УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Крижанівської Г.В.,

суддів Шебуєвої В.А., Оніщука М.І.

при секретарі Заліській Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району», третя особа: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Києві, про примусове виконання обов'язку за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 березня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2015 року позивач звернулася до суду із позовом до КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району», третя особа: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Києві, про примусове виконання обов'язку.

Заявлені вимоги обґрунтувала тим, що з 15.04.1981 працювала двірником та наглядачем будинків в ЖЕК № 401 КП УЖГ Радянського району м. Києва.

Вказувала, що 24.12.1988 під час виконання трудових обов'язків в результаті нещасного випадку втратила працездатність. Внаслідок цього позивачу було встановлено інвалідність і 05.06.1989 трудові відносини з роботодавцем припинились.

При зверненні до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві з метою отримання щомісячних страхових виплат отримала відмову з огляду на те, що особова справа до Управління Фонду не передавалась.

Зазначила, що у 2001 році внаслідок адміністративно-територіальної реформи м. Києва відбулась реорганізація комунальних підприємств. Зокрема, рішенням Шевченківської районної у м. Києві ради від 04.10.2001р. № 18 було створено Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради (нова назва - Комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району»). Згідно Статуту Підприємство створено на базі Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Старокиївського району м. Києва, Комунального підприємства житлового господарства Радянського району м. Києва, комунального підприємства - Управління житлового господарства Шевченківського району м. Києва і є їх правонаступником в частині майна, переданого йому Шевченківською районною у м. Києві радою.

Справа № 761/15519/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6343/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Маліновська В.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
Вказувала, що згідно п. 21 Положення «Про порядок розслідувань та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2001 № 1094 акти розслідування нещасного випадку, акти за формою Н-1 або НТ разом з матеріалами розслідування підлягають зберіганню протягом 45 років на підприємстві, працівником якого є (був) потерпілий; у разі ліквідації підприємства акти розслідування нещасних випадків, акти за формою Н-1 або НТ підлягають передачі правонаступникові, який бере на облік ці нещасні випадки, а у разі його відсутності або банкрутства - до державного архіву.

Позивач стверджувала, що вищевказані вимоги положення дотримано не було, оскільки згідно листа Державного архіву м. Києва зазначені документи на зберігання до цієї установи не надходили. Відповідно до листа КП «ЦОС Шевченківського району» останнє також не отримувало матеріалів службового розслідування.

Внаслідок невиконання вимог Положення щодо передачі матеріалів службового розслідування ОСОБА_1 позбавлена можливості реалізувати право на отримання щомісячних страхових виплат.

Враховуючи викладене, з урахуванням подальших уточнень позивач просила зобов'язати КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» передати матеріали розслідування нещасного випадку стосовно працівника ОСОБА_1

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09 березня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Особа, яка подала апеляційну скаргу, зазначила, що зверталася до відповідача з вимогою про передачу матеріалів розслідування і додала до позовної заяви копії відповідних звернень. Також зауважила, що законодавством не передбачений обов'язок потерпілого звертатися з вимогою про формування особової справи для отримання страхових виплату у зв'язку з трудовим каліцтвом. Вказані повноваження покладені на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Наголошувала, що висновок суду щодо неправильності обраного позивачем способу захисту своїх прав та інтересів не відповідає положенням закону, оскільки нормами ст. 16 ЦК України передбачений такий спосіб захисту прав та інтересів особи як примусове виконання обов'язку в натурі.

Також вказувала, що судом першої інстанції була допущена описка в даті прийняття Постанови Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

В судовому засіданні представники третьої особи проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили її відхилити.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлялися належним чином.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. Листом Верховного Суду України від 25.01.2006 року № 1-5/45 визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника. Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, заслухавши пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 15.04.1981 року ОСОБА_1 була зарахована двірником ЖЕК-407 (наказ № 12 від 15.04.1981). 02.05.1983 року професійна назва роботи «двірник» перейменована на «двірник-наглядач будинків» (наказ № 94 від 02.05.1983). 01.07.1983 на підставі наказу ГЖУ № 235 від 10.05.1983 ЖЕК-407 перейменовано в ЖЕУ-407 (наказ № 126 від 20.06.1983). 01.04.1986 на підставі наказу Управління житлового господарства міськвиконкому № 630 від 25.12.1985 ЖЕУ-407 перейменовано в ЖЕК-401 (наказ № 103-к від 18.03.1986). 05.06.1989 позивача звільнено за станом здоров'я згідно п. 2 ст. 40 КЗпП УССР (наказ № 139 від 07.06.1989). Вказані обставини підтверджуються довідкою КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» від 16.09.2013 № 3692 (а.с.19) та трудовою книжкою ОСОБА_1 (а.с.5-8).

24.12.1988 під час виконання трудових обов'язків в результаті нещасного випадку ОСОБА_4 втратила працездатність, внаслідок чого їй було встановлено інвалідність (а.с. 9-11, 14).

Згідно листа КП «ЦОС Шевченківського району» від 13.09.2013 № 3672 у 2001 році внаслідок адміністративно-територіальної реформи м. Києва відбулась реорганізація комунальних підприємств. Зокрема, рішенням Шевченківської районної у м. Києві ради від 04.10.2001р. № 18 було створено Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради (нова назва - Комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району»). Згідно Статуту Підприємство створено на базі Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Старокиївського району м. Києва, Комунального підприємства житлового господарства Радянського району м. Києва, комунального підприємства - Управління житлового господарства Шевченківського району м. Києва і є їх правонаступником в частині майна, переданого йому Шевченківською районною у м. Києві радою (а.с. 17, 18).

Відповідно до п. 21 Положення «Про порядок розслідувань та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2001 № 1094, та чинного на момент реорганізації КП УЖГ Радянського району м. Києва, акти розслідування нещасного випадку, акти за формою Н-1 або НТ разом з матеріалами розслідування підлягають зберіганню протягом 45 років на підприємстві, працівником якого є (був) потерпілий. У разі ліквідації підприємства акти розслідування нещасних випадків, акти за формою Н-1 або НТ підлягають передачі правонаступникові, який бере на облік ці нещасні випадки, а у разі його відсутності або банкрутства - до державного архіву.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема: листа КП «ЦОС Шевченківського району» від 13.09.2013 № 3672, листа Державного архіву м. Києва від 25.11.2013 № 02-13/14-125/2640, листа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Києві від 24.10.2014 № М-89/14-97, останні не отримували документів, які б підтверджували право ОСОБА_1 на страхову виплату (а.с. 17, 20, 21).

Разом з тим, невиконання підприємством, яке підлягало реорганізації, обов'язку щодо передачі актів розслідування нещасного випадку та інших матеріалів розслідування, встановленого п. 21 Положення «Про порядок розслідувань та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», не є підставою для покладення даного обов'язку на відповідача, оскільки останній є правонаступником лише в частині майна, переданого йому Шевченківською районною у м. Києві радою, і акти розслідування нещасного випадку відносно ОСОБА_1 не отримував.

Суд також надає оцінку тій обставині, що позивач отримувала певні виплати по втраті працездатності (трудовому каліцтву) по грудень 2007 року включно, що підтверджується копіями відповідних довідок про доходи ОСОБА_1, виданих ЖЕК №401 КП Житлового господарства Радянського району м. Києва, ЖЕК Ярославська КП Шевченківської районної у м. Києві ради. (а.с.75-77). При цьому, як зазначила позивач, ЖЕК Ярославська КП Шевченківської районної у м. Києві ради, який здійснював виплати по втраті працездатності, не є правонаступником ЖЕК №401 КП Житлового господарства Радянського району м. Києва.

Доводи апеляційної скарги з приводу наявності в тексті оскаржуваного судового рішення описок не можуть бути прийняті до уваги, оскільки дана обставина не є підставою для скасування судового рішення. Питання про виправлення описок підлягає вирішенню в порядку, передбаченому ст. 219 ЦПК України.

Згідно ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, не впливають на правильність прийнятого судом рішення і, з огляду на вимоги ст. 308 ЦПК України, не можуть бути підставою для його скасування, а тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: