Справа № 569/2760/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2016 року Рівненський міський суд Рівненської області

в особі головуючої судді - Панас О.В.

при секретарі - Корнійчук А.В.

з участю:

позивачки - ОСОБА_1

представника позивача - адвоката Демяненко Л.П.

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Рівненський завод будівельних матеріалів» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала, до початку розгляду судом справи по суті змінила підставу позову в частині позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди та просить суд стягнути з відкритого акціонерного товариства "Рівненський завод будівельних матеріалів" (далі - ВАТ "РЗБМ") на її користь витрат, понесених нею на будівництво житлового будинку АДРЕСА_1, а також 50 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням адміністрації та профкому ВАТ "РЗБМ" від 21 вересня 1994 року її сім'ї була надана квартира АДРЕСА_1 для завершення будівництва та проведення опоряджувальних робіт. З 1994 року до 1998 року вона за власні кошти та власними силами завершила будівництво квартири і з того часу до 2011 року разом із сім'єю проживала у цій квартирі. За рішенням суду у 2011 році була виселена із згаданої квартири без надання іншого жилого приміщення. Посилаючись на ст.ст.1212,1213 ЦК України, як на правову підставу позовних вимог, вважає, що відповідач повинен відшкодувати їй витрати, які вона понесла на будівництво квартири, а саме, у розмірі 132 577 грн., визначеному за висновками проведеної у справі будівельно-технічної експертизи від 29.04.2016р..

Також зазначає, що через дії відповідача, який залишив її без даху над головою, вона з 1999 року захищає своє право у суді. Дії відповідача вважає неправомірними і такими, що порушили її звичний спосіб життя, вплинули на стан її здоров'я, на її стосунки з членами сім'ї та іншими людьми, та спричинили моральну шкоду. З урахуванням глибини та тривалості моральних страждань, завданих неправомірними діями відповідача, розмір моральної шкоди оцінює у 50000 грн, які і просить стягнути з відповідача на її користь.

Представник ТзДВ "РЗБМ" Макеєв С.В. в судовому засіданні позов не визнав, позовні вимоги вважає необґрунтованими та недоведеними, а тому в задоволенні позову просив суд відмовити.

На заперечення позовних вимог посилається на те, що спірна квартира позивачу та членам її сім'ї не виділялась, оскільки у 1994 році відбувся лише попередній розподіл квартир. Протягом 1994-1998 років ТзДВ "РЗБМ" також приймав участь у будівництві будинку і допомагав усім, кому квартири у цьому будинку попередньо розподілялися, в тому числі і позивачу. Не заперечує участі позивача у будівництві квартири та проведенні в ній опоряджувальних робіт. Разом з тим, зазначає, що у зв'язку зі звільненням позивача у 1999 році з роботи та зняттям її з квартирної черги, спірна квартира їй не надавалася, а тому, ще у 1999 році позивачу пропонувалося вирішити питання відшкодування витрат, які вона понесла, приймаючи участь у будівництві будинку. Однак, до теперішнього часу позивач не надала жодних документів на підтвердження своїх матеріальних затрат на будівництво квартири, тому питання відшкодування таких витрат не було вирішено. З боку відповідача не вбачає будь-яких неправомірних дій по відношенню до позивача, що підтверджується рішеннями судів різних інстанцій, а тому вважає, що підстави для відшкодування позивачу моральної шкоди відсутні.

Крім того вказав про пропущення позивачкою строків позовної давності і просить у позові ОСОБА_1 відмовити як за безпідставністю, так і за пропуском строку позовної давності.

Заслухавши пояснення позивачки, представника відповідача, показання свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,, дослідивши письмові матеріали по справі, та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково.

Судом встановлено, що на підставі спільного рішення адміністрації та профкому ВАТ "РЗБМ", оформленого протоколом № 9 спільного засідання адміністрації і профспілкового комітету ВАТ "РЗБМ" від 21 вересня 1994 року, ОСОБА_1 та членам її сім'ї попередньо виділено квартиру АДРЕСА_1 з виключенням із списку черговості після закінчення квартири будівництвом і здачі її робочій та державній комісіям. Вказаним рішенням також передбачалося завершення будівництва будинку і, відповідно, квартир, як за кошти підприємства, так і за особисті кошти осіб, яким квартири виділялися.

Як слідує з листа ВАТ "РЗБМ" від 05 квітня 1999 року № 01/097, адресованого позивачу ОСОБА_1, у квітні 1999 року відповідач повідомив позивача про те, що у зв'язку зі звільненням її з заводу по п.2 ст.40 КЗпП України, згідно зі спільним рішенням адміністрації і профкому від 29 березня 1999 року вона знята з квартирної черги і на основі цього перерозподілені квартири у будинку по АДРЕСА_1. Посилаючись на викладене, відповідач вказував ОСОБА_1 на те, що їй необхідно з'явитися на завод для вирішення питання відшкодування витрат, які вона понесла, приймаючи участь у будівництві житлового будинку по АДРЕСА_1. Проте питання відшкодування понесених витрат вирішене не було, що підтвердила позивач в судовому засіданні.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні підтвердив, що ОСОБА_1 до ВАТ "РЗБМ" з квітня 1999 року і до теперішнього часу по вирішенню вказаного питання не зверталася, документів, які б підтверджували розмір понесених нею витрат на будівництво, не надавала.

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 разом із сім'єю у 1998 році безпідставно вселилася у квартиру АДРЕСА_1, звідки у 2011 році була виселена без надання іншого житлового приміщення на підставі рішення Рівненського міського суду від 11 листопада 2008 року залишеного в силі ухвалою Верховного Суду України від 31 березня 2010 року.

Вказані обставини підтверджуються дослідженими судом письмовими доказами, а також відповідними судовими рішеннями, і сторонами визнаються.

Відповідно до вимог ст.469 ЦК України 1963 року, чинного на час виникнення спірних правовідносин, особа, яка одержала майно за рахунок іншої особи без достатньої підстави, встановленої законом або договором, зобов'язана повернути безпідставно придбане майно цій особі. Такий же обов'язок виникає, коли підстава, на якій придбано майно, згодом відпала. В разі неможливості повернути безпідставно придбане майно в натурі повинна бути відшкодована його вартість, що визначається на момент придбання.

Аналогічні положення закріплені й у ст.1212, ст.1213 ЦК України 2004 року, за виключенням моменту визначення вартості майна (на момент розгляду судом справи про повернення майна).

Як встановлено судом, ОСОБА_1 до ВАТ "РЗБМ" з вимогами про відшкодування витрат, понесених нею на будівництво, не зверталася, а до суду з даним позовом звернулася лише 12 лютого 2013 року.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що строк звернення до суду на відшкодування понесених витрат у ОСОБА_1 виникло у 2011р., з моменту, коли вона втратила право користування майном, яке було набуте за її кошти, а тому звернулася до суду в межах строку позовної давності.

За ухвалами суду у справі були проведені судові будівельні експертизи.

Як встановлено судом, перша експертиза по ухвалі суду від 13.02.2014р. (висновок № Е-04/14 від 18.04.2014р.) була проведена у відсутність ОСОБА_1, за участю власника квартири ОСОБА_12 , експертом була оглянута квартира, наступна експертиза проводилася без огляду квартири з врахуванням робіт, перелік яких було надано ОСОБА_1 (висновок № Е-13/14 від 15.08.2014р.), а експертиза по ухвалі суду від 02.03.2016р. проведена лише в частині приведення вартості робіт та витрат на придбання матеріалів до цін 2016р., що підтвердила в судовому засіданні експерт ОСОБА_13 при проведенні експертизи врахований перелік будівельно-монтажних робіт складений ОСОБА_1

Так, згідно висновку експерта № Е-06/16 від 29.04.2016р. вартість робіт станом на 28.04.2016р. становить: 132 577 грн. з врахуванням загальновиробничих витрат; 108 067 грн. - без врахування загальновиробничих витрат.

Допитані в судовому засіданні свідки показали, що допомагали ОСОБА_1 проводити будівельно-опоряджувальні роботи в кв.АДРЕСА_1, в яку після добудови вселилася сім'я ОСОБА_1 За чиї кошти і де були придбані матеріали чітко вказати не змогли.

Оглянуті судом квитанції на придбання будівельних матеріалів на ім'я сторонніх осіб і до 1994р. суд до уваги не приймає, оскільки належних доказів на підтвердження того, що ці матеріали були використані при будівництві спірної квартири судом не здобуто. Також суд прийшов до висновку, що частина будівельних матеріалів надавалася ОСОБА_1 відповідачем, частина робіт проводилася за рахунок відповідача.

З оглянутого в судовому засіданні акту виконаних робіт (форма№2) за вересень 1993 року підтверджується, що завод будматеріалів ( на сьогоднішній день ТзДВ «Рівненський завод будівельних матеріалів») наймав будівельні бригади для виконання робіт в квартирі .

Оцінивши в сукупності встановлені судом докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково та стягнення 34 104,00 грн. При цьому судом враховані проведені роботи та витрати на придбання матеріалів згідно з додатком до експертизи № Е-06/16 від 29.04.2016р . Так, по локальному кошторису №2-1-1 враховані п. 1 -1206 грн.,4 - 116 грн.,п.8 -5850 грн., п.9 - 967 грн., п.10 - 772 грн., п.11 - 833 грн., п.15 - 754 грн., п.18 - 342 грн., п.19 - 175 грн., п.20 - 128 грн., п.22 - 1560 грн., п.23 - 714 грн., п.24 - 935 грн., п.25 - 263 грн.; по локальному кошторису № 2-1-2 : п.4 - 490 грн., п.5 - 2753 грн., п.9 - 871 грн., п.10 - 923 грн., п.17 - 739 грн., п.18 - 2828 грн., п.19 - 400 грн., п.24 - 101 грн., п.25 - 640 грн. Вартість згідно графи 8 кошторисів.

Що стосується позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, то ці вимоги суд визнає безпідставними та недоведеними.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

В обґрунтування заявлених позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 посилається на ряд обставин, які мають значення для ухвалення рішення у справі, а саме, на неправомірні дії відповідача, а також на пов'язане з діями відповідача порушення звичного способу життя, погіршення стану здоров'я, погіршення стосунків з членами сім'ї та іншими людьми.

Разом з тим, жодних належних і допустимих доказів на підтвердження будь-якої із зазначених обставин, в тому числі на підтвердження неправомірного характеру дій відповідача та наявності його вини, позивач суду не надала, а судом таких доказів встановлено не було.

Навпаки, як слідує з рішення Рівненського міського суду від 11 листопада 2008 року (справа № 2-1213/08), залишеного в силі ухвалою Верховного Суду України від 31 березня 2010 року, ознаки неправомірності в діях та рішеннях ВАТ "РЗБМ"( на даний час ТзДВ «РЗБМ») відсутні, про що свідчить характер та зміст прийнятого рішення, за яким ОСОБА_1 та члени її сім'ї були виселені зі спірної квартири, а в задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено за безпідставністю позовних вимог. Рішення суду про виселення виконане.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 82, 88, 212-215, 223, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Рівненський завод будівельних матеріалів» на користь ОСОБА_1 34104 (тридцять чотири тисячі сто чотири) грн.. 00 коп.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Рівненський завод будівельних матеріалів» судовий збір в прибуток держави України в сумі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн..00 коп.

В задоволені решти вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд з поданням в десятиденний строк апеляційної скарги з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: О.В.Панас