АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/2420/16 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року м. Харків

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участю секретаря : Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» на заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2015 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство КБ «Приватбанк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором у розмірі 6631 грн. 97 коп.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 26.08.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, відповідно до якого 26.08.2008 р. ОСОБА_4 отримала кредит в розмірі 7285,52 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому Договором.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2015 року відмовлено в позові.

Не погодившись з вказаним заочним рішенням, представника позивача - ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Послався на те, що заочне рішення незаконне, необгрунтоване, що суд не повно зясував обставини, які мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, ухвалив рішення з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія відповідно до ст. 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги за відсутності всіх учасників справи, що передбачено ст. 305 ЦПК України, вважає за необхідне її відхилити з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд виходив з того, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження позовних вимог, що відповідач дійсно 26.08.2008 року отримала у банку кредит у заявленій в позові сумі 7285,52 грн. ОСОБА_1 розрахунку заборгованості суд не зміг з?ясувати, з якої суми та дати виникла заборгованість за кредитом.

При цьому суд обґрунтовано вказав, що до позову Банк надав анкети-заяви на отримання відповідного кредиту, яку неможна прочитати (а.с. 6).

Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Обґрунтовуючи свій позов, Банк послався на розрахунок суми заборгованості, при цьому колегія суддів погоджується з висновками районного суд про те, що він не відповідає вимогам ч. 2 ст. 59 ЦПК України стосовного того, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Так, сам по собі розрахунок заборгованості, який був складений лише однією стороною договору, за відсутності відповідних письмових банківських бухгалтерських документів про отримання відповідачем суми кредиту, не є належним і допустимим доказом заявлених вимог про стягнення заборгованості. Позивач у даному випадку повинний за допомогою належних і допустимих доказів довести, що відповідач порушив умови договору, а також - розмір заборгованості, яка внаслідок цього виникла у відповідача. При цьому ніяких заяв з приводу наявності певних утруднень у наданні бухгалтерських документів на підтвердження підстав заявленого позову, які перебувають у розпорядженні позивача, матеріали справи не містять. Більш того, позовна заява взагалі не містить посилання на докази, якими підтверджується надання відповідачу суми кредиту.

Стаття 1055 ЦК України передбачає, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Публічним договором у ч.ч. 1 ст. 633 ЦК України визнається договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Стаття 638 ЦК України визначає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, про що може свідчити підпис сторін під умовами договору.

В матеріалах справи наявні прийняті позивачем умови надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт), що можна вважати ознакою публічного договору приєднання, при цьому умови банку не містять підпису позичальника про те, що вони йому відомі (а.с. 7-9).

Однак, з огляду на зміст вказаних норм права, при укладенні договору кредиту зберігається положення ст. 1050 ЦК України про обов?язкову письмову форму такого договору, що вимагає підписання цих умов позичальником, або принаймні їх отримання, із зазначенням про це у заяві позичальника на отримання кредиту, що може підтверджувати той факт, що вони позичальнику відомі.

Аналогічні вимоги та суттєві умови договору споживчого кредиту містилися у ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, яка діяла на день виникнення спірних правовідносин: договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. Споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

У договорі про надання споживчого кредиту повинні були зазначатися:

1) сума кредиту;

2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача;

3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту;

4) право дострокового повернення кредиту;

5) річна відсоткова ставка за кредитом;

6) інші умови, визначені законодавством.

Колегія суддів в контексті положень ст. 11 ЦК України про підстави виникнення цивільних прав і обов?язків звертає увагу на невідповідності принципу правової визначеності покладення на позичальника обов?язків відповідно до умов кредитування, які не були ним отримані і з якими він не ознайомився при укладенні договору споживчого кредиту.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення про недоведеність позову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги та надана на їх підтвердження ще одна копія заяви позичальника на отримання кредиту висновки суду не спростовують, тому з передбачених ст. 308 ЦПК України підстав колегія суддів апеляційного суду відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 315, 319, 323-325, 327 ЦПК України, судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» відхилити.

Заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2015 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя:

Судді колегії: