Справа № 500/5152/15-ц
Провадження № 2/500/699/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2016 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді - Смокіної Г.І.,

при секретарі Рашковій Ю.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізмаїлі цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський ОСОБА_1» (далі ПАТ «ВіЕйБі Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в загальній сумі 55 245,68 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що 18.07.2011 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір банківського обслуговування №ВLаЖГА00053361 (далі Договір), згідно якого банк надав відповідачу кредит на поточні потреби в розмірі 20 000 грн., термін повернення кредиту 18.07.2014 року. За користування кредитними коштами встановлена процентна ставка 15,00% процентів річних та 1,75% від суми кредиту комісія за управління кредитом. Через неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань перед позивачем по договору банківського обслуговування за ОСОБА_2 виникла заборгованість у сумі 55 245,68 грн., яка до теперішнього часу не погашена. У звязку із зазначеним позивач просить стягнути на його користь з відповідача заборгованість за договором банківського обслуговування від 18.07.2011 року №ВLаЖГА00053361 на загальну суму 55 245,68 грн., з яких прострочена до повернення сума кредиту 8345,68 грн., відсотки за користування кредитом 2380,60 грн., комісія за обслуговування кредиту 4116,28 грн., плата за пропуск платежів 40403,12 грн.

Представник позивача у судове засідання не зявився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність (а.с.21).

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, вважає, що борг погасив, про що надав відповідні квитанції, довідку про погашення боргу не отримував, просив зменшити суму пені у звязку з тяжким матеріальним становищем, оскільки не працює та на його утриманні знаходиться мати.

Вислухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд вважає позов підлягаючим частковому задоволенню, виходячи з такого.

Судом встановлено, що 18.07.2011 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір банківського обслуговування №ВLаЖГА00053361, згідно якого банк надав відповідачу кредит (грошові кошти) у сумі 20 000 грн., термін повернення кредиту 18.07.2014 року, з процентною ставкою 15,00% процентів річних та 1,75% від суми кредиту комісії за управлінням кредитом.

Згідно п.1.5 загальної частини Договору за користування кредитом встановлюється плата у вигляді процентів, які нараховуються за процентною ставкою в розмірі, зазначеному в п.3 спеціальної частини Договору (15,00% річних).

Відповідно до п.1.6 загальної частини Договору за обслуговування кредиту встановлюється щомісячна плата у вигляді комісії за управління кредитом, розмір якої зазначається в п.4 спеціальної частини Договору (1,75% від суми кредиту).

Згідно п.3.3.2 Договору позичальник зобовязався щомісячно виконувати свої боргові зобовязання відповідно до Графіку в порядку, передбаченому п.2.5. Загальної частини договору. Не пізніше визначеного п.2 Спеціальної частини Договору терміну, повернути банку всю суму наданих кредитних коштів, сплатити проценти за користування кредитними коштами, комісії, а також на вимогу банку сплатити можливу неустойку (штраф/пеню).

Пунктом 3.3.3. Договору передбачено, що у випадку прострочення виконання будь-яких боргових зобовязань за договором, не пізніше 10 календарних днів з дати отримання письмової вимоги банку надати до банку документальне підтвердження отримуваного поточного доходу за останні півроку.

Згідно п.4.3. Договору у випадку прострочення позичальником сплати або сплати не в повному обсязі чергового платежу за графіком, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобовязань (а саме неповерненої чергової частини кредиту та/або несплачених процентів та/або комісії за управління кредитом), строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання. Ставка, яка застосовується для обчислення пені, зазначена в п.9 Спеціальної частини Договору. Банк може використати право на застосування пені, починаючи з наступного дня, рахуючи з дати порушення позичальником терміну виконання свого грошового зобовязання, передбаченого цим Договором, а якщо така дата порушення припадає вихідний, святковий або неробочий день, то рахуючи з першого робочого дня, що слідує за таким вихідним, святковим або неробочим днем, та закінчуючи днем, що передує даті повного виконання всіх прострочених грошових зобовязань.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 року № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ВіЕйБі» з 20.03.2015 року та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення ліквідації банку.

У відповідності до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до положень ч.1,2 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобовязання, згідно ст.526 ЦК України має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1 ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Відповідно до вимог ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ч.ч.1,2 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Позивач свої зобовязання за Договором виконав в повному обсязі, проте відповідач від виконання належним чином своїх зобовязань ухиляється, в результаті чого згідно наданого позивачем розрахунку заборгованість за договором банківського обслуговування від 18.07.2011 року №ВLаЖГА00053361 станом на 13.08.2015 року складає у загальному розмірі 55245,68 грн., з яких:

- прострочена до повернення сума кредиту 8345,68 грн.;

- відсотки за користування кредитом 2380,60 грн.;

- комісія за обслуговування кредиту 4116,28 грн.;

- плата за пропуск платежів 40403,12 грн.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

До вимог про стягнення неустойки застосовується позовна давність в один рік ( п.1 ч.2 ст.258 ЦК України).

За правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 03.09.2014 року у справі № 6-100цс14, за правилами п.1 ч.2 ст.258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання, не може перевищувати одного року. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Частиною третьою статті 551 ЦК України, зокрема передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Виходячи зі змісту вищевказаної постанови, положення ч.3 ст.551 ЦК України підлягає застосуванню у разі, якщо розмір неустойки значно більший від розміру боргового зобовязання (разом із нарахованою індексацією та процентами).

Відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Враховуючи, що позов предявлено до суду 20.08.2015 року, суд вважає необґрунтованим стягнення з відповідача пені, нарахованої до 20.08.2014 року.

Виходячи з того, що сума пені значно перевищує загальний розмір боргового зобовязання разом з відсотками в сумі 10726,28 (8345,68+2380,60) грн., суд вважає за можливе відповідно до вимог ч.3 ст.551 ЦК України зменшити її розмір до загальної суми боргового зобовязання - 10726,28 грн.

За таких обставин з відповідача на користь позивача підлягає стягненню прострочена до повернення сума кредиту 8345,68 грн., відсотки за користування кредитом 2380,60 грн., комісія за обслуговування кредиту 4116,28 грн., а також плата за пропуск платежів (пеня) 10726,28 грн., а всього 25568,84 грн.

Згідно ч.ч.1,2,3 ст.10, ч.1 ст.11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу (ч.1 ст.60 ЦПК України). Обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч.1 ст.61 ЦПК України).

З наданих відповідачем квитанцій та розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що сплачені суми враховано позивачем під час складення розрахунку.

Судові витрати підлягають стягненню з відповідача відповідно до вимог ст.88 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 112,06 (243,60х46/100грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 213-215, 224 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» (04119, м.Київ, вул.Дегтярівська, 27 «Т», ) заборгованість за договором банківського обслуговування від 18.07.2011 року №ВLаЖГА00053361, а саме: прострочену до повернення суму кредиту 8345,68 грн., відсотки за користування кредитом 2380,60 грн., комісію за обслуговування кредиту 4116,28 грн., плату за пропуск платежів 10726,28 грн., а всього заборгованість за кредитним договором 25568,84 грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, в дохід держави судовий збір в розмірі 112,06 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_3