РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2016 року Київський районний суд м. Харкова у складі

головуючого судді - Сенаторова В.М.

при секретарі - Явнюк К.Р.

представників - ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Державної установи « Державний інститут праці та соціально економічних досліджень, Треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою, у якій просив поновити строк на звернення до суду із вимогою про поновлення на роботі, визнати незаконним наказ Державного інституту праці та соціально-економічних досліджень від 04.11.2014 року №84 про його звільнення, поновити на посаді заступника директора із загальних питань Державного інституту праці та соціально-економічних досліджень, стягнути з Державного інституту праці та соціально-економічних досліджень на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20.10.2014 року на момент прийняття рішення, судові витрати за розгляд справи покласти на відповідача.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_3 вказав, що він 05.09.2014 року був прийнятий на роботу о Державного інституту праці та соціально-економічних досліджень / далі по тексту Відповідач / на посаду заступника директора із загальних питань / наказ від 05.09.2014 року за №67-а /.

16.10.2014 року позивач звернувся до директора підприємства відповідача ОСОБА_6 із заявою про надання йому і відпустки без збереження заробітної плати на строк з 17.10.2014 року по 22.10.2014 рік. Директор підприємства Відповідача ОСОБА_6 погодив надання такої відпустки.

22.10.2014 року в день, коли позивач повинен був вийти на роботу, він захворів, у зв'язку з чим вимушений був залишитися на лікарняному до 03.11.2014 року.

03.11.2014 року о 09 год. 00 хв. ОСОБА_3 з'явився на роботу. На цей час попередній директор підприємства відповідача ОСОБА_6 був звільнений з посади та обов'язки директора виконував ОСОБА_4 Одразу після приходу на роботу позивач надав виконуючому обов'язки директора підприємства ОСОБА_4 листок непрацездатності. У відповідь на це ОСОБА_4 повідомив позивача про те, до він бажає позбавитися від усіх заступників, які працювали з попереднім директором підприємства у зв'язку з тим, що він має неприязні відносини з попереднім директором. У зв'язку з цим ОСОБА_4 вимагав від позивача, щоб він написав на його ім'я заяву про звільнення з займаної їм посади за власним бажанням. ОСОБА_3 повідомив директора про те, що він сумлінно виконую свої посадові обов'язки, готовий працювати з будь-яким керівником та не маю наміру подавати йому заяву про звільнення. У відповідь на це директор повідомив, що в будь-якому випаду його звільнить незалежно від волі позивача та з сьогоднішнього дня він ОСОБА_3 не допускає до робочого місця. Після цього, ОСОБА_4 разом з іншими працівниками підприємства попросили його залишити робоче місце. Позивач не погодився залишати роботу та намагався дістатися до свого робочого місця, однак ОСОБА_4 не дав йому можливості потрапити до свого кабінету та повідомив, що позивач вже не працюю на цьому підприємстві, у зв'язку з тим, був звільнений ще 20.10.2014 року. Наказ про звільнення позивачу з роботи та трудову книжку не видали. Оскільки працювати позивачу не дали можливості, то ОСОБА_7 був змушений залишити робоче місце.

18.11.2014 року на адресу позивача від відповідача надійшов лист від 11.11.2014 року за №180/01, яким відповідач повідомив про те, що відповідач наказом від 04.11.2014 року за №84 звільнив його за прогули, які нібито мали місце з 17.10.2014 року по 22.10.2014 рік, коли позивач був відпустці без збереження заробітної плати та 03.11.2014 року, коли його не допустили до роботи.

ОСОБА_3 вважає Наказ про його звільнення з роботи є незаконним, а тому звернувся до суду з позовною заявою.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 за довіреністю

ОСОБА_2 підтримала позовні вимоги.

Представник відповідача за довіреністю ОСОБА_1 проти задоволення позовних вимог заперечував, вказав, проте, що ОСОБА_3 звільнили за прогули на законних підставах.

Треті особи, колишні керівники Державної установи « Державний інститут праці та соціально економічних досліджень » в судове засідання не зявились, раніше в судових засіданнях стверджували проте, що ОСОБА_8 звільнений з посади на законних підставах.

Суд, вислухав думку сторін, перевірив матеріали справи, приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлені наступні юридично значимі факти та відповідні їм правовідношення.

Державна установа « Державний інститут праці та соціально економічних досліджень» є правонаступником державного інституту праці та соціально економічних досліджень.

Згідно даних трудової книжки ОСОБА_3 прийнятий на посаду заступника директора із загальних питань державного інституту праці та соціально економічних досліджень 05.09.2014 року наказ № 67-а / а. с. 4, 26 /

16.10.2014 року ОСОБА_3 звернувся до / в той час / директора інституту ОСОБА_6 про надання йому короткострокової відпустки на 15 діб з 17.10.2014 року по 31.10.2014 року / а. с.56 /

На цій заяві ОСОБА_6 наклав резолюцію оформити відпустку ОСОБА_3, про що свідчить підпис на заяві.

Згідно наказу від 19 вересня 2014 року за № 70 ОСОБА_6 на час його відсутності поклав тимчасово виконання обовязків директора інституту на заступника директора інституту із загальних питань ОСОБА_3 з 19 вересня 2014 року. В даному наказі відсутній підпис про ознайомлення з цим наказом самого ОСОБА_3 та не вказано на який термін діє цей наказ / а. с. 57 /

Наказом по підприємству від 04.11.2014 року за № 84 ОСОБА_8 звільнено з посади заступника директора інституту із загальних питань за прогули / п.4, ст. 40 КЗпП України / з 20 жовтня 2014 року / а. с. 6 /

Вказаний Наказ про звільнення № 84 ОСОБА_3 було вручений 18.11.2014 року / а.с.9 /

За даними лікарняного та відповіді начальника ДЗ « СМСЧ № 13 МОЗ України ОСОБА_9, ОСОБА_3В, знаходився на амбулаторному лікуванні в ДЗ « Спеціалізована медико санітарна частина № 13» МОЗ України з 23.10.2014 року по 31.10.2014 року / лист непрацездатності № 516252 / / а. с. 23, 25 /

Аналізуючи надані докази сторонами по справі, суд приходить до висновку про незаконне звільнення ОСОБА_3 з займаної посади.

При цьому суд виходить з наступного.

На підставі п.4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом за прогул без поважних причин.

Прогулом без поважних причин вважається залишення роботи без попередження власника або уповноваженого ним органу.

ОСОБА_3 звернувся до директора з заявою про надання йому відпустки з 17.10.2014 року по 31.10.2014 року. керівник погодився, про що свідчить резолюція « оформить» / а. с. 56 /

Крім цього, з 23.10.2014 року по 31.10.2014 року ОСОБА_3 знаходився на лікарняному / а. с. 25 /

Таким чином, судом не встановлено залишення ОСОБА_3 роботи без поважних причин, а тому його звільнення є незаконним і позовні вимоги в частині визнання незаконним наказу від 04.11.2014 року за № 84 і поновлення ОСОБА_3 на посаді заступника директора підлягають задоволенню.

Крім цього, відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника згідно з ч.1 ст.27 закону №108/95-ВР визначається за правилами, закріпленими у порядку.

Із п.5 порядку вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абз.1 п.8 цього порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді / абз.2 п.8 порядку /.

За даними Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова від 15.04.2015 року № 6725/10/20-30-17-01-23 заробітна плата нарахована ОСОБА_3 у вересні 2014 року складає 3162 грн. 27 коп. Кількість робочих днів у період з 20.10.2014 року по 08.04.2016 року / момент прийняття судового рішення / складає 384 дні /. ОСОБА_3 у вересні місяці 2014 року відпрацював 18 днів / на роботу прийнятий 05.09.2014 року /. Середньоденна заробітна плата ОСОБА_3 А,В. складає 175 грн. 68 коп. Розмір середнього заробітку ОСОБА_3 за період з 20.10.2014 року по 07.04.2016 року складає 67461 грн. 12 коп. / 384 дні Х 175, 68 грн. = 67461 грн. 12 коп. /. Вказану суму у розмірі 67461 грн. 12 коп. суд стягує Державної установи « Державний інститут праці та соціально економічних досліджень» / яка є правонаступником Державного інституту праці та соціально економічних досліджень / Крім цього, суд в порядку п.3 ст. 88 ЦПК України стягує з Державної установи « Державний інститут праці та соціально економічних досліджень» судові витрати один відсоток від суми 67461 грн. 12 коп., тобто 674 грн. 61 коп. на користь держави.

В порядку ч.1 п.2. п.4 ст. 367 ЦПК України ОСОБА_3 необхідно негайно поновити на роботі на посаді заступника директора із загальних питань Державного інституту праці та соціально економічних досліджень та негайно стягнути з Державної установи « Державний інститут праці та соціально економічних досліджень» на користь ОСОБА_3 заробітну плату за один місяць у сумі 3162 грн. 27 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212-215, 367 ЦПК України, ст. ст. 232, 235 КЗпП України , суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 до Державного інституту праці та соціально економічних досліджень, Треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити в повному обсязі.

Поновити ОСОБА_3 строк на звернення до суду із позовними вимогами.

Визнати незаконним Наказ Державного інституту праці та соціально-економічних досліджень від 04 листопада 2014 року за №84 про звільнення ОСОБА_3

В порядку ч.1 п.2. п.4 ст. 367 ЦПК України ОСОБА_3 негайно поновити на роботі на посаді заступника директора із загальних питань Державного інституту праці та соціально економічних досліджень та негайно стягнути з Державної установи « Державний інститут праці та соціально економічних досліджень» на користь ОСОБА_3 заробітну плату за один місяць у сумі 3162 грн. 27 коп.

Стягнути з Державної установи «Державний інститут праці та соціально-економічних досліджень» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20 жовтня 2014 року до часу прийняття рішення 08 квітня 2016 року у сумі 67461 грн. 12 коп.

Стягнути з Державного інституту праці та соціально-економічних досліджень судові витрати у сумі 674 грн. 61 коп. на користь держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається апеляційному суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення через Київський районний суд м.Харкова.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під

час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя -