстанції постановлено з порушенням норм процесуального права при невірному трактуванні положень матеріального права, а тому вона підлягає скасуванню. Зокрема вказує, що суд першої інстанції невірно застосував Закон України «Про третейські суди», а також невірно зазначив, що вищевказана справа є справою про захист прав споживачів, яка виключена з компетенції третейського суду.

В судовому засіданні

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника заявника, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 07 березня 2007 року між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 32.2-16/6-7, за умовами якого банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) на споживчі потреби в сумі 47600 доларів США зі сплатою процентів у розмірі 12,2 % річних, з кінцевим терміном повернення до 06 березня 2027 року.

Відповідно до п. 6.2 кредитного договору у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись ст. 5 Закону України «Про третейські суди», домовились, що спір розглядається одноособово третейським суддею Мороз О.А., постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею спір розглядається третейським суддею Ярошовцем В.М. або Білоконим Ю.М. у порядку черговості.

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 30 січня 2015 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 274647 грн. 68 коп. заборгованості за кредитним договором, а також витрати по сплаті третейського збору в розмірі 3146 грн. 48 коп.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви ПАТ «Укрсоцбанк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, суд першої інстанції виходив із того, що спір між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2, не підвідомчий третейському суду відповідно до закону, що дає підстави відмовити у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 389-10 ЦПК України та з урахуванням положень п. 2 ч. 6 ст. 56 Закону України «Про третейські суди».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

Порядок та підстави видачі виконавчих листів на примусове виконання рішень третейських судів визначено главою 2 розділу VІІ-1 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 389-7 ЦПК України питання видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду розглядається судом за заявою особи, на користь якої прийнято рішення третейського суду.

Відповідно до ст. 389-10 ЦПК України суд відмовляє у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, якщо: 1) на день ухвалення рішення за заявою про видачу виконавчого листа, рішення третейського суду скасовано судом;2) справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; 3) пропущено встановлений строк для звернення за видачею виконавчого листа, а причини його пропуску не визнані судом поважними; 4) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; 5) третейська угода визнана недійсною; 6) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; 7) рішення третейського суду містить способи захисту прав та охоронюваних інтересів, не передбачені законом; 8) постійно діючий третейський суд не надав на вимогу суду відповідну справу; 9) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

Статтею 5 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

У відповідності до ст. 6 Закону України «Про третейські суди» визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонений третейськими судами.

Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів, третейським судам частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди«доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Зазначений Закон набрав чинності 12 березня 2011 року.

Так, рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків, ухвалено 30 січня 2015 року, тобто після внесення зазначених змін до Закону.

Оскільки ОСОБА_2 є споживачем послуг банку, спір виник щодо заборгованості за кредитом, третейському суду в силу положень п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про третейські суди" така справа не підвідомча.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 2 вересня 2015 року у справі № 6-856цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції.

За таких обставин суд першої інстанції, встановивши, що спір, який виник між сторонами, є спором щодо захисту прав споживачів, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, оскільки справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Посилання апелянта про те, що спір, який виник між сторонами не є спором щодо захисту прав споживачів, є необґрунтованими та підлягають відхиленню з урахуванням вищевикладеного.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, і на законність оскаржуваної ухвали не впливають.

Ухвала суду є законною, підстав для її скасування з мотивів викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х ВА Л И Л А:

Апеляційну скаргу Боровського Максима Євгеновича в інтересах публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 15 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:

Судді: