Справа № 278/2775/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЯМ УКРАЇНИ

29 червня 2016 року Житомирський районний суд Житомирської області в складі: головуючого судді Зубчук І.В.

секретаря Безпалько В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи ОСОБА_3 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_2, третьої особи ОСОБА_3 про стягнення коштів, в якому зазначив, що він з 26 липня 2008 року по 19 квітня 2013 року перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_4 Під час шлюбу позивачем та відповідачем в квітня 2009 році прийнято пропозицію батьків на реконструкцію житлового будинку №19/17 по вул.1-й Партизанській в м.Житомирі з метою подальшого проживання в будинку. В обґрунтування позову позивач зазначив, що з осені 2009 року разом з батьками копали фундамент будинку, що мав бути реконструйований та додатково викопали яму для нового фундаменту на якому мали добудувати до старої частини будинку декілька приміщень, укріпити старий фундамент і заклали фундамент для добудови приміщення. Під час проведення будівельних робіт по реконструкції будинку позивачем були придбані будівельні матеріали на загальну суму 59923 гривень, а тому житловий будинок є спільним сумісним майном подружжя, після розлучення згоди про спільне користування ним між подружжям не досягнуто, а тому позивач просив стягнути з відповідача на його користь кошти в розмірі 29961,50 гривень, що становить 1/2 частину сумісного майна.

Позивач та його представник підтримала позовні вимоги в повному обсязі з підстав зазначених в ньому.

Представник відповідача позов не визнав та заперечував проти його задоволення за безпідставністю та необґрунтованістю, оскільки житловий будинок належить ОСОБА_3 і остання несла всі матеріальні витрати по реконструкції будинку.

Третя особа позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні, так як спірний будинок належить їй на праві приватної власності та всі кошти на придбання будівельних матеріалів були сплачені нею, що підтверджується накладними.

Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши доводи сторін, свідків, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником 38/100 ідеальних частин жилого будинку, що знаходиться в м. Житомира по вул.1-й Партизанський, 19, на підставі договору дарування частини жилого будинку від 20 вересня 2002 року (а.с.67-68), про що здійснено реєстраційний напис на право встановлювальному документі.

ОСОБА_3 є матірю ОСОБА_4, що не заперечувалося сторонами по справі.

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі в період з 26 липня 2008 року по 19 квітня 2013 року (а.с.15).

На замовлення ОСОБА_3 в 2011 році було розроблено робочий проект реконструкції частини вище вказаного житлового будинку з прибудовою та надбудовою мансардного поверху (а.с.115-120).

На сьогоднішній день реконструкція будинку не завершена та будинок не введений в експлуатацію, документи що підтверджують завершення будівництва сторонами по справі не надано.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 19.04.2013 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвано.

У відповідності із ст.ст. 60, 63 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності і вони мають рівні права на його володіння, користування і розпорядження.

Відповідно до ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Припинення шлюбу не припиняє права подружжя на спільне майно.

В разі розірвання шлюбу правовідносини, щодо володіння спільним майном регулюються нормами Цивільного Кодексу України, зокрема главою 26 ЦК України.

Так, відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 9 Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.10.1991 року (із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України №13 від 25.12.199 2р. та №15 від 25.05.1998 р.), суди мають враховувати, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої Ради. За позовом дружини, членів сім'ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд вправі провести поділ незакінченого будівництвом будинку, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. При неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з врахуванням конкретних обставин залишити його одній із сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 Сімейного кодексу України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Майном відповідно до ч.1 ст.190 та ст.179 ЦК України є окремі речі, сукупність речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

У постановах Верховного Суду України від 27 травня 2015 року №6-159цс15, від 18 листопада 2015 року №6-388цс15 та від 16 грудня 2015 року №6-2710цс15 міститься правовий висновок про те, що новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичної точки зору, об'єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки, відтак є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

За змістом ст.ст.10, 11, 60, 212 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивач не довів наявність спірного майна у спільній сумісній власності з відповідачем, спірне майно належить на праві власності третій особі, позивачем не надано у відповідності до вимог ст.182 ЦК України правовстановлюючих документів на спірне майно видане на імя позивача або його дружини в період перебування в шлюбі, а надані сторонами квитанції та накладні на будівельні матеріали не підтверджують обставин використання вказаного майна в процесі будівництва спірного майна та частково видані на імя інших осіб.

Керуючись ст.ст. 14, 209, 215, 218, 221-223 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Житомирської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Житомирський районний суд Житомирської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: І. В. Зубчук