АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2016 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Поливач Л.Д.

ШаховоїО.В.

при секретарі Литвиненку Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Українського міжнародного комерційного центру про стягнення авансових платежів за попереднім договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в інтересах Українського міжнародного комерційного центру (колективного підприємства) на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 травня 2015 року, -

у с т а н о в и в :

У серпні 2009 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Українського міжнародного комерційного центру про визнання недійсним попереднього договору, заяви про відмову від зобов'язань за попереднім договором, договору по ремонту та реконструкції та стягнення грошових коштів.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 листопада 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 29 липня 2014 року, позов задоволено частково: визнано недійсним договір № 1/11 від 1 листопада 2005 року по ремонту та реконструкції будинку АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_2 і Українським міжнародним комерційним центром; визнано недійсною заяву від імені ОСОБА_2 від 30 серпня 2006 року, адресовану правлінню Українського міжнародного комерційного центру, про відмову ОСОБА_2 від купівлі 1/6 частини будинку АДРЕСА_1. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. У решті позову відмовлено (том ІІ, а. с. 103-106, 175-178).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 листопада 2014 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 листопада 2013 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 29 липня 2014 року в частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь

_____________________________________________________

Справа № 761/36904/14-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/5580/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Мальцева Д.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

ОСОБА_2 авансових платежів за попереднім договором скасовано. Справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишено без змін (том ІІ, а. с. 210-213).

У подальшому позивачем було змінено (збільшено) позовні вимоги та просив стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у розмірі 1 924 446,88 грн., яка складається зі сплачених ним відповідачу 500000,00 грн. в якості передоплати (авансу) при укладенні попереднього договору від 2 листопада 2005 року в рахунок суми майбутнього основного договору купівлі-продажу 1/6 частини нежилого будинку, розташованого по АДРЕСА_1, та сплачених ним з цією ж метою 252 500,00 грн. 7 грудня 2005 року з урахуванням встановленого індексу інфляції; стягнути з відповідача на його користь 5000,00 грн., сплачених ним 2 грудня 2005 року в якості платежу за нотаріальне посвідчення попереднього договору від 2 листопада 2005 року; 203 174,70 грн. в якості процентів за користування грошовими коштами, одержаними в якості попередньої оплати за попереднім договором від 2 листопада 2005 року за період з 3 вересня 2006 року по 5 березня 2015 року (том ІІ, а. с. 230-231).

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26 травня 2015 року позов задоволено: стягнуто з відповідача на користь позивача грошову суму у розмірі 2 127 621 058,00 грн., з яких 752 500,00 грн. суми авансу, 1 171 946,88 грн. інфляційних втрат, 203 174,70 грн. - 3 % річних (том ІІ, а. с. 243-246).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15 грудня 2015 року заяву відповідача про перегляд вказаного заочного рішення залишено без задоволення (том ІІІ, а. с. 61-62).

В апеляційній скарзі представники Українського міжнародного комерційного центру (колективного підприємства), посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Представники відповідача, зокрема, посилаються на ті обставини, що суд не взяв до уваги, що вірне найменування відповідача Український міжнародний комерційний центр (колективне підприємство) за місцезнаходженням: АДРЕСА_1. Зазначили, що суд не обґрунтував за якою нормою матеріального права не врахував істотні умови п. п. 6, 7 попереднього договору від 2 листопада 2005 року. Також зазначили, що суд невірно застосував ч. 2 ст. 625 ЦК України, не вказавши, які порушені умови грошового зобов'язання і за якою юридично-правовою письмовою формою це передбачено.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 - ОСОБА_8 апеляційну скаргу просив відхилити, заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 травня 2015 року залишити без змін.

Представники особи, яка подала апеляційну скаргу, Українського міжнародного комерційного центру (колективного підприємства), належним чином повідомленого про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибули, надіслали клопотання про перенесення слухання справи, однак повідомлені ними причини неявки неповажні, крім того, Український міжнародний комерційний центр (колективне підприємство) є юридичною особою та має можливість забезпечити явку повноважного представника у судове засідання, у зв'язку із чим колегія суддів вважала за можливе слухати справу у їх відсутність на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність її часткового задоволення, виходячи з таких підстав.

Під час розгляду справи судом встановлено, що 2 листопада 2005 року між Українським міжнародним комерційним Центром (колективне підприємство), в особі Президента ОСОБА_4, та ОСОБА_2 було укладено попередній договір, за умовами якого вбачається, що відповідач бажає продати 1/6 частину триповерхового нежитлового будинку АДРЕСА_1, яка знаходиться на третьому поверсі, а позивач бажає набути у власність вищевказану частину триповерхового нежитлового будинку на взаємоприйнятих та узгоджених умовах.

Згідно до п. 1 попереднього договору від 2 листопада 2005 року ОСОБА_2 передав відповідачу грошові кошти в сумі 500000,00 грн. як передоплату за вищевказане нерухоме майно, а саме за спірну 1/6 частину нерухомого майна. В термін до 1 вересня 2006 року сторони домовились укласти договір купівлі-продажу спірної 1/6 частини нерухомого майна, за яким відповідач передасть у власність позивачу нерухоме майно за узгодженою сторонами вартістю, що складає 4900000,00 грн., які будуть сплачені позивачем.

Пунктом 16 вищевказаного договору сторони встановили, що своїм підписом під цим договором відповідач підтверджує факт отримання від позивача авансу в сумі 500000,00 грн.

Згідно реєстру введених платежів від 14 квітня 2008 року та виписки по рахунку ОСОБА_2 з 1 січня 2005 року по 30 грудня 2005 року, ОСОБА_2 17 листопада 2005 року на рахунок Українського міжнародного комерційного центру (колективне підприємство) було сплачено авансовий платіж за купівлю частини нежитлового будинку АДРЕСА_1 згідно договору від 2 листопада 2005 року у розмірі 252000,00 грн.

Судом встановлено, що на підставі попереднього договору від 2 листопада 2005 року ОСОБА_2 на користь Українського міжнародного комерційного центру сплачено авансові платежі на загальну суму 752500,00 грн.

Також встановлено, що на підставі пункту 21 попереднього договору, в якому передбачено, що за двосторонньою згодою нерухоме майно може бути відчужене на іншому поверсі вищевказаного житлового будинку, сторони, на підставі усної домовленості, погодились на відчуження приміщення на четвертому поверсі.

У зв'язку з тим, що станом на 1 вересня 2006 року будівництво четвертого поверху не розпочалося, 18 серпня 2007 року до Українського міжнародного комерційного Центру (колективне підприємство) ОСОБА_2 була направлена претензія, в якій позивач просив повернути одержані від нього кошти, проте відповіді на дану претензію ним отримано не було.

Враховуючи викладене, зокрема умови попереднього договору, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми авансу в розмірі 752 500,00 грн.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції законними та обґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 1 та 3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Так, ОСОБА_2 відповідно до умов попереднього договору сплатив Українському міжнародному комерційному центру грошові кошти в сумі 752500,00 грн., які сторони визначили як аванс.

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Однією з функцій завдатку є забезпечення існуючого зобов'язання, яка полягає в тому, що: а) сума завдатку залишається у продавця, якщо порушення зобов'язання, зокрема, відмова від вже укладеного договору, сталося з вини покупця; б) продавець зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку, якщо порушення зобов'язання, зокрема відмова від вже укладеного договору, сталося з вини продавця (ч. 1 ст. 571 ЦК України).

Визначальний фактор для можливості застосування цієї норми - це зобов'язання. Відсутність зобов'язання виключає й сам засіб його забезпечення, зокрема завдаток.

На стадії переддоговірних відносин (попереднього договору) грошова сума, передана майбутньому кредитору (продавцю) майбутнім боржником (покупцем) у рахунок належних з нього за майбутнім договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання, ще не пов'язана з об'єктом забезпечення.

Отже, гроші, передані майбутнім покупцем потенційному продавцю за усною чи письмовою домовленістю, але до укладення основного договору, ще не є завдатком, не виконують забезпечувальної функції, а відтак їх видача не має правових наслідків для продавця.

На відміну від завдатку, аванс є лише способом платежу, який не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати.

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, щов даному спорі внаслідок порушення умов попереднього договору основний договір не був укладений, передана покупцем ОСОБА_2 грошова сума є авансом, який підлягає поверненню останньому.

Разом з тим, задовольняючи позов, суд дійшов помилкового висновку в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 1 171 946,88 грн. та 3 % річних у розмірі 203174,70 грн., застосувавши норму ст. 625 ЦК України.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 625 ЦК України регулюються зобов'язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами. Стягнення авансу - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, на аванс не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму авансу є фактично подвійною мірою відповідальності.

На підставі викладеного, дія ч. 2 ст. 625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із поверненням авансу.

На викладені обставини суд першої інстанції уваги не звернув, внаслідок чого його висновки в цій частині є необґрунтованими.

У зв'язку з викладеним апеляційний суд вважає, що в задоволенні вимог позову ОСОБА_2 до Українського міжнародного комерційного центру (колективного підприємства) про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних слід відмовити.

Доводи апелянта з приводу неповідомлення його належним чином про час, дату та місце розгляду справи в суді першої інстанції є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що у встановленому процесуальним законом порядку відповідач повідомлявся про судові засідання за її місцезнаходженням: АДРЕСА_1 (том ІІ, а. с. 234, 235, 239). Також з метою повідомлення відповідача було розміщено оголошення в газеті «Ур'ядовий кур'єр» № 83 (том ІІ, а. с. 238, 241).

Подібним доводам Українського міжнародного комерційного центру (колективного підприємства) була надана оцінка під час розгляду його заяви про перегляд заочного рішення, та, як вбачається з ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 15 грудня 2015 року, їх було визнано необґрунтованими.

Інші доводи апелянта з приводу невідповідності рішення нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді.

Таким чином, рішення суду в частині стягнення інфляційних втрат та 3 % річних назвати законним та обґрунтованим не можна, а тому воно підлягає в цій частині скасуванню на підставі п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України з ухваленням нового про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.

В інший частині рішення суду залишається без змін.

Керуючись статтями 303, 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в інтересах Українського міжнародного комерційного центру (колективного підприємства) задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 травня 2015 року скасувати в частині задоволення вимог про стягнення інфляційних втрат у розмірі

1 171 946,88 грн. та 3 % річних у розмірі 203174,70 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Українського міжнародного комерційного центру (колективного підприємства) про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних - відмовити.

В решті рішення - без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.М. Вербова

Судді: Л.Д. Поливач

О.В. Шахова