Справа № 348/2257/14-ц
Провадження № 22-ц/779/986/2016
Головуючий у 1 інстанції Вінтоняк М.Б.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів Вакарук В.М., Горейко М.Д.,

секретаря Шемрай Н.Б.,

з участю сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Надвірнянського районного суду від 22 березня 2016 року

в с т а н о в и л а :

Рішенням Надвірнянського районного суду від 22 березня 2016 року задоволено частково позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором № IFN0AE000074884 від 14.04.2008 року 8746,55 долари США, що складає згідно офіційного курсу НБУ 232663,48 грн. заборгованості за кредитом; 2891,84 долари США, що складає згідно офіційного курсу НБУ 76924,68 грн.. заборгованості по процентам; 477,46 долари США, що складає згідно офіційного курсу НБУ 12700,73 грн. заборгованості по комісії; 19,97 долари США, що складає згідно офіційного курсу НБУ 531,22 грн.. штраф/фіксована частина; 1244,83 долари США ,що складає згідно офіційного курсу НБУ 33113,23 грн.. штраф /процентна складова; 79801,88 грн..,що складає згідно офіційного курсу НБУ 3000 доларів США пені, а також 3275,40 грн. судових витрат.

Апелянт на дане рішення подав апеляційну скаргу в якій зазначає, що незгідний з таким рішенням суду першої інстанції вважає його необґрунтованим винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_2 виконано зобовязання щодо передачі заставного майна для подальшої його передачі банком, як заставодержателя та виконання вимог кредитно-заставного договору в частині реєстрації відомостей в Державному Реєстрі про ініціювання процедури звернення стягнення на предмет застави у відповідності до Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Законодавством чітко визначена процедура звернення стягнення на предмет застави в позасудовому порядку.

Однак, передбачена законом процедура банком додержана не була, оскільки не вносились дані до Державного Реєстру обтяжень рухомого майна про заставу на автомобіль марки FORD Connect, 2003 року випуску, д.н. НОМЕР_1, який був предметом застави згідно з і умовами договору, публічні торги стосовно предмета застави не проводились, банком його не було повідомлено про початкову ціну предмета застави і про кінцеву суму реалізації автомобіля на публічних торгах.

Крім того, позивачем не надано суду матеріали з приводу продажу автомобіля, і взагалі в позовній заяві нічого не вказано про те, що банку було передано заставне майно та не враховано вартості заставного майна в розрахунках заборгованості.

Апелянт зазначає, що у разі переходу майна у власність заставодержателя основне зобов'язання вважається повністю виконаним і заставодержатель не вправі пред'явити боржнику інші вимоги у зв'язку із виконанням цього зобов'язання.

Розрахунок заборгованості за договором від 14.04.2008, складений позивачем, є єдиним документом, поданим до суду на підтвердження взаєморозрахунків сторін по спірному договору.

Апелянт вважає, що зазначений розрахунок заборгованості за кредитно-заставним договором, за яким заборгованість за тілом кредиту безпідставно збільшилась, а відповідно збільшились і всі нарахування штрафних санкцій, не можуть бути прийнятий до уваги судом, як підставу для задоволення позовних вимог позивача.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не виконав покладених на нього вимог закону, щодо повного та всебічного з'ясування обставин справи, які мали значення для правильного вирішення спору.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити в повному обсязі.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Судом встановлено, що згідно договору від 14.04.2008 року ОСОБА_2 отримав кредит в банку у сумі 8622,29 доларів США з кінцевим терміном повернення кредиту 12.04.2013 року. Кредит надано в тимчасове користування на умовах зворотності, терміновості, платності з оплатою за процентними ставками, встановленими договором.

Згідно ст.ст. 526,527,530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідач порушив вимоги договору, не сплативши вчасно заборгованість по кредитному договору.

У відповідності із ст.ст. 610,611, 623,651 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Згідно рішення Надвірнянського районного суду від 06.12.2011 року задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк». В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 10343,81 долари США звернено стягнення на предмет застави належний відповідачу на праві власності автомобіль НОМЕР_2 шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь яким способом з іншою особою покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також надання позивачу всіх повноважень,необхідних для здійснення продажу.

17.10.2011 року відповідач згідно акту передав представнику позивача належний йому автомобіль НОМЕР_2 як предмет застави і доручив позивачу передати його на реалізацію за ринковою ціною і направити виручені кошти на погашення заборгованості.

Вказаний автомобіль банком реалізовано 04.10.2013 року. Від реалізації заставного майна на рахунок, відкритий позивачем для погашення заборгованості, було зараховано грошові кошти в сумі 5317,15 доларів США і були розподілені на погашення пені, що стверджується копією меморіального ордеру №1 від 04.10.2013 року та розрахунком заборгованості за кредитним договором.

Позивач реалізував свої права, що випливають з положень ст.ст. 525, 526, 546-550, 610, 611, 614, 622-626, 629, 1050, 1054 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредитору усе заборговане на умовах, передбачених договором і законом, а кредитор вправі вимагати виконання порушеного зобов'язання та сплати неустойки.

Станом на 04.09.2014 року заборгованість за кредитним договором становить згідно розрахунку 26161,31 дол. США, що за курсом 12,52 грн відповідно до службового розпорядження НБУ від 04.09.2014 року складає 327539,65 грн, з яких: 8746,55 доларів США - заборгованість за кредитом, в яку входить також страховий платіж в сумі 124.26 дол. США; 2891,84 дол. США - заборгованість по процентах за користування кредитом; 477,46 дол США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 12780,67 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи відповідно до договору: 19,97 дол. США - штраф (фіксована частина), 1244,83 дол США - штраф (процентна складова).

Відповідно до ст. 551 ЦК України розмір неустойки (пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Неустойка є засобом забезпечення зобов'язання та засобом цивільно-правової відповідальності за його порушення, відповідно до своєї правової природи неустойка не може розглядатися як засіб збагачення. Кредитор пред'явив вимогу про стягнення пені з урахуванням збільшення договором позовної давності за вимогою про стягнення неустойки до 5-ти років та переривання перебігу позовної давності (ст. 259 ч. 1, ст. 264 ч.ч. 1, 3 ЦК України).

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що нарахована і пред'явлена до стягнення пеня значно перевищує збитки кредитора.

Частина 3 статті 551 ЦК дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків, відповідна правова позиція, що є обов'язковою для застосування (ст. 214 ч. 2, ст. 360-7 ч. 1 ЦПК України), висловлена у Постанові Верховного Суду України від 03.09.2014 у справі № 6-100цс14.

Судом першої інстанції враховано те, що 04.10.2013 року позивачем для погашення заборгованості по пені від реалізації заставного майна зараховано 5317,15 дол. США, тому пеню визначено в розмірі 3000 дол. США, що є достатнім для ефективного захисту майнових прав кредитора.

Враховуючи положення ст..533 ЦК України, а саме, що якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума,що підлягає сплаті у гривнях,визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу,якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до правильного висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Доводи апелянта щодо неправильності реалізації банком заставного майна та відсутності підстав для нарахування пені і процентів, не заслуговують на увагу, оскільки спростовані матеріалами справи та зібраними доказами. Розрахунок заборгованості за кредитним договором, наданий позивачем, є правильним.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності та обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити

Рішення Надвірнянського районного суду від 22 березня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: І.В. Бойчук

ОСОБА_3

ОСОБА_4