У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Кадєтової О.В.,
Мостової Г.І.,Наумчука М.І.
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом приватного підприємства «Ніка-2» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_6, в інтересах якого діє ОСОБА_7, на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 10 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року ПП «Ніка-2» звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 24 квітня 2008 року між сторонами було укладено договір оренди частини комплексу будівель та споруд. Проте, починаючи з 2009 року відповідач не сплачував за оренду згідно умов зазначеного договору. Крім того, у 2008 році сторони дійшли усної домовленості, згідно якої відповідач зобов'язався бути представником позивача на території Російської Федерації з розповсюдження путівок на відпочинок на базі відпочинку «Ніка-2», що належить позивачу. Протягом 2008-2012 років відповідачем здійснювалася реалізація зазначених путівок, проте кошти на користь позивача не надходили.

Просила стягнути з ОСОБА_6 на користь ПП «Ніка-2» заборгованість за договором оренди № 1135 від 24 квітня 2008 року у сумі 120 000,00 грн та заборгованість за реалізовані ним путівки на суму 1 027 150,00 грн.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 10 лютого 2015 року, позов ПП «Ніка-2» задоволено.

Поновлено ПП «Ніка-2» строк на звернення до суду з позовною заявою до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПП «Ніка-2» заборгованість за договором оренди № 1135 від 24 квітня 2008 року в розмірі 120 000,00 грн, заборгованість за реалізовані путівки в розмірі 1 027 150,00 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, в інтересах якого діє ОСОБА_7, просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволеннюз таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань перед позивачем щодо сплати орендної плати за договором оренди частини комплексу будівель та споруд, а також щодо перерахування позивачу грошових коштів, отриманих від реалізації путівок на відпочинок на базі відпочинку ПП «Ніка-2», за усною домовленістю між сторонами, утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Проте погодитися з такими висновками судів не можна виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 122 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві, поданій і оформленій у порядку, встановленому цим Кодексом, вказана фізична особа, що не є суб'єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

У разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення у пресі.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку. Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування.

Суд першої інстанції, відкривши провадження у справі, не встановив місце проживання відповідача ОСОБА_6, а направляючи судові повістки за вказаною позивачем адресою, порушив права відповідача на захист своїх законних прав та інтересів, оскільки із договору оренди від 24 квітня 2008 року вбачається, що останній зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи рішення місцевого суду на порушення вимог ч. 1. ст. 304, ч. 1 ст. 305 ЦПК України на зазначене уваги не звернув та розглянув справу за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки про день, час та місце розгляду справи, що є порушенням ст. 129 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на викладене вище, ОСОБА_6у передбаченому ЦПК України порядку про розгляд справи, як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції не повідомлявся.

Крім того, стягуючи кошти з відповідача по усній домовленості, суди не звернули уваги на наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно із ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Відповідно до п. п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суди виходили із того, що між сторонами було досягнуто усної домовленості, згідно якої відповідач зобов'язався бути представником позивача на території Російської Федерації з розповсюдження путівок на відпочинок на базі відпочинку «Ніка-2», що належить позивачу.

Однак такого висновку суди попередніх інстанцій дійшли з порушенням вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України, не з'ясували, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, не визначилися яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, та дійшли до передчасного висновку про укладення між сторонами договору в усній формі на підставі ст. 205 ЦК України, момент вчинення якого відбудеться у майбутньому.

Допущені судами неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення, рішення судів першої та апеляційної інстанції на підставі ч. 2 ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6, в інтересах якого діє ОСОБА_7,задовольнити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 10 лютого 2015 рокускасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова Г.І. Мостова
М.І. Наумчук