ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 6/753/761/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" листопада 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі :

головуючого судді Вовка Є.І.

за участю секретаря Германенко В.А.

розглянувши у судовому засіданні в м. Києві заяву ОСОБА_2 про розстрочку виконання заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від "10" вересня 2015 року по цивільній справі №753/11061/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства „Райфайзен Банк Аваль" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від "10" вересня 2015 року по цивільній справі №753/11061/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства „Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, було вирішено наступне.

Позов Публічного акціонерного товариства „Райффайзен Банк Аваль" задовольнити частково.

Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства „Райффайзен Банк Аваль", , з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, заборгованість за кредитним договором №6 від 01.10.2008 року в сумі 4671,62 доларів США (що за курсом НБУ станом на 10.09.2015 року становить 102630 грн. 50 коп.).

Судові витрати по справі у вигляді судового збору в сумі 1026 грн. 31 коп. стягнути на користь Публічного акціонерного товариства „Райффайзен Банк Аваль", , з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Решту судового збору зарахувати в доход держави.

Відповідач подала до Дарницького районного суду м. Києва заяву щодо розстрочки виконання вказаного Заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від "10" вересня 2015 року - щодо встановлення виплат в період з листопада 2016 року по вересень 2018 року (по 3000 грн. щомісячно) та на жовтень 2018 року (1117 грн. 83 коп.).

При цьому, в обгрунтуванні вказаних вимог не зазначено про те, що у власності відповідач не має майна, на яке може бути звернуте стягнення згідно з Законом України "Про виконавче провадження", проте, вказано, що відповідач не працює та має хвору матір (без зазначення в обгрунтуванні прізвища вказаної особи та місце реєстрації останньої).

При цьому, у судовому засіданні відповідач пояснила, що її матір зареєстрована за іншою адресою ніж зареєстрована вона, ОСОБА_2 (доказів, що на даний час її матір є членом родини ОСОБА_2, яка проживає разом з останньою, до суду не надано), а також відповідач пояснила, що їй належить право власності на ? частину двох квартир у м. Києві та на автомобіль Шевроле Лачетті 2008 року випуску.

Відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, дослідивши та проаналізувавши наявні матеріали, суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Згідно з частиною п'ятою статті 124 Конституції України та статтею 14 ЦПК України судове рішення є обов'язковим до виконання на всій території України і виконується в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно п. 1 ст. 6 § 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантується кожному право на звернення до суду з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов'язків та, водночас, передбачає виконання судових рішень.

Зокрема, Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 43).

Окрім того, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 12 травня 2011 року у справі "Ліпісвіцької проти України" ( п. 18,23) визначено, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні, у зв'язку з чим виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом, а його тривалість має досягати цілей, визначених в п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права кожної особи на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 26.06.2013 року у справі № 1-7/2013 за конституційним зверненням акціонерної компанії "Харківобленерго" щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 частини другої статті 17 пункту 8 частини першої статті 26, частини першої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що обов'язкове виконання судових рішень є складовою права на справедливий судовий захист.

Відповідно до ст. 373 ЦПК України за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Таким чином, розстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об'єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим, наявність яких стороною відповідача фактично не зазначена та не доведена .

Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» задоволення вказаної заяви можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

В даному випадку вказані у заяві про розстрочку обставини не можуть і не повинні перешкоджати виконанню судового рішення, а розстрочка виконання рішення, на переконання суду, є порушенням п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини та ст. 1 Протоколу до Конвенції, щодо права людини на справедливий суд та права на вільне володіння майном, та буде протиріччям відповідній судовій практиці Європейського Суду з цих питань.

Приймаючи до уваги зазначену постанову пленуму ВСУ, рішення Європейського суду, Конвенцію про захист прав людини та основних свобод, виходячи з принципів верховенства права, обов'язковості виконання судових рішень, тривалість розгляду справи суд приходить до висновку про необхідність відмовити заявнику у розстроченні виконання судового рішення.

Керуючись ст.ст.373, 208-210 ЦПК України,

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення.

Суддя