Номер провадження 2/243/2719/2016
Номер справи 243/5265/16-ц
«23» вересня 2016 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
Головуючого - судді Хаустової Т.А.,
- секретаря судового засідання - Каліух К.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду №19 Слов'янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з участю третьої особи Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області про позбавлення батьківських прав,-
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 з участю третьої особи - Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області про позбавлення батьківських прав, обґрунтувавши свої вимоги тим, що з відповідачем ОСОБА_2 з 06 липня 2002 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі і прожила з ним майже 5 років до 17 липня 2007 року, після чого вони розлучилися.
Від цього шлюбу в них ІНФОРМАЦІЯ_2 року народився син ОСОБА_3, який після розірвання шлюбу залишився проживати разом з нею.
З моменту розірвання шлюбу відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню сина. Взагалі не цікавиться його станом здоров'я.
У зв'язку з цим вона неодноразово зверталася до Відділу опіки та піклування із скаргами на небажання відповідача самостійно брати участь у вихованні сина. Однак це не дало позитивного результату. Проте відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти. Вищевказані обставини підтверджуються наступними доказами:
1)актом обстеження умов проживання дитини від 16.06.2016 року, під час проведення якого ОСОБА_3 повідомив, що не має спілкування з батьком;
2)довідкою завідуючого ДНЗ № 39 від 15.06.2016 року про те, що відповідач не виконує свого батьківського обов'язку щодо піклування про дитину та її виховання;
3)довідкою-розрахунком № 6-1118 від 10.06.2016 року ДВС м. Слов'янська про заборгованість ОСОБА_2 по аліментам;
4)характеристикою середньої загальноосвітньої школи № 22 м. Краматорська від 16.06.2016 року про те, що ОСОБА_2 - відповідач не цікавиться навчанням та вихованням дитини.
Вищезазначені обставини свідчать про невиконання відповідачем, ОСОБА_2, своїх бітьківських обов'язків, закріплених ч. 1 - 3 ст. 150 Сімейного кодексу України, відповідно до якої батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України). Названі дії у відповідності до ст. 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав щодо сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з ухиленням від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.
Позивач вважає, що з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини відповідача доцільно позбавити батьківських прав. Зазначені нею обставини у відповідності з п. 2, 4, 5 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав.
У відповідності з ч. 4, 5 ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Просить суд винести рішення про позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2, який проживає у АДРЕСА_2, відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з»явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. 23 вересня 2016 року на адресу суду надійшла Заява від позивача, в якій вона просить суд розглянути справу без її участі, задовольнити її позовні вимоги (а.с. 67).
Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи (а.с.63). Як вбачається з матеріалів справи кореспонденція, яка направляється на адресу відповідача ним не отримується (а.с.39, 54, 56, 59).
У відповідності до ч.5 ст. 74 ЦПК України «У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається:
- юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження ( місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців;
- фізичним особам, які не мають статусу підприємців - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином».
Відповідно до ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання ( перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.
Сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин.
Відповідач повідомлений у встановленому порядку ( належним чином) про час і місце судового розгляду справи не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача ( представника позивача), вважає можливим відповідно до правил ч.1 ст. 224 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення
Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Слов'янської міської Ради Донецької області Шевченко М.В. - що діє на підставі довіреності № 29/01-1072 від 03 серпня 2016 року (а.с.33) до судового засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. 08 вересня 2016 року від третьої особи надійшла заява, в якій він позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд розглянути справу без участі його представника (а.с.60).
Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з участю третьої особи Органу опіки та піклування Слов'янської міської Ради Донецької області про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість.
У відповідності до ст. 165 Сімейного Кодексу України « Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім»ї якої проживає дитина…» та п. 18 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Відповідач по справі є батьком неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження (а.с.7).
З відповідачем ОСОБА_2 з 2002 року по 2007 рік ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі (а.с.10).
Дитина проживає разом з ОСОБА_1, за зазначеною позивачем адресою згідно довідки КП «Служба єдиного замовника» (а.с.8).
В судовому засіданні встановлено, що відповідач став ухиляться від матеріального забезпечення дитини з моменту розірвання шлюбу з позивачем.
За місцем свого проживання ОСОБА_1 створила для дитини належні умови для її проживання. У дитини є окрема кімната, окреме спальне місце, письмовий стіл, шафа, одяг та усе необхідне для школи. Вказані обставини підтверджуються в суді Актом обстеження умов проживання від 16 червня 2016 року, який складено робітниками Краматорської ЗОШ №22 ( а.с.12).
За таких обставин, суд вважає, що позивач ОСОБА_1 вправі звернутися до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення його батьківських прав відносно його неповнолітнього сина: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження.
Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року „ Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" „Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного Кодексу України".
ОСОБА_3 є неповнолітнім (а.с.7).
Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Аналогічні положення викладені і в ст. 150 Сімейного Кодексу України.
Статтею 150 Сімейного Кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, що принижують людську гідність дитини.
Відповідно до ст. 10 Закону України „Про охорону дитинства", кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканість та захист гідності. Дисципліна і порядок сім"ї мають забезпечуватися на принципах,що ґрунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини. Держава здійснює захист дитини від: усіх форм фізичного і психічного насильства, образи, недбалого і жорстокого поводження з нею, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють.
Згідно з ст. 164 Сімейного Кодексу України „ Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:
- ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини;
Верховний Суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року розтлумачив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХП від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до статті 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм насильства, образи чи зловживань, відсутності належного піклування чи недбалого І брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи.
В п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, а крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
В судовому засіданні також встановлено, що за місцем свого проживання мати дитини - позивач по справі ОСОБА_1 створила для дитини належні умови для її проживання. У дитини є окрема кімната, окреме спальне місце, місце, де ОСОБА_3 може готувати домашнє завдання, місця, де дитина може гратися, відпочивати, займатися своїми улюбленими захопленнями та уподобаннями.
Із характеристики учня 5-В класу Краматорської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №22 з профільним навчанням ОСОБА_3 вбачається, що ОСОБА_3 навчається в ОШ №22 з 1 вересня 2014 року. Родина учня є неповною, батьки розлучені. Мати ОСОБА_1 працює в ДДМА прибиральницею. В процесі виховання і навчання сина взаємодіє зі школою, регулярно ходить на батьківські збори, цікавиться його успіхами. Конфліктів в родині немає. Батько ОСОБА_2 не приймає участі у вихованні сина і не цікавиться його шкільним життям. ОСОБА_3 показав себе як середній учень. Але до навчання підходить відповідально. Домашні завдання виконує постійно. Рівень грамотності і словарний запас відповідає віку. Усна мова більш розвинена, ніж письмова. Основний матеріал уроку засвоює добре, цікавиться читанням. Учень знає як спланувати учбову діяльність, вміє знайти головне в процесі навчання. Не пропускає школу без поважної причини. В класі не намагається стати лідером. Має багато друзів. ОСОБА_3 бере участь в усіх заходах школи та класу. В учбовій діяльності ОСОБА_3 підтримують мати та бабуся (а.с.14).
У суду немає підстав ставити під сумнів характеристику з Краматорської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №22, яка була складена директором школи та класним керівником, оскільки вони є особами, які незацікавлені в результатах розгляду справи і факти, викладені в характеристиці належним чином не спростовані.
Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року за № 789-Х11, дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту, турботи, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження.
Як встановлено в судовому засіданні, відповідач по справі - батько ОСОБА_3, проживає окремо від своєї дитини. Матеріальну допомогу дитині відповідач не надає, з дитиною не спілкується, участі у його вихованні не приймає, не цікавиться навчанням сина, його навичками та уподобаннями, його життям, успіхами та труднощами у навчанні, його схильностями та здібностями, не відвідує школу.
Відповідач не виявляє щодо ОСОБА_3 батьківського піклування, фактично самоусунувшись від виконання своїх батьківських обов'язків.
Статтею ст. 150 Сімейного кодексу України від 10 січня 2002 року визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме:
- батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини;
- батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток;
- батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Жодної участі у вихованні сина відповідач не бере. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача, що підтверджено в судовому засіданні об'єктивними доказами.
Тобто, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 не бере жодної участі у вихованні сина, жодним чином не цікавиться його життям, не бере ніякої участі в його розвитку та вихованні, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення та взагалі не цікавиться життям сина.
Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Проте, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
Жодного батьківського обов'язку щодо виховання дитини, спілкування з ним та утримання відповідач не виконує.
Так, ст. 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:
- ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.
Відповідно до п.п. 7,15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини,тощо, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками».
Із Висновку № 29/01-2057 від 17 серпня 2016 року органу опіки та піклування Слов'янської міської ради про позбавлення батьківських прав вбачається, що орган опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області, враховуючи Рішення комісії з питань захисту прав дитини, вважає, що ОСОБА_2 доцільно позбавити батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с. 40).
Згідно з частиною шостою ст. 19 СК України, суд може не погодитися з Висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Із наданого суду висновку вбачається, що Орган опіки та піклування вважав доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2, на підставі вивчення наданих документів, а також ставлення батька ОСОБА_2 до виконання батьківських обов'язків з виховання і утримання дитини.
З урахуванням цих обставин та встановлених фактів, суд погоджується з Висновком Органу опіки та піклування Слов'янської міської Ради Донецької області № 29/01-2057 від 17 серпня 2016 року.
Положенням ч. 1 ст. з Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України передбачено, що при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей.
У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, при цьому, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своїми батьками.
Суд вважає, що матеріали справи містять достовірні відомості, які свідчать про навмисне та злісне невиконання відповідачем своїх обов'язків по вихованню свого сина, оскільки протягом тривалого часу відповідач не проявляє відносно своєї дитини належної турботи та уваги, не приймає участі у його вихованні та утриманні, не піклується про стан його здоров'я та розвитку, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, хоча зобов'язаний це робити та має таку можливість.
З огляду на ці обставини та на підставі відомостей, які характеризують особу відповідача, його ставлення до дитини, суд вважає доцільним позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, оскільки це сприятиме інтересам дитини.
На підставі наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав обґрунтовані, відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, але, виходячи з інтересів дитини та конкретних обставин справи, суд вважає можливим позбавити батьківських прав відповідача ОСОБА_2 відносно його неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження.
Крім того, згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України „ Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати " і тому з відповідача ОСОБА_2 слід стягнути на користь позивача ОСОБА_1 витрати по сплаті нею судового збору у розмірі 551,20 грн. (а.с.1).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3,10, 60, 74, 77, 212, 213, 214, 215, 224-227 ЦПК України, ст. ст. 19, 150, 157, 164, 165-166, 167, 180 Сімейного Кодексу України, Постановою Пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,- суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з участю третьої особи Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області про позбавлення батьківських прав - задовольнити повністю.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця міста Словянська Донецької області, який зареєстрований та мешкає за адресою - АДРЕСА_2, відносно його неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця міста Словянська Донецької області, РНОКПП: НОМЕР_1, який зареєстрований та мешкає за адресою - АДРЕСА_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженки с. Билбасівка Словянського району Донецької області, РНОКПП: НОМЕР_2, яка мешкає за адресою - АДРЕСА_1, витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20 грн.( п'ятсот п'ятдесят одна грн. 20 коп.).
До суду відповідачем може бути подана заява про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Слов'янський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення, а відповідачем, в такий же строк з дня залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення постановлено і підписано в нарадчій кімнаті в одному екземплярі.

Головуючий:

Суддя Слов'янського міськрайонного суду Т.А.Хаустова.