Ухвала іменем україни
23 листопада 2016рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЧервинської М.Є., суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М., Мазур Л.М., Писаної Т.О.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») звернулося до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що 15 липня 2005 року між банком та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 24 100 доларів США зі сплатою 11 % річних до 15 липня 2020 року із щомісячним погашенням суму основного боргу в розмірі 213,92 доларів США та щомісячної комісійної винагороди у розмірі 250 грн 67 коп.

На забезпечення виконання умов кредитного договору 15 липня 2015 року між банком та ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого відповідач передав в іпотеку квартиру № 77, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_6 умови кредитного договору не виконав, допустив утворення заборгованості, яка станом на 20 березня 2015 року склала 886 433 грн 22 коп., яку ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» просило стягнути з відповідача.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 жовтня 2015 року позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором від 15 липня 2015 року № 504 pv-05 в розмірі 128 233 грн 95 коп., з яких: 2 160,42 доларів США, що еквівалентно 47 118 грн 80 коп. - заборгованість за кредитом; 1 213,96 доларів США, що еквівалентно 26 476 грн 25 коп. - заборгованість за процентами; 7 520 грн 10 коп. - заборгованість за комісією; 47 118 грн 80 коп. - пеня.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором від 15 липня 2005 року № 504 pv-05 в розмірі 640 88 грн 52 коп., з яких: 16 106,46 доларів США, що еквівалентно 373 518 грн 47 коп. - строкова заборгованість за кредитом; 4 942,60 доларів США, що еквівалентно 114 621 грн 86 коп. - прострочена заборгованість за кредитом; 128,63 доларів США, що еквівалентно 2 983 грн 01 коп. - строкова заборгованість за процентами; 1 685,41 доларів США, що еквівалентно 39 085 грн 67 коп. - прострочена заборгованість за процентами; 9 671 грн 51 коп. - заборгованість за комісією; 100 000 грн - пеня.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданих до суду касаційних скаргах ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду скасувати та справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, виходив із того, що відповідач умови кредитного договору не виконав, заборгованість не повернув. При цьому суд дійшов висновку про те, що позові вимоги про стягнення заборгованості за період до 23 квітня 2012 року задоволенню не підлягають, оскільки позивач звернувся із пропуском, передбаченого ст. 257 ЦК України, трирічного строку позовної давності.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухваливши нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд, виходив із того, що відповідачем здійснювалось часткове погашення заборгованості шляхом списання банком коштів у період з 2010 - 2014 років з належних відповідачу рахунків, а тому строк звернення з позовом позивачем не пропущено.

Такі висновки є правильними та відповідають обставинам у справі.

Судами встановлено, що 15 липня 2005 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, згідно з умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 24 100 доларів США зі сплатою 11% річних до 15 липня 2020 року із щомісячним погашенням суми основного боргу в розмірі 273,92 доларів США та сплати комісійної винагороди в розмірі 250 грн 67 коп.

На забезпечення виконання умов кредитного договору 15 липня 2015 року між банком та ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого відповідач передав в іпотеку квартиру № 77, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з розрахунком заборгованості, станом на 20 березня 2015 року сума боргу становить: 886 433 грн 22 коп., з яких: сума строкової заборгованості за тілом кредиту - 16 106,46 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 13 жовтня 2015 року становить 373 518 грн 47 коп.; сума простроченої заборгованості за тілом кредиту - 4 942,60 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ становить 114 621 грн 86 коп.; сума строкової заборгованості за відсотками - 128,63 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ становить 2 983 грн 01 коп.; сума простроченої заборгованості за відсотками - 1 685,41 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ становить 39 085 грн 67 коп.; сума заборгованості за комісією - 9 671 грн 51 коп.; пеня - 346 552 грн 70 коп.

В касаційній скарзі ОСОБА_6 посилається на те, що позивач звернувся до суду із позовом з пропуском строку позовної давності, про застосування якого він заявляв, оскільки списання банком коштів у період з 2010 - 2014 роки з належних відповідачу рахунків не свідчить про визнання останнім свого боргу та не є підставою для переривання строків позовної давності.

Відповідно до п. 3.2. кредитного договору від 15 липня 2015 року позичальник уповноважує банк при настанні строків повернення кредиту та/або процентів та комісії, винагороди, передбачених п.п. 3.2, 4.3, 4.4., 4.7, 4.8 або іншими пунктами цього договору, списувати необхідні суми за умови їхньої наявності, з поточного та інших рахунків позичальника та зараховувати їх в рахунок погашення позичальником заборгованості та процентів.

Відповідно до ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом або договором між банком і клієнтом.

Згідно з п. 6.5 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22, якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, та право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Згідно ч. 1 ст. 258 цього Кодексу для окремих видів вимог законом може встановлюватись спеціальна позовна давніть: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Згідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Таким чином судом встановлено, що відповідач згідно умов договору на які він погодився, надав банку право списувати кошти з усіх її поточних рахунків при настанні строків платежів, що і здійснювалось банком в межах сум заборгованості та з дотриманням вимог чинного законодавства.

За таких обставин апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин позовної давності, оскільки протягом 2010 - 2014 років відбувалось договірне списання, при цьому такі дії банку відповідачем не оскаржені, незаконними не визнані, тому на дані правовідносини розповсюджуються положення чч. 1, 3 ст. 264 ЦПК України. Тобто, відрахування позовної давності починається з моменту останнього списання коштів з рахунків боржника.

Із матеріалів справи та змісту оскаржуваних судових рішень не вбачається, що судами при розгляді скарги допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК Українияк підстави для скасування рішення.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване рішення апеляційного суду - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: І.М. Завгородня В.М. Коротун Л.М. Мазур Т.О. Писана