Справа № 459/84/15 Головуючий у 1 інстанції: Грабовський В.В.
Провадження № 22-ц/783/519/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 В. Я.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - судді Бакуса В.Я.,

суддів: Богонюка М.Я., Гірник Т.А.,

секретар: Симець В.І.,

з участю: представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5, представників третьої особи - державного нотаріуса Пятої Львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 ОСОБА_7, ОСОБА_8, третьої особи ОСОБА_9,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_2 та представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 29 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_9, ОСОБА_10, державний нотаріус Пятої Львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, ОСОБА_11, Реєстраційна служба Червоноградського міського управління юстиції, про встановлення нікчемності правочинів та застосування наслідків недійсності нікчемності правочину,

встановила:

рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 29 жовтня 2015 року в задоволенні вказаного вище позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач та представник відповідача.

ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати й ухвалити нове рішення про задоволення її вимог, посилаючись на те, що таке рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, заявник зазначає, що нотаріус не вправі була посвідчувати договір купівлі-продажу та попередній договір, оскільки обєкт продажу-купівлі не знаходився у м. Львові, як і не були зареєстрованими місця проживання сторін договору в м. Львові. А відтак, вчинивши нотаріальні дії щодо нерухомого майна, яке не знаходиться у м. Львові та поза місцем знаходження (реєстрації) сторін правочинів, нотаріус допустила порушення законодавства, а тому договори є нікчемними.

Представник відповідача просить рішення суду в частині мотивів відмови у задоволенні вимог, наведених судом в рішенні, а саме щодо порушення в діях нотаріуса, які полягали в посвідченні оспорюваних правочинів всупереч ч. 4 ст. 55 Закону України «Про нотаріат» та абз. 4 п. 38 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 03.03.2004 року № 20/5 при відсутності зареєстрованого місця проживання сторін правочину в м. Львові, не порушує прав чи інтересів сторін договору і не повинно впливати на його дійсність, оскільки з такими мотивами заявник не погоджується. Так, заявник посилається на те, що на момент вчинення оспорюваних правочинів відповідач проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, що не спростовано жодними доказами. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місцем проживання особи є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, учасників процесу - представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 на підтримання апеляційної скарги ОСОБА_2 та заперечення апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5, представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5 на підтримання своєї апеляційної скарги та заперечення апеляційної скарги ОСОБА_2, представників третьої особи - державного нотаріуса Пятої Львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 ОСОБА_7, ОСОБА_8 на заперечення апеляційної скарги ОСОБА_2 та підтримання апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5, третьої особи ОСОБА_9 на підтримання апеляційної скарги ОСОБА_2 та заперечення апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5, вивчивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційних скарг та позовних вимог, колегія суддів приходить до наступного висновку.

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду та, з урахуванням уточненням та збільшенням вимог, просила встановити нікчемність посвідчених державним нотаріусом Пятої Львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 договору купівлі-продажу квартири, яка знаходиться за адресою - м. Червоноград, вул. Набережна, 23/7 від 04.02.2011 року, зареєстрованого у реєстрі за № 3-397, та попереднього договору купівлі-продажу цієї квартири від 04.02.2011 року, зареєстрованого у реєстрі за № 3-400; застосувати наслідки недійсності нікчемного договору купівлі-продажу шляхом повернення їй квартири, яка на підставі цього договору була зареєстрована за відповідачем, та попереднього договору купівлі-продажу цієї квартири від 04.02.2011 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач покликалась на те, що нотаріус не мала права посвідчувати зазначені договори у звязку з тим, що ні предмет цих договорів, ні жодна з сторін правочинів не знаходилися (не були зареєстрованими) у м. Львові.

Відмовляючи у задоволені вимог міський суд виходив з того, що оспорюванні правочини не підпадають під жодну з підстав для визнання їх недійсними, та відсутність закону, який би встановлював недійсність правочину у звязку з порушенням вимог ст. 13-1, ч. 4 ст. 55 Закону України «Про нотаріат», а відтак відсутні підстави для встановлення їх нікчемності (недійсності), а отже і для застосування наслідків недійсності нікчемності правочинів.

З таким висновком погоджується і колегія суддів.

Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Статтею 655 ЦК передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно у власність другій стороні (покупцеві).

Посвідчення правочинів є однією з нотаріальних дій, які вчиняють нотаріуси (пункт 1 частини першої статті 34 Закону України «Про нотаріат»).

Установлено, що 04 лютого 2011 року державним нотаріусом Пятої Львівської державної нотаріальної контори посвідчено укладений між сторонами у справі договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: м. Червоноград, вул. Набережна, 23/7.

Відповідно до цього договору ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_4 купила вищевказану квартиру № 7, що в будинку № 23 по вул. Набережній у м. Червоноград Львівської області за 160 000 грн., що еквівалентно 20 000 дол. США, які продавець одержав від покупця до підписання цього договору (а.с.9 т.1).

В цей же день цим же нотаріусом був посвідчений укладений між цими самими сторонами попередній договір купівлі-продажу зазначеної квартири, відповідно до якого ОСОБА_4 зобовязується у майбутньому у строк до 04 серпня 2011 року укласти договір купівлі-продажу цієї ж квартири з ОСОБА_2 за 236 800 грн., що еквівалентно 29 600 доларам США (а.с.10 т. 1).

Встановлено, що на час вчинення зазначених правочинів зареєстрованим місцезнаходженням позивача було за адресою спірної квартири - м. Червоноград, вул. Набережній, 23/7. Даних про зареєстроване місцезнаходження відповідача станом на укладення договорів - 04.02.2011 року, не було, а матеріали справи підтверджують, що відповідач 29.11.2010 року була знятою із зареєстрованого місця проживання - м. Львів, вул. Грінченка, 13/61 (а.с.14-15 т. 1), а згодом, лише 17 березня 2011 року значиться зареєстрованою в ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.250-252 т.1).

Крім того, встановлено, що 17 листопада 2010 року ОСОБА_4 продала свою квартиру № 61, що в будинку № 13 по вул. Грінченка у м. Львові ОСОБА_12, що стверджується договором купівлі-продажу квартири (а.с.137 т. 2).

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У п. 5 своєї постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 Пленум Верховного Суду України розяснив, що статтями 215, 216 ЦК України передбачається, що вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та інтереси якої порушено вчиненням правочину. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд повинен дати оцінку таким доводам позивача. Як вбачається зі змісту ч. 5 ст. 2016 ЦК України, вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути предявлена будь-якою заінтересованою особою.

Відповідно до роз'яснень, зазначених в ч. 2 п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи.

Пункт 7 цієї постанови роз'яснює, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Згідно із ст. 203 ЦК України, в редакції чинній на час укладення вищевказаних правочинів, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Таким чином, суд вірно прийшов до висновку, що відсутні підстави для визнання недійсності правочинів і недійсність правочинів (нікчемність) не встановлена законом.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції вірно в цій частині встановлені обставини справи, доказам, що надані сторонами, дана належна оцінка. Спір вирішено на підставі наданих сторонами доказів у відповідності із нормами матеріального та процесуального законодавства.

Наведені в апеляційній скарзі ОСОБА_2 доводи є необґрунтованими і не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного рішення.

В той же час, встановлено, що рішенням колегії суддів Апеляційного суду Львівської області від 01 лютого 2016 року в позові ОСОБА_2 до Пятої Львівської державної нотаріальної контори, державного нотаріуса Пятої Львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, за участю третіх осіб Міністерства юстиції України, Головного управління юстиції у Львівській області, Головного управління державної міграційної служби у Львівській області, ковтун М.В., ОСОБА_11, Головного управління Держаної фіскальної служби у Львівській області, про визнання незаконними (неправомірними) дій державного нотаріуса Пятої Львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, відмовлено.

У зазначеному рішенні суд дав аналіз діям державного виконавця при посвідченні оспорюваного договору купівлі-продажу квартири та прийшов до висновку про безпідставність вимог ОСОБА_2 щодо визнання незаконними (неправомірними) дій державного нотаріуса Пятої Львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 щодо посвідчення 04.02.2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_13 договору купівлі-продажу квартири, що зареєстрований в реєстрі за № 3-397.

Зазначене рішення набрало законної сили.

Однак районний суд зазначеного не врахував та повторно дав аналіз діям державного виконавця.

Відтак, з урахуванням викладеного, підлягає до задоволення апеляційна скарга представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5, а тому з мотивувальної частини рішення слід виключити абзац 10, який починається словами : «Отже…» та закінчується словами: «… у м. Львові».

Відповідно до ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

А відтак, рішення суду підлягає до зміни з підстав обґрунтування відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 305, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 313, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково, апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 29 жовтня 2015 року змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення абзац 10, який починається словами: « Отже, …» і закінчується словами: «…у м. Львові».

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Бакус В.Я.

Судді: Богонюк М.Я.

ОСОБА_14