Справа № 761/524/15-ц
Провадження № 2/761/4770/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді: Осаулова А.А.

при секретарі: Вольда М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 16.05.2006 рокуміж ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_1(надалі по тексту - Відповідач-1) було укладено кредитний договір № Д 06-01-37 МК, відповідно до умов якого банк надав кредит (грошові кошти) в сумі 36 000,00, а відповідач зобов'язався сплатити відсотки за користування кредитними коштами та повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 16.05.2008р.Для забезпечення виконання зобов'язання відповідачем-1 за кредитним договором №Д 06-01-37 МК від 16.05.2006 рокубуло укладено договір поруки №06-01-37 П від 16.05.2006р. міжПАТ КБ «Приват Банк» ОСОБА_2(надалі по тексту Відповідач-2).

Відповідачі свої зобов'язання за кредитним договором та договором поруки не виконують, внаслідок чого станом на 09.12.2014 рікутворилась заборгованість за договором № Д 06-01-37 МК від 16.05.2006 року, у розмірі 107 628,67грн., яка складається з:

15 631,24 гривень - заборгованість за кредитом;

40 400,78 гривень - заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом;

51 596,65 гривень - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, яку позивач просив стягнути солідарно з відповідачів. а також суму сплачено судового збору.

За наслідками розгляду справи заочним рішенням суду від 28.10.2015 року позовні вимоги банку було задоволено в повному обсязі та стягнуто з відповідачів солідарно грошові кошти по кредиту у вищевказаній сумі. Між тим, за заявою відповідача 2 вказане заочне рішення було скасовано та призначено справу до судового розгляду за участю сторін.

Представник позивача в судовому засіданні просив позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач - 2 та її представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, посилаючись на свої письмові заперечення. Зокрема, зазначив, що дійснодповідачем 1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір про отримання коштів у визначеному позивачем розмірі. Між тим, договір поруки від 16.05.2006 року, що ніби-то укладений нею в забезпечення за вказаним кредитним договором вона не підписувала та хто це міг зробити за неї, їй невідомо. Вона зверталась до позивача із заявами про перевірку цього факту та в правоохоронні органи. Вказаний договір вважає неукладеним, оскільки його не підписувала, отже він є нікчемним. Просила в задоволенні позовних вимог щодо неї відмовити, а також застосувати строки позовної давності до усіх позовних вимог.

Відповідачі - 1 про час і місце судового розгляду оповіщався у встановленому законом порядку за останнім відомим місцем своєї реєстрації, у судове засідання жодного разу не з'явився, про поважність причин неявки суду не повідомив та не просив розглядати справу у його відсутність, свого представника до суду не направив, заперечення проти позову не подавав.

Суд, заслухавши представника позивача, представника та самого відповідача - 2, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Перевіряючи обставини у справі судом встановлено, що 16 травня 2006 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № Д 06-01-37 МК, згідно умов якого позивач зобов'язувався надати кредит у розмірі 36 000,00 грн., а відповідач повернути кредит і сплатити відсотки згідно Графіку погашення кредиту та відсотків, комісії та винагороди, штрафу і пені в обумовлені даним договором терміни. Термін повного погашення кредиту 16 травня 2008р. включно. (а.с. 7-8)

Згідно п. 3.1. Договору, за користування кредитом в період з дати списання коштів з позичкового рахунку до дати погашення кредиту згідно п.п. 2.4.1., 3.3., 3.4. даного договору, Позичальник сплачує відсотки в розмірі 22% річних.

Відповідно до п.п. 2.2.2., 2.2.3. Договору, позичальник зобов'язувався, сплатити відсотки за користування кредитом у відпові з п.п. 3.1., 3.2., 3.3. даного договору. Повну сплату відсотків за користування кредитом провести не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту. Проводити погашення кредиту в порядку і терміни згідно Графіку погашення кредиту та відсотків, проведеного в Додатку 1, який є невід'ємною частиною цього договору.

Згідно п. 3.3. Договору, повернення кредиту і сплата відсотків за його використання відповідно до п.п. 3.1., 3.2. цього договору здійснюється в порядку і терміни згідно Графіку погашення кредиту та відсотків, який оформлюється у вигляді Додатку 1 до цього договору і є його невід'ємною частиною.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором.

Виконання позичальником зобов'язань за кредитними договорами забезпечується договорами поруки №06-01-37 П від 16 травня 2006 року укладеними між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 (а.с. 9).

Відповідно п. 2 Договору поруки, Поручитель відповідає перед Кредитором за виконання обов'язків за Кредитним договором в тому ж розмірі, що і Боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ч. 2 ст. 554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Судом встановлено, що 07.10.2014р., на адресу позичальника та поручителя було направлено повідомлення про виникнення заборгованості за кредитом, яке було залишено поза увагою (а.с. 4).

За умовами Кредитного Договору, нарахування відсотків здійснюється з дати списання коштів з позикового рахунку до майбутньої дати сплати відсотків та/або за період, який починається з попередньої дати відсотків по поточну дату сплати відсотків. Нарахування відсотків проводиться до повного погашення заборгованості по кредиту на суму залишку заборгованості по кредиту, та здійснюється починаючи з дати списання засобів з позикового рахунку, до дати повного погашення кредиту. Відсотки розраховуються по фактичному залишку заборгованості на кожний календарний день, виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом і 360 днів в році. Дата повернення кредиту в розрахунок не включається. Повне погашення відсотків здійснюється не пізніше за день повного погашення суми кредиту. (п. 3.4. Договору).

Пунктом 4.1. Договору передбачено, що при порушенні Позичальником будь-якого із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених п.п. 2.2.2., 3.1., 3.2., 3.3. цього договору, строків повернення кредиту, передбачених п.п. 1.3., 2.2.3., 2.3.1., 2.2.8., 3.3. цього договору, винагороди та комісії, що передбачено п.п. 3.5., 3.7. цього договору, Банк має право нарахувати, а Позичальник зобов'язав сплатити Банку пеню у розмірі 0,2% від суми непогашеного платежу за кожний день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період за який сплачується пеня.

Також відповідно до п. 4.5. Договору, при порушенні Позичальником зобов'язань на 10 і більше днів по поверненню кредиту в порядку і терміни згідно Графіку погашення кредиту і відсотків, оформленого у вигляді Додатку 1 до цього договору, який є його невід'ємною частиною, Позичальник сплачує Банку пеню у розмірі 10% від суми своєчасно непогашеної частини отриманого кредиту за кожний день прострочення.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк ( ч. 1 ст. 530 ЦК України ).

Умовами п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобрвязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завданні простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно розрахунків, наданих позивачем, станом на 09.12.2014 рікутворилась заборгованість за договором № Д 06-01-37 МК від 16.05.2006 року, у розмірі 107 628,67грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі - 15 631,24 грн.; заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом у розмірі - 40 400,78 грн.; пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у розмірі - 51 596,65 грн., яка підлягає сплаті відповідачами за умовами укладених договорів.

Між тим, за клопотанням сторони відповідача 2 судом було призначно судово-почеркознавчу експертизу підпису у договорі поруки №06-01-37 П від 16 травня 2006 року укладеними між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2.

Висновком судово-почеркознавчої експертизи від 07.09.2016 року за №1877 підпис від імену ОСОБА_2 у копіїі договору поруки від 16.05.2006 року виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою з наслідуванням справжнього підпису ОСОБА_2

За змістом ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 і 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України, в п. 8 Постанови за № 9 від 06 листопада 2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205- 210, 640 ЦК тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації.

Відтак, у випадку не підписання договору, цей договір не є укладений, тобто такий, що не відбувся, оскільки є нікчемним в силу закону.

Таким чином, з врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що наявні підстави для визнання правочину за договором поруки від 16.05.2006 року нікчемним правочином, оскільки визнання його недійсним не вимагається.

У зв»язку з цим, в задовленні усіх позовних вимог банку до ОСОБА_2 слід відмовити в повному обсязі.

Як зазначено вище, то банком було розраховано суму заборгованості за увесь період прострочення з 2006 року по грудень 2014 року.

Між тим, в судовому засіданні відповідачем 2 було заявлено про застосування строків позовної давності до усіх вимог як стороною у справі. Суд вважає, що незважаючи на відмову у позові щодо відповідача 2, її заява про застосування строків позовної давності підлягає розгляду та застосуванню при вирішенні позовних вимог щодо позичальника - відповідача 1, зважаючи на необхідність захисту його прав та законих інтересів і розгляд справви у його відсутність, що позбавляє йому самому заявити вказане клопотання.

Відповідно до частини 1 статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідност. 257 Цивільного кодексу України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки.

Також, статтею 258 Цивільного кодексу України визначено вимоги до яких застосовується спеціальна позовна давність, серед іншого, позовна давність в один рік застосовується зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Отже, у разі, коли на момент звернення з позовом виконання зобов'язання було розраховано заборгованість по сплаті відсотків у строк понад 3 роки та пені у строк понад один рік, тому суд вважає за можливе зменшити розмір таких стягнень, задовольнивши вимоги в межах нарахувань за вказані періоди. Поважності пропуску такого строку представником банку в суді доведено не було.

За таких обставин, розмір відсотків необхідно стягнути за три роки, а пені за 12 місяців до звернення до суду, що згідно графіку до договору від 15.11.2012р. становить - по процентам за користування кредитом в розмірі - 11 672,37 грн., а по пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в розмірі - 5 667,21 грн.

Оскільки відповідач 1 в односторонньому порядку порушив умови Договору, суд вважає за необхідне стягнути солідарно з нього заборгованість за Кредитним договором, відповідно до умов укладених Договорів та вимог ЦК України.

Отже, суд дійшов висновку про те, що з ОСОБА_3 підлягає стягненню на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № Д 06-01-37 МК від 16.05.2006 року за тілом кредиту в розмірі - 15 631 грн. 24 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі - 11 672,37 грн., заборгованість по сплаті пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в розмірі - 5 667,21 грн., а всього заборгованість складає - 32 970 грн. 82 коп.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати, а відтак з відповідача 1 на користь банку підлягає стгненню сплаченийй ним при подачі вказаного позову до суду судовий збір в сумі - 1076 грн.

Крім того, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Зважаючи на аідмову в задовленні позоввних вимог до відповідача 2, підлягають стягненню з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 судові витрати, пов»язані із оплатою нею коштів за проведення судово-почеркознавчої експертизи експертизи у цій справі в сумі - 4500 грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 208, 212, 213, 215, 218 ЦПК України та на підставі ст.ст.525, 526, 549, 553, 554, 610, 611, 625, 1054 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № Д 06-01-37 МК від 16.05.2006 року за тілом кредиту в розмірі - 15 631 грн. 24 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі - 11 672,37 грн., заборгованість по сплаті пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в розмірі - 5 667,21 грн., а всього заборгованість складає - 32 970 грн. 82 коп. та судовий збір в розмірі - 1 076,29 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог, - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 судові витрати, пов»язані із проведення експертизи, в сумі - 4500 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: