233 № 233/2509/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2016 Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Мартишева Т. О. ,

за участю секретаря Махота О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Костянтинівка заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

25 травня 2016 року до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності, одночасно позивач ОСОБА_1 звертався до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру за адресою: м. Костянтинівка Донецької області, вул. Б.Хмельницького, 3-15, яка належить відповідачці згідно договору дарування (ВСК/921303 від 30 грудня 2005 року, зареєстрованого приватним нотаріусом ОСОБА_3 р/№ 2584).

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 25 травня 2016 року позивачу ОСОБА_1 було відмолено у задоволенні заяви про забезпечення позову до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності.

Провадження у даній цивільній справі після одержання судом інформації в порядку ч. 3 ст. 122 ЦПК України відкрите ухвалою судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 30 червня 2016 року, попереднє судове засідання у справі призначене на 10-00 годину 08 липня 2016 року.

01 липня 2016 року до суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, в якій він просить суд накласти арешт на квартиру за адресою: м. Костянтинівка Донецької області, вул. Б.Хмельницького, 3-15, яка належить відповідачці згідно договору дарування (ВСК/921303 від 30 грудня 2005 року, зареєстрованого приватним нотаріусом ОСОБА_3 р/№ 2584).

Розглянувши зазначену заяву про забезпечення позову, суд вважає, що вона задоволенню не підлягає.

Так, за приписами ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

В силу ч.ч. 2, 3 ст.151 ЦПК України передбачено, що в заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Статтею 152 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, тощо. У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно ч.2 ст. 151 ЦПК України в заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до п.4 Пленуму Верховного суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з"ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з поданої ОСОБА_1 заяви про забезпечення позову, доказів належності нерухомого майна відповідачці позивачем до заяви не додано, так само, не підтверджено документально його дійсну вартість на час розгляду заяви.

Приймаючи до уваги викладене, враховуючи, що на час звернення позивача до суду із заявою про забезпечення позову не з*ясовано обсяг позовних вимог та думка відповідача по суті позовних вимог, тому неможливо пересвідчитись в тому, що між сторонами дійсно виник спір; з огляду на те, що докази у підтвердження належності та вартості нерухомого майна відсутні, суд вважає, що неможливо визначити співмірність та відповідність виду забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами та заява ОСОБА_1 про забезпечення позову належним чином не обґрунтована.

Крім того, на думку суду, в даному випадку відсутні дані, які б свідчили про наявність реальної загрози невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Так, в заяві ОСОБА_4 зазначено, що він припускає та побоюється можливості розпорядження відповідачкою нерухомим майном, при цьому доказів на підтвердження таких доводів позивачем суду не надано.

Наведені обставини у своїх сукупності на думку суду є підставою для відмови у задоволенні даної заяви.

Керуючись ст.ст.151 - 153, 208 - 210 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про забезпечення позову до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя