Провадження № 2/161/4468/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2016 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого судді Івасюти Л.В.

при секретарі Заболотько Д.М.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

рпредставника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку справу за позовом ОСОБА_1 до Луцької міської ради, ОСОБА_3, третя особа-приватний нотаріус головного територіального управління юстиції у Волинській області Луцького міського нотаріального округу Волинської області ОСОБА_5, про визнання права власності на спадкове майно, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 свій позов мотивує тим, що у звязку зі смертю ОСОБА_6 18 квітня 2015 року відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку загальною площею 219,8 кв. м. з господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки для обслуговування жилого будинку та господарських будівель площею 0,05 га, що знаходяться за адресою: м. Луцьк, вул. Степова, 102. Зазначене майно належало померлій на праві приватної власності, на підставі договору купівлі-продажу (незавершеного будівництва), від 10 грудня 1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області та зареєстрованого в реєстрі за № 3943, та державного акту про право приватної власності на землю серії Р2 № 111739 від 28 травня 2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів за № 4047. ОСОБА_6 була його матірю, що підтверджується свідоцтвом про народження. Заповіту ОСОБА_6 не залишала. З урахуванням того, що він є єдиним сином померлої ОСОБА_6, тому є єдиним спадкоємцем першої черги, а також таким, що постійно проживав із спадкодавцем, в тому числі, і на час відкриття спадщини, отже, вважає себе таким, що прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_6 шляхам фактичного вступу в управління і володіння спадковим майном. Заяву до нотаріальної контори про відмову від спадщини не подавав. У звязку з тим, що спадкодавець за життя добудувала будинок без проектно дозвільної документації, не ввела його в експлуатацію, а також належним чином не оформила право власності та не здійснила його державну реєстрацію відповідно до вимог законодавства, він не може в установленому законом порядку оформити свої спадкові права. В той же час, не може виконати такі дії від імені спадкодавця, яка 18.04.2015року померла.

Посилаючись на вищенаведене, позивач просить суд визнати за ним, як спадкоємцем за законом, після смерті матері ОСОБА_6, яка померла 18.04.2015року, право власності на спадкове майно, а саме: на житловий будинок загальною площею 219,8 кв.м. з господарськими будівлями і спорудами, які знаходяться по вулиці Степовій, 102 у місті Луцьку.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов визнав.

Від приватного нотаріуса головного територіального управління юстиції у Волинській області Луцького міського нотаріального округу Волинської області ОСОБА_5 надійшла в суд заява про розгляд даної справи за її відсутності , згідно з якою позов визнає.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

З копії свідоцтва про смерть серії І-ЕГ № 170528 від 21 квітня 2015 року, виданого Старочортийською сільською радою Маневицького району Волинської області, актовий запис №8, вбачається, що 18 квітня 2015 року померла ОСОБА_6. (а.с.6).

Судом встановлено, що після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається, в тому числі, з житлового будинку загальною площею 219,8 кв.м. з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться по вулиці Степовій, 102, у місті Луцьку.

Зазначене майно належало померлій на праві приватної власності, на підставі договору купівлі-продажу (незавершеного будівництва), від 10 грудня 1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області та зареєстрованого в реєстрі за № 3943, та державного акту про право приватної власності на землю серії Р2 № 111739 від 28 травня 2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів за № 4047.

З технічного паспорта на обєкт нерухомого майна від 25 грудня 2012 року, що знаходиться в місті Луцьку по вулиці Степовій, 102, вбачається, що будинковолодіння складається з житлового будинку /А-2/ загальною площею 219,8 кв. м., сараю-гаража-літньої кухні /Б-1/, вбиральні /В/, огорожі та ганку. Відповідно до зроблених відміток, приміщення /А-2/ та /Б-1/ є самовільно введеними в експлуатацію та такими, на які відсутня проектно дозвільна документація.

Крім того, в судовому засіданні була оглянута інвентаризаційна справа на вищевказаний спірний будинок, в якій міститься державний акт на право приватної власності на землю для обслуговування вищевказаного жилого будинку та господарських будівель, виданий на імя ОСОБА_6, яка померла 18 квітня 2015 року. З довідки комунального підприємства «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» слідує, що в будинку, по вулиці Степовій, 102, у місті Луцьку, який належить ОСОБА_6, відсутня проектно-дозвільна документація.

Відповідно до частин 1-2, 5 статті 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо не порушує права інших осіб.

Згідно з абзацом 7 пункту 3.2 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, право власності на об'єкти самочинного будівництва може бути визнано за спадкоємцем, що має право вимагати визнання такого права, виключно за умови наявності документів про право власності на землю або право постійного користування земельною ділянкою, що видані на ім'я спадкодавця або спадкоємця, та актів введення будівлі в експлуатацію, якщо їх наявність необхідна відповідно до вимог законодавства, чинного на час завершення будівництва.

Відповідно до абзацу 12 пункту 3.2 вказаного інформаційного листа, спадкоємець не позбавлений права звернутись із позовними вимогами про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва в порядку спадкування. Це узгоджується із частинами 3, 5 статті 376 ЦК України і нормами про поняття спадкування та склад спадщини (статті 1216, 1218 ЦК України).

Таким чином, якщо право звернутися з вимогою про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва відповідно до чинного законодавства належало спадкодавцеві, воно також належить спадкоємцеві, який прийняв спадщину.

Право вимагати визнання права власності на самочинно збудоване майно відповідно до частин 3, 5 статті 376 ЦК України є суб'єктивним цивільним правом, яке переходить у порядку спадкування відповідно до норм статей 1216, 1218 ЦК України.

Таким чином, незважаючи на те, що ОСОБА_6 здійснювала добудову придбаного незакінченого будівництвом житлового будинку без проектно дозвільної документації, вона використовувала земельну ділянку належну їй на праві приватної власності за цільовим призначенням, збудований обєкт нерухомого майна в якості житлового будинку. Це підтверджується даними будинкової книги, відповідно до якої в будинку № 102 по вулиці Степові міста Луцька проживала померла та члени її сімї, починаючи з 25 квітня 2001 року. Окрім того, збудований житловий будинок не порушує права третіх осіб.

Отже, за життя спадкодавець ОСОБА_6 мала право звернутися з вимогою про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва. Відтак, право визнання права власності на самочинно збудоване майно перейшло до позивача, у порядку спадкування, відповідно до норм статей 1216, 1218 ЦК України.

Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Як вбачається з матеріалів справи, на випадок своєї смерті, ОСОБА_6, заповіту не залишала.

Судом встановлено, що позивач є сином останньої, що стверджується його свідоцтвом про народження. (а.с. 7)

Згідно із статтею 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за час життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Судом встановлено, що позивач є єдиним сином померлої ОСОБА_6, та єдиним спадкоємцем першої черги, а також таким, що постійно проживав із спадкодавцем, в тому числі, і на час відкриття спадщини, а тому вважається таким, що прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_6 шляхам фактичного вступу в управління і володіння спадковим майном. Заяву до нотаріальної контори про відмову від спадщини не подавав.

Відповідно до ст. 1270 Цивільного кодексу України, позивач, у встановленому законом порядку і терміни, позивач подав приватному нотаріусу головного територіального управління юстиції у Волинській області Луцького міського нотаріального округу Волинської області ОСОБА_5, заяву про прийняття спадщини, відповідно до якої 25 квітня 2016 року була заведена спадкова справа після смерті ОСОБА_6, проте через відсутність оригіналу правовстановлюючих документів на майно, належне спадкодавцю, не зміг отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, про що приватним нотаріусом надане розяснення, щодо відмови у вчинені нотаріальної дії від 24.06.2016р. №165/02-31.

Відповідно до ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Отже, за таких обставин, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити та визнати за позивачем право власності на житловий будинок загальною площею 219,8 кв.м. з господарськими будівлями і спорудами, які знаходяться по вулиці Степовій, 102, у місті Луцьку, як спадкове майно за законом, після смерті матері ОСОБА_6.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 60, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 328, 392, 1216, 1218, 1223, 1269, 1274 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, як спадкоємцем за законом, після смерті матері ОСОБА_6, яка померла 18 квітня 2015року, право власності на спадкове майно, а саме: на житловий будинок загальною площею 219,8 кв.м. з господарськими будівлями і спорудами, які знаходяться по вулиці Степовій, 102, у місті Луцьку.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд шляхом подання скарги про апеляційне оскарження рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду Л.В. Івасюта