Справа № 495/3485/16-ц
р і ш е н н я

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

09 червня 2016 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого одноособово - судді Прийомової О.Ю.,

за участю секретаря Савенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Білгород-Дністровському Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Білгород - Дністровської міської ради Одеської області, треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася з позовом до суду до відповідача про визнання права власності на нерухоме майно, просить суд встановити, що при здійсненні правочину дарування 1/2 частки житлового будинку № 1 по вул. Комсомольській /нині вул. Героїв України/, 1 у м. Білгород - Дністровському Одеської області між ОСОБА_4 /дарувальник/ та ОСОБА_1 /обдарована/ у власність ОСОБА_1 перейшла також і частина земельної ділянки площею 0,0495 га, на який розміщена придбана нерухомість та частка земельної ділянки, необхідна для обслуговування належної 1/2 частки житлового будинку № 1 по вул. Комсомольській /нині вул. Героїв України, 1/ у м. Білгород - Дністровському Одеської області; визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,0495 га на який розміщена 1/2 частка житлового будинку № 1 по вул. Комсомольській /нині Героїв України/, 1 у м. Білгород - Дністровському Одеської області, що належить їй на праві власності, вказуючи, що вона є власником нерухомого майна, відповідно Договору дарування частини житлового будинку від 26 червня 2008 року, що складає 1/2 частину житлового будинку № 1 по вул. Комсомольській /нині Героїв України/ в м. Білгород - Дністровському Одеської області.

Зазначену нерухомість вона отримала від дідуся ОСОБА_4.

11 липня 2013 року ОСОБА_4 помер.

На даний час у неї виникла необхідність у відчуженні нерухомості співвласникам, однак виявилося, що дідусем за життя, ще до оформлення договору дарування було розпочато процедуру приватизації земельної ділянки.

Вже після його смерті нею було знайдено в архіві дідуся, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 791590, площею 0,0495 га, виданий на підставі рішення Білгород - Дністровської міської ради від 16 жовтня 2006 року № 131-V та зареєстрований на ім'я ОСОБА_4 14 липня 2010 року.

Вважає, що на час укладання договору дарування житлового будинку, дарувальник мав на меті передати у власність і земельну ділянку, яка на той час була в його користуванні, тому просить суд розтлумачити зміст правочину, договору дарування, в зв'язку з чим і звернулася з вказаним позовом до суду.

Позивачка свої позовні вимоги підтримала, просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача з позовними вимогами не погодився, вважає їх безпідставними, просить суд в їх задоволені відмовити, зазначаючи, що доводи позивачки стосовно того, що на час укладання договору дарування, дарувальник мав на меті передати у власність і земельну ділянку не відповідають дійсності, оскільки в п. 1 Договору дарування вказано, що держаний акт на право власності на земельну ділянку не видавався, а п. 15 Договору, позивачці нотаріусом було роз'яснено про необхідність оформлення договору оренди земельної ділянки або права приватної власності на неї.

Позивач є власником будівлі та відповідно до положень статті 120 Земельного Кодексу України, має право на земельну ділянку, на який знаходиться нерухоме майно, однак оформити своє право на дану земельну ділянку необхідно у встановленому законодавством порядку.

Посилання позивача на ст. 213 ЦК України стосовно тлумачення правочину судом, вважає безпідставними, оскільки Договір дарування укладено у відповідності до ст. 719 ЦК України в письмовій формі, нотаріально посвідчено, з зазначенням всіх необхідних умов, які передбачені законодавством для такого виду договорів.

Треті особи позовні вимоги позивачки підтримали та просять суд їх задовольнити.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши позивачку, представника відповідача, третіх осіб, судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Матеріалами справи встановлено, що дійсно позивачка відповідно до договору дарування частини житлового будинку від 26 червня 2008 року, є власником 1/2 частини житлового будинку № 1, що знаходиться у м. Білгород - Дністровському Одеської області по вул. Комсомольській, на земельній ділянці площею 848 кв.м. /державний акт на право власності на земельну ділянку не видавався/. /л.с. 4/

Вказаний договір дарування посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_5 та зареєстрований у реєстрі за № 1442.

Відповідно до договору дарування, ОСОБА_4 подарував, а ОСОБА_1 прийняла в дар 1/2 частину житлового будинку № 1, що знаходиться у м. Білгород - Дністровському Одеської області по вул. Комсомольській, на земельній ділянці площею 848 кв.м. /державний акт на право власності на земельну ділянку не видавався/.

23 червня 2010 року ОСОБА_4 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 791590, площею 0,0495 га, на підставі рішення Білгород - Дністровської міської ради від 16 жовтня 2006 року № 131-V. /л.с. 6/

11 липня 2013 року ОСОБА_4 - помер /л.с. 5/

Суд не може погодитися з ствердженнями позивачки, що на час укладання договору дарування житлового будинку, дарувальник мав на меті передати у власність і земельну ділянку, яка на той час була в його користуванні, тому необхідно суду розтлумачити зміст правочину, договору дарування, оскільки вказані ствердження позивачки не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи і доказів вказаного нею не надано, що є порушенням вимог ст. 10 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивачка дійсно, відповідно до ст. 120 ЗК України, як власник забудови, має право на земельну ділянку, на який знаходиться нерухоме майно, однак вона не оформила своє право у встановленому законодавством порядку.

Посилання позивачки на ст. 213 ЦК України, стосовно тлумачення правочину, суд не приймає до уваги, оскільки Договір дарування укладено у відповідності до ст. 719 ЦК України, в письмовій формі, нотаріально посвідчено, з зазначенням всіх необхідних умов, які передбачені законодавством для такого виду договорів.

Ствердження позивачки стосовно того, що на час укладання договору, дарувальник мав на меті передати у власність і земельну ділянку, спростовуються самим Договором дарування, відповідно до п. 1 якого вказано, що Державний акт на право власності на земельну ділянку не видавався, а пунктом 15 Договору, позивачці було роз'яснено зміст ст. ст. 120,124,125 та п.6 розділу Х "Перехідні положення" Земельного Кодексу України про необхідність оформлення договору оренди земельної ділянки або право приватної власності на неї. /л.с. 4/.

На підставі викладеного, с урахуванням того, що позивачкою не надано жодного доказу своїх позовних вимог, суд вважає за необхідне в їх задоволені відмовити.

На підставі вищевикладеного і керуючись ст.ст. 213, 626, 628, 719 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Білгород Дністровської міської ради, треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання права власності на нерухоме майно відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засідання під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: