АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/46/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1686/16Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т.В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Винниченка Ю.М.,

Суддів: Карпушина Г.Л. Корнієнка В.І.,

при секретарі: Рибак О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засідання в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 23 березня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у праві власності на житло,-

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у праві власності на житло, вказавши, що ОСОБА_2 є рідним братом ОСОБА_3, вселився за згодою власників у спірну квартиру близько 2004 року та зареєстрований 30.01.2015 року в якості члена сімї, оскільки житла в м. Полтаві не має.

До вересня 2015 року не працював і перебував на утриманні сестри ОСОБА_3. З вересня 2015 року ОСОБА_2 працює охоронником в ТОВ «Антарес -2000» вахтовим способом. Після працевлаштування почав зловживати спиртними напоями і створювати конфліктні ситуації з сестрою.

17.11.2015 року близько 12 год. за місцем проживання безпричинно, схопивши за руку ОСОБА_3 виштовхав її з кухні, завдавши тілесні ушкодження.

15.12.2015 року близько 11 год. у спірній квартирі ОСОБА_2 навмисно, створивши конфліктну ситуацію, в присутності малолітньої онуки, наніс удар ОСОБА_3 правою рукою в ліву частину обличчя, хапав за волосся, а потім наніс ще декілька ударів чашкою в потиличну область голови. За даним фактом за заявою потерпілої ОСОБА_5 поліції Київського району м. Полтави відкрито кримінальне провадження № 0002254 за ч. ст. 125 КК України. В результаті злочинних дій ОСОБА_2 позивачу ОСОБА_3 були заподіяні тілесні ушкодження: відкрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забійна рана тімяної ділянки голови, закритий перелом лівої в/щелепної пазухи, ангіопатія сітківки ока.

У звязку з отриманими тілесними ушкодженнями ОСОБА_3 в період часу з 15.12.2015 року по 18.12.2015 року перебувала на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Першої міської клінічної лікарні м. Полтави, і виписана для подальшого лікування в поліклініці за місцем проживання.

20.12.2015 року ОСОБА_4 примусово виселив ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1, змінив замок на вхідних дверях і перевіз особисті речі відповідача за місцем проживання його дочки.

Посилаючись на вищевказані обставини, позивачі просили місцевий суд усунути перешкоди у праві власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1, виселити у примусовому порядку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, із зазначеної квартири та зобовязати Київський районний відділ Державної міграційної служби у м. Полтаві зняти ОСОБА_2 з реєстрації за вказаною адресою. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 23 березня 2016 року позов задоволено частково.

Знято з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_2. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

З вказаним рішенням не погодився ОСОБА_2, у зв'язку з чим оскаржив його в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення судом норм матеріального права, тобто вимог ст. 7 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» щодо зняття його з реєстрації без остаточного рішення суду про позбавлення його права користування спірним житловим приміщенням, вказує на відсутність іншого житла та можливості вселитись до нього у зв»язку із створенням позивачами перешкод та заміною замків, просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове по суті позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення на підставі слідуючого.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Ухвалене у справі рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 12.03.2003 року та технічного паспорта, виготовленого 02.12.2015 року ПП « Полтавське бюро технічної інвентаризації « Інвентарізатор», квартира АДРЕСА_3 належить на праві приватної, спільної сумісної власності ОСОБА_3 ? частка, ОСОБА_4 ? частки (а.с12-13).

Згідно з довідкою № 12994 від 25 грудня 2015 року, виданою Комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційна організація № 2» Полтавської міської ради, в квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6(а.с.10).

Судом першої інстанції вірно встановлено та не заперечувалось сторонами, що між ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 склалися неприязні стосунки, що призвели до сварок та бійок які відбулися 17 листопада 2015 року та 15 грудня 2015 року, у звязку з чим 20 грудня 2015 року ОСОБА_4 примусово виселив ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1, змінив замок на вхідних дверях і перевіз особисті речі відповідача за місцем проживання його доньки, що підтвердили позивачі як в суді першої так і апеляційної інстанції.

Вирішуючи позовні вимоги по суті, місцевий суд прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для усунення перешкод у праві власності позивачів на житло шляхом виселення відповідача ОСОБА_2 у зв»язку з відсутністю таких перешкод, оскільки 20 грудня 2015 року ОСОБА_4 примусово виселив ОСОБА_2 із спірної квартири, змінив замок на вхідних дверях та перевіз особисті речі відповідача в інше місце, ухваливши у цій частині законне рішення про відмову в задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю.

Перевіряючи законність рішення місцевого суду в частині задоволення позовних вимог про зняття ОСОБА_2 з реєстраційного обліку, колегія суддів приходить до слідуючого.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Водночас відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи із того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4)про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України).

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11.

Отже, за відсутності остаточного рішення суду про позбавлення відповідача ОСОБА_2 права користування житловим приміщенням, вбачається відсутність підстав для задоволення позову в частині зняття його з реєстрації за місцем проживання.

Таким чином, суд першої інстанції в порушення вимог ст. 213 ЦПК України не обгрунтував свої висновки щодо задоволення позовних вимог про зняття ОСОБА_2 з реєстрації за місцем проживання та допустив помилку в застосуванні норми матеріального права, тобто ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», тому рішення суду в частині задоволення позовних вимог належить скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення про відмову в позові за безпідставністю позовних вимог, залишивши в іншій частині рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 311, 314, 316 ЦПК України, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 23 березня 2016 року в частині задоволення позовних вимог скасувати, ухваливши у цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4 про зняття з реєстраційного обліку за адресою АДРЕСА_2 ОСОБА_2 відмовити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя : ________________ Ю.М. Винниченко

Судді: ______________ Г.Л.ОСОБА_9Корнієнко