Провадження № 4-с/761/232/2016
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді: Осаулова А.А.

при секретарі: Вольда М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Білопторг» на бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства управління юстиції України Бялого Максима Глібовича, заінтересована особа: ОСОБА_2 , -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Білопторг» (надалі по тексту - Заявник) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із зазначеною скаргою, в якій просив суд визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Бялого Максима Глібовича (надалі по тексту - державний виконавець ВПВР ДДВС МЮУ) та зобов»язати останнього провести виконавчі дії з виконання виконавчого провадження, направлення до суду подання про тимчасове обмеження її виїзду за кордон та провести опис та арешт належного їй майна.

Свої вимоги скаржник обґрунтовував тим, що за зверненнями заявника 16.03.2015 року державним виконавцем ВПВР ДДВС МЮУ Бойко О.М. було відкрито виконавче провадження щодо виконання вказаного судового рішення Апеляційного суду м.Києва від 18.02.2015 року про стягнення на користь заявника з ОСОБА_2 грошових коштів. Станом на даний час вказане виконавче провадження перебуває на виконання у державного виконавця Бялого М.Г., який не вживає усіх визначених законом заходів щодо звернення стягнення на майно, його арешт та вилучення. Зокрема, не встановлено наявність рахунків боржника, не проведено арешт коштів на них та у місячний строк з часу отримання інформації про майно боржника не було опис його майна та арешт, не вжито заходів щодо обмеження виїзду боржника за кордон. Таким чином, станом на даний час вказане судове рішення у порушення вимог ст.124, 129 Конституції України та ст..ст.25, 52,57 Закону України «Про виконавче провадження» залишається не виконаним, незважаючи на сплив вже понад 1-го річного строку здійснення виконавчого провадження, а тому зазначив про визнання такої бездіяльності протиправною.

В судове засідання представник заявника на неодноразові виклики суду не з»явився, про причини неявки суд не повідомив, але у скарзі просив суд про розгляд справи за його відсутності.

Суб'єкт оскарження, головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства управління юстиції України Бялий М.Г. в судовому засіданні заперечував доводи, наведені у скарзі, зазначивши, що здійснює усі можливі дії по примусовому виконанню вказаного виконавчого провадження у відповідності до вимог Закону.

Представники боржника ОСОБА_2 в судовому засіданні також заперечували проти задоволення скарги, вказавши, що з часу відкриття виконавчого провадження дія рішення суду про стягнення коштів неодноразово зупинялось вищими судами, що скорочувало строк для вчинення самих виконавчих дій, а у визначений строк державний виконавець вжив усіх визначених законом заходів з встановлення майна боржника та наклав на нього арешт. Вказали, що обраний спосіб захисту своїх прав як зобов»язання вчинити дії державному виконавцю суперечить вимогам ст..387 ЦПК України, тому такі вимоги судом задоволені бути не можуть.

Дослідивши подані заявником документи, суд приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Так, судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду м.Києва від 18.02.2015 року було стягнуто на користь ТОВ «Білоптторг» з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 солідарно грошові кошти боргу в сумі - 15 913 688 грн.

За наслідками звернення скаржника до ВПВР ДДВС МЮУ16.03.2015 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Каращук К.Л. було відкрито виконавче провадження та і відповідності до п.2 вказаного постанови надано боржнику ОСОБА_2 7-денний строк на виконання вказаного судового рішення.

За умовами п.1 ч.1 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

У відповідності до вимог ст.25 Закону України «Про виконавче провадження», на яку як на підставу для задоволення своїх вимог посилається сторона заявника, державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Частиною 2 вказаної статті визначено обов'язок державного виконавця протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа винести постанову про відкриття виконавчого провадження.

Скаржник, посилаючись на невжиття протягом вже понад 1-го року державним виконавцем заходів щодо звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_2, його опис, арешт та вилучення, не встановлення рахунків боржника та не проведення арешту коштів на них.

В той же час вказані посилання представника скаржника є необґрунтовані, оскільки не відповідають дослідженим судом матеріалами виконавчого провадження з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

За умовами ч.ч.1-2 ст.52 вказаного Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах.

На виконання вказаних вимог Закону постановою державного виконавця від 09.07.2015 року було накладено арешт та заборону відчуження усього рухомого та нерухомо майна ОСОБА_2 та на виконання вимог ст..ст.5,11 Закону України «Про виконавчого провадження» було надіслано запити у певні реєстраційні установи України для встановлення майна боржника та отримання відповідних витягів щодо його наявності, а в квітні 2016 року державний виконавець сформував Інформаційні довідки з державного реєстру та направив вимоги відділів БТІ різних областей України щодо надання правовстановлюючих документів на нерухоме майно з метою проведення виїзду на місце для його опису.

Також, у відповідності до вимог ст..66 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець для проведення прилюдних торгів по реалізації нерухомого майна зобов»язаний подати документи, що характеризують об»єкт нерухомості. У зв»язку з цим, до отримання таких документів від відділів БТІ в різних областях України, примусова реалізація майна на прилюдних торгах проведена бути не може.

Крім того, державним виконавцем було направлено запити до центрів реєстрації транспортних засобів, водних об'єктів пересування, сільгосптехніки, цінних паперів, земельних ділянок, але доказів надходження відповідей та наявності зареєстрованого майна за боржником не надійшло.

В той же час, протягом часу здійснення виконавчих дій постановами державного виконавця від 16.04.2015 року та від 02.06.2016 року виконавче провадження зупинялось у зв'язку з зупиненням виконання рішення Апеляційного суду м.Києва від 18.02.2015 року судом касаційної інстанції до закінчення касаційного розгляду справи.

За умовами ч.2 ст.30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанов про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строк здійснення виконавчого провадження не включає час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізації майна боржника, час перебування виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства, установи чи організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця, які здійснюють відрахування із заробітної плати (заробітку), пенсії та інших доходів боржника. Строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчого документа.

Згідно ч.4 ст.37 Закону протягом строку, на який виконавче провадження зупинено, виконавчі дії не проводяться.

За таких обставин, державний виконавець виконав станом на даний час всі можливі заходи щодо примусового виконання виконавчого провадження, але у зв»язку з його зупиненням з 16.04.2015 по 09.07.2015 року та з 14.09.2015 року по 07.04.2016 року, існуючий строк здійснення провадження не дозволив йому провести усі інші можливі виконавчі дії, а фактичний 6-ти місячний строк з виконання судового рішення із вирахуванням вказаного строку його зупинення ще не сплив.

За умовами ч.3 ст.10, ч.1 ст.11 ЦПК України обов'язок доказування покладається на сторін у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які ваш посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

З наданих заявником документів не вбачається про порушення вимог законодавства державним виконавцем щодо бездіяльності при вказаного судового рішення, оскільки визначений строк здійснення виконавчого провадження не вийшов та воно зупинялось на законних підставах, а конкретні порушення чи дії державного виконавця при виконанні вказаного судового рішення заявником не зазначені та судом не встановлені з огляду на дослідження в суді матеріали виконавчого провадження.

Також, суд не вбачає підстав для зобов'язання державного виконавця вчинити певні виконавчі дії, оскільки таких повноважень суду вимогами ст..387 ЦПК України не надано, що встановлено також у п.18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на дії та рішення або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах».

За вимогами ч. 3 ст. 387 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права і свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За викладених обставин, суд не вважає такими, що заслуговують на увагу посилання скаржника на порушення державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження» та не вжиття ним у повному обсязі виконавчих дій щодо встановлення майна та накладення на нього арешту, оскільки на порушення будь-яких конкретних його норм заявник не послався, а судом таких порушень в діях державного виконавця з огляду на досліджені матеріали не встановлено, а відтак відсутні підстави для визнання бездіяльності державного виконавця протиправними та зобов»язання вчинити його певні виконавчі дії.

Більше того, як вбачається з постанови державного виконавця від 02.06.2016 року, то вказане виконавче провадження є зупиненим і станом на даний час, що унеможливлює проведення будь-яких виконавчих дій до його поновлення за наявністю законних підстав.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що скарга в цілому є необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 209, 210, 293, 294, 386, 387 ЦПК України, ст. 11, 17,19, 22, 23, 25, 35 Закону України "Про виконавче провадження"; суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Білопторг» від 18.05.2016 року на бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства управління юстиції України Бялого Максима Глібовича, заінтересована особа: ОСОБА_2 щодо не проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні №46900024, - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається Апеляційному суду м.Києва через Шевченківський районний суд м.Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: