У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Французький бульвар - Еліт», ОСОБА_3, ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання недійсною третейської угоди за кредитним договором, іпотечним договором, договорами поруки; за позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання договору поруки таким, що не підлягає виконанню, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення апеляційного суду Одеської області від 24 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року товариство з обмеженою відповідальністю «Французький бульвар - Еліт» (далі - ТОВ «Французький бульвар - Еліт»), ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 17 травня 2007 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБ СР «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк»), та ТОВ «Французький бульвар - Еліт» укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії. У рахунок забезпечення виконання ТОВ «Французький бульвар - Еліт» зобов'язань за кредитним договором були укладені: іпотечний договір між АКБ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Французький бульвар - Еліт» від 23 травня 2007 року; договір поруки від 21 травня 2007 року між АКБ «Укрсоцбанк», ТОВ «Французький бульвар - Еліт» і ОСОБА_4 та договір поруки від 21 травня 2007 року між АКБ «Укрсоцбанк», ТОВ «Французький бульвар - Еліт» і ОСОБА_3 Кредитний договір, іпотечний договір та договори поруки містять однакове третейське застереження про те, що у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів сторони передають його на розгляд Постійно діючому третейському суду при Асоціації українських банків. Позивачі зазначають, що третейський суд при розгляді спорів не може бути об'єктивним та неупередженим, оскільки створений при Асоціації Українських банків. Положення третейських застережень про те, що усі спори, які витікають з договорів, повинні вирішуватися у Постійно діючому третейському суді при Асоціації українських банків, порушують їх конституційні права, оскільки обмежують їх у можливості мати не заборонені законом цивільні права та обов'язки, ставлять їх у нерівні умови з АКБ «Укрсоцбанк». При укладенні третейських застережень їм не були роз'яснені їхні права та обов'язки під час розгляду спору третейським судом. Таким чином, позивачі просили задовольнити позов.

У грудні 2013 року ОСОБА_5 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що договір поруки від 21 травня 2007 року порушує її права, оскільки його було укладено без її, як іншого подружжя, згоди. Цей договір не укладався в інтересах сім'ї. У випадку виконання договору поруки буде порушено її право на спільне сумісне майно подружжя. Просила позов задовольнити.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 8 грудня 2014 року у задоволенні позову ТОВ «Французький бульвар - Еліт», ОСОБА_3, ОСОБА_4 відмовлено.

У задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 24 вересня 2015 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 8 грудня 2014 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ТОВ «Французький бульвар - Еліт», ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання недійсною третейської угоди за кредитним договором, іпотечним договором та договорами поруки - скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов ТОВ «Французький бульвар - Еліт», ОСОБА_3, ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано недійсними третейські застереження, передбачені:

1) п. 6.2 статті 6 «Врегулювання спорів» договору про надання невідновлювальної кредитної лінії від 17 травня 2007 року, укладеного між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ТОВ «Французький бульвар - Еліт»;

2) п. 5.2 статті 5 «Врегулювання спорів» іпотечного договору від 23 травня 2007 року, укладеного між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ТОВ «Французький бульвар - Еліт»;

3) п. 5.2 статті 5 «Порядок врегулювання спорів» договору поруки від 21 травня 2007 року, укладеного між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», ТОВ «Французький бульвар - Еліт» та ОСОБА_4;

4) п. 5.2 статті 5 «Порядок врегулювання спорів» договору поруки від 21 травня 2007 року, укладеного між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», ТОВ «Французький бульвар - Еліт» та ОСОБА_3

У поданій касаційній скарзі ПАТ «Укрсоцбанк» просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що сама по собі передача спору на вирішення третейського суду не є порушенням права на незалежний і справедливий судовий захист у загальному суді. Передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав. Визначення сторонами такого способу захисту законних прав та охоронюваних законом інтересів обох сторін, як передача спору, у випадку його виникнення, на розгляд третейського суду, не є порушенням права на незалежний і справедливий судовий захист, оскільки така домовленість відповідає внутрішній волі та намірам обох сторін.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення районного суду в частині відмови у задоволенні позову ТОВ «Французький бульвар-Еліт», ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсною третейської угоди за кредитним договором, іпотечним договором та договорами поруки та ухвалюючи в цій частині нове рішення про задоволення позову та визнаючи третейські застереження недійсними, виходив із того, що у матеріалах справи відсутні відомості про ознайомлення позивачів під час укладення третейських застережень з Положенням, Регламентом третейського суду, списком третейських судів, розміром та порядком сплати витрат, пов'язаних з розглядом справи у третейському суді, тощо. Крім того, відсутні відомості про звернення однієї сторони до іншої із пропозицією про призначення чи обрання третейського судді, надсилання стороні списку затверджених третейських суддів з пропозицією призначення (обрання) складу суду (тобто обрання конкретного судді якщо справа розглядається одним третейським суддею), призначення чи обрання вказаних у третейському застереженні третейських суддів, повідомлення про це сторонами голові Третейського суду. Зміст спірних третейських угод є заздалегідь підготовленим односторонньо банком і не містить відомостей щодо їх обговорення з позивачами у справі.

Проте погодитися з такими висновками суду апеляційної інстанції не можна.

Судами установлено, що 17 травня 2007 року між АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ТОВ «Французький бульвар - Еліт» укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії, за умовами якого боржник отримав кредит у розмірі в межах максимального ліміту заборгованості до 5 000 000 доларів США, зі сплатою 12 % річних. На забезпечення виконання кредитних зобов'язань 21 травня 2007 року між банком, товариством та ОСОБА_4 та банком, товариством і ОСОБА_3 укладено окремі договори поруки, 23 травня 2007 року між банком та товариством укладено іпотечний договір, предметом якого є земельна ділянка, розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 6.2 договору про надання невідновлювальної кредитної лінії, п. 5.2 іпотечного договору, п. 5.2 договорів поруки у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів сторони, керуючись ст. 5 Закону України «Про третейські суди», домовляються про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Білоконем Ю.М. Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходиться за адресою: 02002, вул. М. Раскової, 15, м. Київ. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею спір розглядається третейським суддею Ярошовцем В.М. або Мороз О.А. у порядку черговості, вказаному у даному пункті. У разі, якщо спір не може бути розглянутий визначеними у даному пункті суддями, суддя призначається Головою Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків відповідно до чинного Регламенту Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків.

Відповідно до ст. 17 ЦПК України сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом. Рішення третейського суду може бути оскаржено в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 5 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Спір може бути переданий на вирішення третейського суду до прийняття компетентним судом рішення у спорі між тими ж сторонами, з того ж предмета і з тих самих підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. На час виникнення спірних правовідносин Закон не містив заборони на укладення третейської угоди.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 січня 2008 року у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців 7, 11 ст. ст. 2, 3, п. 9 ст. 4 та розділу VIII «Третейське самоврядування» Закону України «Про третейські суди» (справа про завдання третейського суду) визнано, що відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом (ст. 17 ЦПК України, ст. 12 ГПК України, ст. 6 Закону України «Про третейські суди»), оскільки, гарантуючи право на судовий захист з боку держави, Конституція України водночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ч. 5 ст. 55 Конституції України). Це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч. 1 ст. 22, ст. 64 Конституції України).

Крім того, згідно з роз'ясненнями, викладеними в абзаці 5 ч. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», договір сторін про передачу спору на розгляд третейського суду (ст. 17 ЦПК України) не є відмовою від права на звернення до суду за захистом.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 6 червня 2012 року у справі № 6-50цс12, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про те, що третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав, є правильним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Посилання апеляційного суду на відсутність відомостей у матеріалах справи про ознайомлення позивачів під час укладення третейських застережень з Положенням, Регламентом третейського суду, списком третейських судів, розміром та порядком сплати витрат, пов'язаних з розглядом справи у третейському суді, що вплинуло на їх волевиявлення, є передчасним, оскільки зазначене застереження не порушує їх конституційні права, не обмежує їх у можливості мати не заборонені законом цивільні права та обов'язки.

За таких обставин висновок суду апеляційної інстанції про відсутність вільного волевиявлення позивачів, невідповідність їх волевиявлення внутрішній волі під час укладення третейських застережень, не роз'яснення їм значення змісту третейських застережень, правових наслідків укладення таких угод є помилковим.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції відповідно до приписів ст. 339 ЦПК України підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 24 вересня 2015 року скасувати, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 8 грудня 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик