Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" грудня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді Ластовки Н.Д.,

за участю секретаря Панасюк Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця, заінтересовані особи: головний державний виконавець Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Дніпровський районний відділ Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві,

В С Т А Н О В И В:

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшла вищевказана скарга.

Скарга обґрунтована тим, що ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 08 серпня 2016 року було задоволено заяву ОСОБА_2 про поновлення строку для пред'явлення ним виконавчого листа № 2604/10385/12 до виконання, виданого Дніпровським районним судом м. Києва 13 січня 2016 року за рішенням Апеляційного суду м. Києва від 26 грудня 2013 року по справі № 2604/10385/12 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування збитку, завданого внаслідок ДТП на загальну суму 23 277,00 грн., що включає матеріальну шкоду 21 000,00 грн., моральну шкоду 1 500,00 грн. та судові витрати в розмірі 777,00 грн. ОСОБА_2 з заявою про прийняття до виконання виконавчого листа № 2604/10385/12 звернувся до Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві 29 серпня 2016 року. Головним державним виконавцем Дніпровського РВ ДВС м. Києва було винесено постанову ВП №52065820 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2604/10385/12 02 вересня 2016 року. Проте, про наявність вказаної постанови боржник дізнався лише з рекомендованого листа лише 22 жовтня 2016 року. Зазначений лист був відправлений боржнику лише 17 жовтня 2016 року, що підтверджується штемпелями на конверті, що свідчить про порушення Дніпровським РВ ДВС м. Києва вимог ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», що позбавило боржника можливості виконати рішення суду у добровільному порядку. В подальшому, за телефонною домовленістю, що відбулася 24 жовтня 2016 року з головним державним виконавцем Мироненко Н.М. до Дніпровського РВ ДВС м. Києва для добровільного виконання боргових зобов'язань перед ОСОБА_2 боржник з'явився до Дніпровського РВ ДВС м. Києва 25 жовтня 2016 року. 25 жовтня 2016 року боржнику було вручено Постанову про стягнення виконавчого збору від 03 жовтня 2016 року у розмірі 2 327,70 грн. та Постанову про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та провадженням виконавчих дій від 03 жовтня 2016 року в сумі 211,65 грн. Отже, на думку заявника, враховуючи дату направлення Постанови про відкриття виконавчого провадження 17 жовтня 2016 року замість 03 вересня 2016 року державний виконавець зобов'язаний був відкласти виконавчі дії з метою недопущення порушень прав боржника на добровільне виконання рішення. Вважаючи зазначені вище постанови незаконними, 25 жовтня 2016 року заявник оскаржив їх у заяві на ім'я начальника Дніпровського РВ ДВС м. Києва. Проте, відповіді на дану заяву станом на 01 листопада 2016 року заявник не отримав. Боргові зобов'язання перед ОСОБА_2 за виконавчим провадженням ВП № жовтня 2016 року заявником були виконані в повному обсязі шляхом переказу грошей в сумі 23 277,00 грн. на рахунок Дніпровського РВ ДВС м. Києва.

Крім того, заявник вважає незаконною Постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження за ВП №52065820, що була винесена 02 вересня 2016 року. Відповідно до положень ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» з метою забезпечення виконання рішення про майнові стягнення державний виконавець накладає арешт (виносить постанову) на майно боржника (крім коштів) та оголошує заборону на його відчуження за заявою стягувача. Проте, відповідна заява від стягувача ОСОБА_2 надійшла до Дніпровського РВ ДВС м. Києва лише 17 жовтня 2016 року. Отже, винесення даної постанови відбулося з грубим порушенням законодавства України.

З огляду на зазначене вище та враховуючи те, що боржником заборгованість за ВП №52065820 перед стягувачем ОСОБА_2 добровільно погашена в повному обсязі у визначений законом термін, скаржник просить суд визнати дії головного державного виконавця Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Мироненко Н.М. щодо несвоєчасного направлення Постанови про відкриття виконавчого провадження від 02.09.2016 року у ВП №52065820 боржнику ОСОБА_1 - незаконними; визнати недійсною та скасувати Постанову про стягнення виконавчого збору від 03.10.2016 року, винесену у ВП №52065820; визнати недійсною та скасувати Постанову про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та провадженням виконавчих дій від 03.10.2016 року, винесену у ВП №52065820; визнати недійсною та скасувати Постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 02.09.2016 року, винесену у ВП №52065820; зобов'язати Дніпровський районний відділ Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві закінчити виконавче провадження ВП №52065820 від 02.09.2016 року у встановленому законодавством України порядку; стягнути з Дніпровський районний відділ Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві судові витрати в сумі 562,45 грн. на користь ОСОБА_1

Скаржник в судовому засіданні вимоги скарги підтримав в повному обсязі, просив суд її задовольнити з підстав, викладених у скарзі.

Заінтересована особа Дніпровський районний відділ Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з"явилася, проте до суду надала клопотання про неможливість забезпечення явки в судове засідання представника відділу.

Вивчивши доводи заявника, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку регулює Закон України "Про виконавче провадження.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно частини другої статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Частиною першою статті 31 Закону України "Про виконавче провадження", копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

У відповідності до частини першої статті 35 Закону України "Про виконавче провадження" за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладання провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам.

Частиною першою статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України "Про виконавче провадження", у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача.

З аналізу вищевикладених правових норм вбачається, що законодавець встановлює обов'язок щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору у разі невиконання боржником рішення суду добровільно, тобто стягнення з боржника виконавчого збору за своєю правовою природою є санкцією держави за невиконання рішення добровільно у встановлений строк.

Згідно постанови головного державного виконавця Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Мироненко Н.М. про відкриття виконавчого провадження від 02 вересня 2016 року ВП №52065820 відкрито виконавче провадження при примусовому виконанні виконавчого листа № 2604/10385/12 Дніпровського районного суду міста Києва від 13 січня 2016 року про стягнення з Мальваного М.М. на користь ОСОБА_2 боргу у розмірі 23 277,00 грн. та надано боржнику строк на її самостійне виконання в семиденний строк з моменту винесення постанови.

Прийнявши постанову про стягнення виконавчого збору без належного повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження, державним виконавцем не було забезпечено право боржника на добровільне виконання рішення.

В судовому засіданні було встановлено, що Головним державним виконавцем Дніпровського РВ ДВС м. Києва було винесено постанову ВП №52065820 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2604/10385/12 02 вересня 2016 року.

Проте, Постанова ВП №52065820 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2604/10385/12 від 02 вересня 2016 року була відправлена на адресу боржника лише 17 жовтня 2016 року, що підтверджується штемпелями на конверті, а дата його отримання боржником 22 жовтня 2016 року, що підтверджується підписом боржника в журналі отримання рекомендованих листів, що ведеться у поштовому відділенні.

З наданих скаржником документів вбачається, що боргові зобов'язання перед ОСОБА_2 за виконавчим провадженням ВП № жовтня 2016 року ОСОБА_1 заявником були виконані в повному обсязі шляхом переказу грошей в сумі 23 277,00 грн. на рахунок Дніпровського РВ ДВС м. Києва, а тому вказана державним виконавцем сума виконавчого збору є необґрунтованою.

Таким чином, зобов'язання було виконано одразу ж, як боржник дізнався про відкриття виконавчого провадження, а тому виконавчий збір не підлягає сплаті.

Частиною 2 ст. 83 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, визнати недійсним складений державним виконавцем акт, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 2 ст. 387 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» п. 18 роз'яснено, що виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав. При цьому суд не має права зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Враховуючи те, що обставини, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги звернення зі скаргою до суду, зокрема необізнаність про відкриття виконавчого провадження в строк, знайшли своє підтвердження, то суд вважає, що вимога скаржника визнати дії головного державного виконавця Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Мироненко Н.М. щодо несвоєчасного направлення Постанови про відкриття виконавчого провадження від 02.09.2016 року у ВП №52065820 боржнику ОСОБА_1 незаконними підлягає задоволенню шляхом визнання постанови неправомірною, оскільки державний виконавець в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» не направив вчасно боржнику постанову про відкриття виконавчого провадження.

Проте, законодавство не містить норм, які б зобов'язували суд крім визнання рішень, дій чи бездіяльності неправомірними ще й визнавати постанови недійсними.

З огляду на встановлені вище обставини, суд приходить до висновку, що підлягають задоволенню і вимоги скарги щодо визнання неправомірними всіх послідуючих постанов головного державного виконавця Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Мироненко Н.М., винесених в рамках виконавчого провадження ВП №52065820, а саме: постанови про стягнення виконавчого збору від 03.10.2016 року, винесеної у ВП №52065820; постанови про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та провадженням виконавчих дій від 03.10.2016 року, винесена у ВП №52065820; постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 02.09.2016 року, винесена у ВП №52065820.

Щодо вимоги скаржника зобов'язати Дніпровський районний відділ Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві закінчити виконавче провадження ВП №52065820 від 02.09.2016 року у встановленому законодавством України порядку, суд вважає дану вимогу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» № 6 від 07.02.2014р. за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК.

Виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

При цьому, суд не має права зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, оскільки скарга підлягає задоволенню, то підлягає задоволенню і вимога про стягнення з суб'єкту оскарження на користь ОСОБА_1 сплаченого судового збору в сумі 551,20 грн.

Керуючись ст.ст.383,384,387,388 ЦПК України, Законом України від 21.04.1999 року «Про виконавче провадження», суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця, заінтересовані особи: головний державний виконавець Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Дніпровський районний відділ Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиц ії у м. Києві - задовольнити.

Визнати дії головного державного виконавця Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Мироненко Н.М. щодо несвоєчасного направлення Постанови про відкриття виконавчого провадження від 02.09.2016 року у ВП №52065820 боржнику ОСОБА_1 - незаконними.

Визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Мироненко Н.М. про стягнення виконавчого збору від 03.10.2016 року, винесену у виконавчому провадженні ВП №52065820.

Визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Мироненко Н.М. про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та провадженням виконавчих дій від 03.10.2016 року, винесену у виконавчому провадженні ВП №52065820.

Визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Мироненко Н.М. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 03.10.2016 року, винесену у виконавчому провадженні ВП №52065820.

В задоволенні іншої частини вимог по скарзі - відмовити.

Стягнути з Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Ухвала суду може бути оскаржена на протязі 5 діб з моменту її оголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя: