АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4313/16 Справа № 205/7420/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Козлов С.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого: Козлова С.П.,

суддів: Болтунової Л.М., Тамакулової В.О.,

за участю секретаря: Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2016 року по справі за позовом Кредитної спілки "Взаємний кредит" до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в своїх та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6, треті особи - Державна міграційна служба Головного управління в Дніпропетровській області м. Дніпропетровська, Служба у справах дітей Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради, про виселення, стягнення штрафу та зняття з реєстраційного обліку, -

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2016 року про повторне виселення ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з квартири АДРЕСА_1 на підставі виконавчих листів від 15.08.2014 року та відмовити в задоволенні заяви Кредитної спілки "Взаємний кредит" про повторне виселення, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, було виселено без надання іншого житлового приміщення з квартири АДРЕСА_1 за рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25.04.2014 року, залишеним в цій частині без змін рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.07.2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.02.2015 року.

На підставі вищевказаних судових рішень Ленінським районним судом м. Дніпропетровська 15.08.2014 року видано виконавчі листи про виселення вказаних осіб із зазначеної квартири без надання іншого житлового приміщення та постановами державного виконавця Ленінського ВДВС ДМУЮ від 05.11.2014 року виконавчі провадження з примусового виконання цих виконавчих листів були закінченні у зв'язку із виконанням у повному обсязі. (т. 2 а.с. 85 - 88).

В акті державного виконавця Ленінського ВДВС ДМУЮ від 17.03.2015 року зазначено, що на момент виходу з метою перевірки стану арештованого майна, а саме: квартири АДРЕСА_2, виявлено, що в цій квартирі знаходяться ОСОБА_2 і ОСОБА_4, яких було примусово виселено на підставі рішення суду (т. 2 а.с. 89).

Згідно ст. 78 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець перевіряє стан виконання рішення про виселення боржника на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення.

У разі невиконання боржником рішення самостійно державний виконавець виконує його примусово.

Державний виконавець зобов'язаний письмово повідомити боржника про день і час примусового виселення. Боржник вважається повідомленим про примусове виселення, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися виселення, чи за іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем. Відсутність боржника, повідомленого про день і час виселення, під час виконання рішення не є перешкодою для виконання рішення.

Виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від особи (осіб), яка виселяється, її майна, домашніх тварин та у забороні такій особі користуватися цим приміщенням. Примусовому виселенню підлягають виключно особи, зазначені у виконавчому документ.

Виселення здійснюється у присутності понятих за сприянням поліцейських з обов'язковим описом майна державним виконавцем. Один примірник акта опису майна вручається під розписку боржнику. За необхідності державний виконавець в установленому законом порядку забезпечує зберігання майна боржника з покладенням пов'язаних з цим витрат на боржника.

У разі якщо виконання рішення здійснюється за відсутності осіб, які підлягають виселенню, державний виконавець зобов'язаний провести опис майна. Описане майно передається для відповідального зберігання особі, визначеній державним виконавцем.

Передане для зберігання майно боржника видається йому державним виконавцем на підставі акта після відшкодування боржником витрат, пов'язаних із зберіганням такого майна. У разі якщо боржник відмовляється відшкодувати витрати, пов'язані із зберіганням майна, вони компенсуються за рахунок реалізації частини майна боржника.

Зберігання майна здійснюється протягом не більше двох місяців. Після закінчення двомісячного строку не витребуване майно реалізується в порядку, визначеному цим Законом. Отримані від реалізації кошти, за вирахуванням понесених витрат, перераховуються боржнику. У разі якщо майно не було реалізовано, розпорядження ним здійснюється в порядку, встановленому для розпорядження безхазяйним майном.

Про виконання рішення про виселення боржника державний виконавець складає акт, що підписується особами, які брали участь у виконанні.

У разі якщо особі, яка підлягає виселенню, має бути надано інше житлове приміщення, державний виконавець надсилає відповідному житловому чи іншому органу повідомлення про строк виконання рішення щодо надання такого приміщення. У разі ненадання у визначений строк іншого житлового приміщення державний виконавець складає відповідний акт і звертається до суду з поданням про встановлення порядку подальшого виконання рішення. До вирішення судом зазначеного питання виконавчі дії не провадяться.

У разі якщо особа самостійно вселилася у приміщення, з якого вона була примусово виселена, повторне її виселення може бути здійснено державним виконавцем на підставі ухвали суду, який прийняв рішення про виселення. Виконавче провадження в такому разі підлягає поновленню за постановою державного виконавця.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Отже, зазначеною нормою матеріального права за умови встановлення місця проживання батьків (усиновлювачів) або одного з них місце проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, презюмується місцем їх проживання.

За змістом частин першої, другої, четвертої статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти. Для здійснення таких правочинів потрібна попередня згода органів опіки та піклування.

Між тим, розглядаючи питання про повторне виселення ОСОБА_5 суд не дав належної оцінки того, що у неї 01.10.2014 року народився і був зареєстрований у спірній квартирі її син ОСОБА_6, тобто він набув право користування цим жилим приміщенням, позбавлення яким його матері шляхом її повторного виселення з цієї квартири з урахуванням положень вищенаведених норм закону порушує його житлові права, стосовно якого рішення суду про виселення не ухвалювалося.

Крім того, суд в порушення вимог ст. 209 ЦПК України у своїй ухвалі не навів належних доказів повторного вселення у спірну квартиру ОСОБА_5 і ОСОБА_6, їх проживання у цій квартирі та наявності там їх особистих речей після рішення суду про їх виселення, розглянувши справу у відсутність ОСОБА_5 зазначені обставини у неї суд не зясував та за відсутністю доведення їх заявником у встановленому порядку їх не перевірив, а саме по собі визнання їх в судовому засіданні іншим відповідачем ОСОБА_3, з чого помилково виходив суд, не може бути достатнім доказом підтвердження таких обставин в розумінні положень ч. 1 ст. 61 ЦПК України при тому, що ОСОБА_5 в судове засідання не зявилася, пояснень в цій частині не давала і актом державного виконавця від 17.03.2015 року цього не було виявлено, також суд не врахував, що в матеріалах справи не міститься доказів виконання рішення суду щодо виселення неповнолітньої ОСОБА_6 та відповідний акт державного виконавця заявником не наданий.

За таких обставин, постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права ухвала суду підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до того ж суду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 307, 312 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2016 року скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: