справа № 691/154/15-ц
провадження № 2/691/9/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2016 рокуГородищенський районний суд Черкаської області

В складі :

головуючого - судді Савенко О.М.

при секретарі судових засідань ОСОБА_1

з участю :

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городище цивільну справу за позовною заявою СТОВ «Вільшанка» смт.Вільшана Городищенського району Черкаської області до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, -

встановив :

СТОВ «Вільшанка» смт.Вільшана, Городищенського району Черкаської області звернулося з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що відповідач ОСОБА_3, на підставі наказу №51 від 01 червня 2013 року, був прийнятий на посаду завідуючого складом паливно-мастильних матеріалів СТОВ «Вільшанка» смт.Вільшанка Городищенського району Черкаської області. Між позивачем, як працедавцем, та відповідачем, як працівником, що займає посаду безпосередньо пов»язану зі збереженням матеріальних цінностей, було укладено договір від 01 червня 2013 року про повну матеріальну відповідальність. Відповідно до п.1.1 вказаного договору, відповідач прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за збереження ввірених йому цінностей. Працюючи на посаді завідуючого складом паливно-мастильних матеріалів СТОВ «Вільшанка», відповідач виконував обов»язки по прийманню, видачі та обліку паливно-мастильних матеріалів на складі СТОВ «Вільшанка». 02.01.2014 року між СТОВ «Вільшанка» смт.Вільшана Городищенського району Черкаської області та СТОВ «Агрофірма Корсунь» м.Корсунь-Шевченківський Черкаської області укладено договір відповідального зберігання. Відповідно до вказаного договору, СТОВ «Агрофірма Корсунь» передає, а позивач приймає на відповідальне зберігання паливно-мастильні матеріали. Відповідно до п.4.3 СТОВ «Агрофірма Корсунь» має право у будь-який час в присутності СТОВ «Вільшанка» проводити обстеження та перевірку майна на предмет його кількості, належних умов зберігання, складаючи при цьому відповідний акт чи без такого. В жовтні 2014 року, в ході спільної перевірки кількості майна, проведеної працівниками СТОВ «Агрофірма Корсунь» та СТОВ «Вільшанка», було виявлено недостачу дизельного палива, яке належить СТОВ «Агрофірма Корсунь» та перебувало на зберіганні у СТОВ «Вільшанка», у зв»язку з чим було проведено внутрішнє розслідування та інші перевірочні заходи, в результаті яких факт недостачі підтверджено та належним чином зафіксовано. 31 жовтня 2014 року, комісією в складі завідуючого складом ПММ СТОВ «Вільшанка» ОСОБА_3, начальника охорони СТОВ «Агрофірма Корсунь» ОСОБА_4, начальника охорони СТОВ «Вільшанка» ОСОБА_5 та головного бухгалтера СТОВ «Вільшанка» ОСОБА_6 проведено заміри кількості паливно-мастильних матеріалів, які знаходилися в ємкостях та складено акт про фактичний залишок дизельного пального в кількості 1555л, в той час як по журналах обліку становив 19232л., тобто різниця становила 17677л.. У зв»язку з виявленням вказаного факту 10 листопада 2014 року працівниками СТОВ «Вільшанка» було проведено інвентаризацію на складі паливно-мастильних матеріалів та підтверджено факт нестачі дизельного пального в загальній кількості 17677л.. З метою встановлення обставин зникнення дизельного пального, наказом директора СТОВ «Вільшанка» №29 від 17.11.2014 року створено комісію по розслідуванню факту недостачі дизельного палива.Було комісійно в присутності ОСОБА_3 обстежено ємкості для зберігання палива та їх лакофарбове покриття, трубопроводи, з»єднання, заправочну колонку, поверхню землі під ними та складено відповідний акт від 21 листопада 2014 року.За результатами обстеження комісія прийшла висновку, що паливо не витекло та не могло витекти з ємкостей, трубопроводів та заправочної колонки, так як все у відмінному стані без пошкоджень. Також було з допомогою еталонного мірника проведено контрольні заміри роботи заправочної колонки призначеної для відпуску дизпалива, що знаходиться на складі ПММ, про що складено акт від 01 грудня 2014 року, з висновком, що колонка в робочому стані і розбіжностей між показниками щодо кількості відпущеного палива та фактичного показника виданого палива не встановлено. Було отримано пояснення від головного бухгалтера СТОВ «Вільшанка» ОСОБА_6, ОСОБА_5, начальника охорони ОСОБА_4, охоронників ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,, водіїв ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, завідуючого складом ПММ відповідача ОСОБА_3, які пояснили, що ємкості для зберігання палива постійно закриті та опломбовані; пломбіратори, пломби, проволока знаходяться у завідуючого складом ПММ; заправочна колонка приводиться в дію виключно з операторської, яка постійно закрита на замок і ключі від неї лише у відповідача. Від ОСОБА_3 не надходило жодних заяв про те, що у нього є підстави вважати чи підозрювати проникнення сторонніх осіб на склад паливно-мастильних матеріалів. Фактів пошкодження запірних механізмів, замків, пломб, викрадення палива не було.Відповідач пояснив, що сам не знає куди поділося паливо.Також комісією було досліджено матеріали попередніх контрольних замірів та журнал обліку ПММ, який ведеться завскладом ОСОБА_3.Згідно висновку комісії, викладеному у акті про розслідування факту недостачі дизельного палива у кількості 17677л. від 01 грудня 2014 року недостача утворилася в період часу з 04.07.2014 року по 30.10.2014 року, в результаті недбалого ставлення щодо приймання, видачі,зберігання дизельного палива з боку завідуючого складом ПММ СТОВ «Вільшанка» ОСОБА_3.Загальна кількість прийнятого відповідачем в період з 04 липня 2014 року по 30 жовтня 2014 року дизпалива складає 113180л.. При розвантаженні паливо приймалося особисто ОСОБА_3, що підтверджується його підписами у зазначених товарно-транспортних накладних. У загальному об»ємі дизельного палива , яке зникло зі складу ПММ СТОВ «Вільшанка» є як паливо яке належить СТОВ «Агрофірма Корсунь», так і паливо, яке належить СТОВ «Вільшанка».. В період з 04 липня 2014 року по 30 жовтня 2014 року від ТОВ «ОСОБА_13 Трейд» для СТОВ «Агрофірма Корсунь» надійшло дизельне пальне в загальній кількості 110330 л. відповідно до товарно-транспортних накладних №0409-8 від 04 вересня 2014 року, №1109-3 від 11 вересня 2014 року, №1609-2 від 16 вересня 2014 року. Зазначене паливо є власністю СТОВ «Агрофірма Корсунь», але відповідно до договору відповідального зберігання, розвантажувалося та зберігалося на СТОВ «Вільшанка». Зважаючи на факт недостачі, який дійсно має місце і був підтверджений, в ході перевірок СТОВ «Вільшанка» прийняло рішення відшкодувати збитки, які понесла СТОВ «Агрофірма Корсунь» та сплатила шляхом безготівкового перерахунку на рахунок СТОВ «Агрофірма Корсунь» кошти в розмірі 220180,95 грн., що підтверджується платіжним дорученням №5695 від 09 січня 2015 року. В добровільному порядку відповідач завдану шкоду не відшкодовує, а тому прийнято рішення звернутися до суду за захистом порушених прав та інтересів.

У судовому засіданні позивач позов підтримав, пояснив, що відповідач при прийомі на посаду завідуючого складом ПММ СТОВ «Вільшанка» визнав за собою повну матеріальну відповідальність за майно яке йому ввірене, тобто відшкодування збитків, яких в даному випадку зазнав позивач у зв»язку з недостачею палива, що є обов»язком матеріально-відповідальної особи, та просив стягнути з ОСОБА_3 на свою користь 220180 грн. 95 коп., які були відшкодовані СТОВ «Агрофірма Корсунь» м.Корсунь-Шевченківський Черкаської області через недостачу прийнятого на зберігання палива та збитки в розмірі 42322, 50 грн., що спричинені недостачею дизпалива яке належало СТОВ «Вільшанка», а всього 262503, 45 грн. та судові витрати 2600грн..

Відповідач та його представник просили у задоволенні позову відмовити, мотивуючи тим, що з яких причин виникла недостача дизпалива пояснити не може, умислу на привласнення дизпалива не мав, підтвердженням чому є його усні звернення до позивача, не заперечуючи при цьому факту перебування у трудових відносинах з позивачем, призначення на посаду завідуючого складом ПММ, укладення договору про повну матеріальну відповідальність, укладення договору відповідального зберігання від 02 січня 2014 року між позивачем та СТОВ «Агрофірма Корсунь».

Суд, заслухавши сторони, свідків ОСОБА_14, який відмовився від дачі свідчень через родинні стосунки з відповідачем в силу ст.63 Конституції України, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_4, ОСОБА_5 В,В., ОСОБА_18, які посвідчили суду факт перебування у трудових відносинах з позивачем самого відповідача, факт проведення службового розслідування по факту недостачі дизпалива, вивчивши та дослідивши наявні у матеріалах справи докази, вважає, що позов обґрунтований і підлягає до повного задоволення, остільки сторона позивача, довела свої позовні вимоги в повному обсязі, що є її обовязком відповідно до засад змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України, з врахуванням того, що судом було створено всі умови для змагального процесу та розяснено сторонам їх права, обовязки, які передбачені цивільно-процесуальним законодавством держави.

Відповідно до загальних положень цивільно-процесуального законодавства, суд повинен зясувати обставини, які повязані саме з предметом спору, встановити характер правовідносин, зумовлених фактами, що мають місце, та правові норми, якими врегульовані ці правовідносини (ст. 214 ЦПК України). При цьому, факти та підстави позову, які підведені під гіпотезу певної норми матеріального права, вказують на юридичну природу спірних правовідносин, що являється предметом позову.

Предметом вимоги позивача щодо предмета спору є стягнення з відповідача шкоди завданої недостачею під час виконання трудових обов»язків у відповідності до вимог ст.ст.130,131,п.2 ч.1ст.134,135-1,136 КЗпП України, та відшкодування шкоди в порядку регресу, як то визначено ст.1191 ЦК України і стягнення судових витрат згідно до ст.79,ст.88 ЦПК України.

Правові відносини, які склалися між сторонами, на думку суду, підпадають під вид цивільно-правових відносин відшкодування шкоди і врегульовані Конституцією України, Цивільним Кодексом України, Кодексом Законів про Працю України, Постановою комітету ОСОБА_19 Міністрів СРСР по праці і соціальних питань, Секретаріату Всесоюзної ОСОБА_19 Професійних спілок від 28.12.1977 року №447/24.

Як вбачається із матеріалів цивільної справи, 01 червня 2013 року за №51 директором СТОВ «Вільшанка» видано наказ «Про прийом на роботу ОСОБА_3М.» згідно до поданої ним заяви на посаду завідуючого складом паливо-мастильних матеріалів з посадовим окладом 1800 гривень.01 червня 2013 року укладено Договір про повну матеріальну відповідальність з метою забезпечення зберігання матеріальних цінностей між СТОВ «Вільшанка» в особі директора ОСОБА_20 та ОСОБА_3 (а.с.11).За договором, працівник, що займає посаду чи виконує роботу завідуючого складом ПММ безпосередньо пов»язану із зберігання, обробкою, продажем (відпусканням), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих йому цінностей, приймає на себе повну матеріальну відповідальність за збереження ввірених йому цінностей. Підставою для притягнення працівника до матеріальної відповідальності є матеріальна шкода, заподіяна розкраданням, нестачею, умисним знищенням або псуванням матеріальних цінностей, а також їх знищенням або псуванням через недбалість, що підтверджується інвентаризаційними документами (а.с.12-14).02 січня 2014 року СТОВ «Агрофірма Корсунь» у м.Корсунь-Шевченківський та СТОВ «Вільшанка» уклали Договір відповідального зберігання, за яким поклажодавець передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання паливно мастильні матеріали (а.с.15-17). 10 листопада 2011 року комісія в складі ОСОБА_21, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_5 провела інвентаризацію складу паливо-мастильних матеріалів СТОВ «Вільшанка» і виявила, що за даними бухгалтерського обліку станом на 01 листопада 2014 року залишок дизпалива складає 19232л.. Згідно акту охорони про заміри від 31 жовтня 2014року залишок дизпалива в ємкостях складає 1555л..Виявлена в результаті замірів недостача дизпалива складає 17677л. (а.с.21). За наказом директора СТОВ «Вільшанка» ОСОБА_20 №29 від 17 листопада 2014 року «Про розслідування факту недостачі дизельного пального у кількості 17677л.» створено комісію по розслідуванню причин та обставин недостачі дизельного палива (а.с.22).За результатом комісійного обстеження складено акт від 01 грудня 2014 року про розслідування факту недостачі дизельного пального у кількості 17677л. за висновком якого недостача дизельного палива у кількості 17677л. виникла з вини завідуючого складом ПММ СТОВ «Вільшанка» ОСОБА_3 і виникла в період з 04.07.2014 року по 31.10.2014року (а.с.23-76). 24 грудня 2014 року до СТОВ «Вільшанка» звернулося СТОВ «Агрофірма Корсунь» з вимогою про відшкодування шкоди за недостачу дизельного палива відповідно до договору відповідального зберігання від 02 січня 2014 року (а.с.77-78). Із наданої відповіді на вимогу про відшкодування, вбачається, що СТОВ «Вільшанка» повідомило, що не має можливості повернути дизельне пальне марки ДП-Л-Євро5-ВО в кількості 14827 л. і в зв»язку з цим зобов»язується у триденний термін оплатити його вартість із розрахунку 14,85 грн. за 1 л., а саме 220180,95 грн. (а.с.79-80). У платіжному дорученні №5695 від 09 січня 2015 року вказано, що платник СТОВ «Вільшанка» через АТ «ОСОБА_22 ОСОБА_17» у м.Києві перерахував СТОВ «Агрофірма Корсунь» 220180,95 грн. в рахунок відшкодування за недостачу дизпалива в кількості 14827л. згідно договору відповідального зберігання від 02.01.2014 року (а.с.81). Відповідач не виконує взятих на себе зобовязань по відшкодуванню шкоди, і не повертає кошти, а тому станом на час розгляду справи в суді шкода не відшкодована.

У відповідності до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Згідно ст.3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ,організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до п.1ст.134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст.135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Статтею 135-1 КЗпП встановлено, що письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками, які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт затверджено Постановою комітету ОСОБА_19 Міністрів СРСР по праці і соціальних питань, Секретаріату Всесоюзної ОСОБА_19 Професійних спілок від 28 грудня 1977 р. № 447/24 (далі - Перелік №447/24), який не підлягає розширеному тлумаченню.

Судом згідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 29.12.1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» було вжито передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню, зокрема, з'ясовано: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.

Так, в ході судового розгляду, за даними акту розслідування факту недостачі дизельного пального у кількості 17677л. від 01 грудня 2014 року встановлено факт недостачі дизельного пального в кількості 17677л. в період з 04.07.2014 року по 31.10.2014 року на загальну суму 262503грн. 45 коп. з вини завідуючого складом паливно-мастильних матеріалів СТОВ «Вільшанка» ОСОБА_3.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідач ОСОБА_3 на підставі наказу №51 від 01 червня 2013 року, був прийнятий на посаду завідуючого складом паливно-мастильних матеріалів СТОВ «Вільшанка» смт.Вільшана Городищенського району Черкаської області. Статтею 130 КЗпП України передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов»язків. Тобто, обов»язковою умовою матеріальної відповідальності є те, що особа, винна у спричиненні шкоди, має бути працівником. Між позивачем, як працедавцем, та відповідачем, як працівником, що займає посаду безпосередньо пов»язану зі збереженням матеріальних цінностей, було укладено договір від 01 червня 2013 року про повну матеріальну відповідальність. Відповідно до п.1.1 вказаного договору, відповідач прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за збереження ввірених йому цінностей. Працюючи на посаді завідуючого складом паливно-мастильних матеріалів СТОВ «Вільшанка» з обов»язками заправника, відповідач виконував обов»язки по прийманню, видачі та обліку паливно-мастильних матеріалів на складі СТОВ «Вільшанка», і матеріальні збитки, заподіяні господарству в результаті порушення встановленого порядку ведення складських операцій або халатного виконання своїх обов»язків, несе обов»язок відшкодувати (том 2 а.с.17-18,25-26). 02.01.2014 року між СТОВ «Вільшанка» та СТОВ «Агрофірма Корсунь» укладено договір відповідального зберігання. Відповідно до вказаного договору, СТОВ «Агрофірма Корсунь» передає, а позивач приймає на відповідальне зберігання паливно-мастильні матеріали. Відповідно до п.4.3 СТОВ «Агрофірма Корсунь» має право у будь-який час в присутності СТОВ «Вільшанка» проводити обстеження та перевірку майна на предмет його кількості, належних умов зберігання, складаючи при цьому відповідний акт чи без такого. В жовтні 2014 року, в ході спільної перевірки кількості майна, проведеної працівниками СТОВ «Агрофірма Корсунь» та СТОВ «Вільшанка», було виявлено недостачу дизельного палива, яке належить СТОВ «Агрофірма Корсунь» та перебувало на зберіганні у СТОВ «Вільшанка», у зв»язку з чим було проведено внутрішнє розслідування та інші перевірочні заходи, в результаті яких факт недостачі підтверджено та належним чином зафіксовано. 31 жовтня 2014 року, ОСОБА_17 розслідування факту недостачі дизельного пального у кількості 17677л. від 01 грудня 2014року встановлено факт недостачі дизельного пального в кількості 17677л. в період з 04.07.2014 року по 31.10.2014 року на загальну суму 262503грн. 45 коп.. Відшкодування не може бути проведене за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу шляхом відрахування із заробітної плати через припинення відповідачем трудових відносин з даним підприємством.

Під час судового розгляду відповідач факт недостачі пального і нанесення СТОВ «Вільшанка» матеріальної шкоди не визнав, проте суд, приходить до висновку на підставі оцінки наданих сторонами доказів, що вина є підтвердженою актами від 31.10.2014 року та 10.11.2014 року на ім»я директора СТОВ «Вільшанка» щодо результатів замірів палива в ємкостях, за підписами в тому числі відповідача, та актом обстеження для зберігання дизельного палива на СТОВ «Вільшанка» від 21 листопада 2014 року, де відповідач був запрошений до обстеження, і відповідно поясненнями самого відповідача від 18 листопада 2014 року, 20 листопада 2014 року (а.с. 19-21, а.с. 29-30, а.с.43-45, а.с.50том 1). При цьому, аналіз зібраних у справі доказів, вказує, що позивач, самостійно, в жовтні 2014 року, в ході спільної перевірки кількості майна, проведеної працівниками СТОВ «Агрофірма Корсунь» та СТОВ «Вільшанка», виявив недостачу дизельного палива, яке належить СТОВ «Агрофірма Корсунь» та перебувало на зберіганні у СТОВ «Вільшанка», у зв»язку з чим було проведено внутрішнє розслідування та інші перевірочні заходи, в результаті яких факт недостачі підтверджено та належним чином зафіксовано, а не сам відповідач, що вказує на відсутність контролю з його сторони за обліком ПММ відповідно до своїх посадових обов»язків (том 2 а.с.25-26), в той час, як відповідно до ч. 1 ст.130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. До правоохоронних органів позивач по факту недостачі не звертався, чого не зробив і відповідач,не використавши права на звернення для захисту своїх прав та інтересів, у зв»язку з виявленими обставинами. Лише під час судового засідання відповідач повідомив про звернення до міліції 29 квітня 2015 року по факту зникнення дизельного палива, незважаючи, на те, що позов подано до суду ще 28 січня 2015 року (а.с.205 том 1).

Пунктом 2 ст. 134 КЗпП України передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, якщо матеріальні цінності отримано робітником за разовою довіреністю, під звіт, або за іншими разовими документами. Такими документами у справі встановлено, що були накладні та товарно-транспортні накладні на відпуск нафтопродуктів (том 1 а.с.72-76), що і підтверджується поясненнями самого відповідача від 18 листопада 2014 року, 20 листопада 2014 року (а.с. 29-30, а.с.43-45, а.с.50том 1).

Із наданих суду позивачем доказів, які визнані відповідачем, суд при прийнятті рішення враховує, що СТОВ «Вільшанка» було створені всі умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними. Так, свідки у справі ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_4, ОСОБА_5, які на час спірних правовідносин працювали охоронниками, посвідчили суду, що ємкості для зберігання дизельного палива, а саме їх заливні люки, постійно знаходяться в закритому стані та опломбовані, обладнання для пломбування знаходиться лише у ОСОБА_3, який постійно проводив контрольні заміри залишків перед пломбуванням чи то особисто, чи то в присутності охоронників, заправочна колонка для заправки приводиться в дію виключно з операторської, що розташована на території складу ПММ і з допомогою пульта керування, без якого колонка не приводиться в дію, саме приміщення закрите і ключі до нього від вхідних дверей лише у відповідача. За весь час роботи ОСОБА_3 від нього не надходило жодних заяв про те, що у нього є підстави вважати чи підозрювати проникнення сторонніх осіб на склад ПММ, фактів пошкоджень запірних механізмів, замків, пломб, крадіжок не було.

Пояснення самого відповідача про те, що не розуміє куди та коли зникло дизельне пальне, для суду є неаргументованими та не переконливими, остільки не виключають в такий спосіб, неналежне виконання покладених на нього посадових обов»язків. Проведена в ході судового розгляду судово-почеркознавча експертиза за ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 22 грудня 2015 року, вказує на те, що підпис в графі «З інструкцією ознайомлений» посадової інструкції завідуючого складом ПММ СТОВ «Вільшанка», затвердженої 04.01.2011 року директором СТОВ «Вільшанка» ОСОБА_23 виконаний самим ОСОБА_3 без навмисної зміни ознак свого почерку. При цьому не заперечується належність підпису і у договорі про повну матеріальну відповідальність (том 1а.с.12-13, том 2 а.с.20-48). Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив про те, що акт про розлідування недостачі дизельного пального у кількості 17677 л. від 01 грудня 2014 року (а.с.23-27) та акт контрольних замірів роботи колонки для відпуску дизельного палива на СТОВ «Вільшанка» від 01 грудня 2014 року (а.с.31) він не підписував і тому за їх змістом його вина є не доведеною, проте оцінюючи вищевказані докази у справі, суд приходить до висновку, що вони є належними, оскільки сам відповідач не заперечив, що був ознайомлений і запрошений для участі у їх проведенні, проте не бажав бути присутнім, так як вважав, що належним чином виконував свої посадові обов»язки.

Згідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 29.12.1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» суд, приходить до висновку, що днем виявлення шкоди, встановленої в результаті інвентаризації матеріальних цінностей під час ревізії , слід вважати, день підписання відповідного акта 01 грудня 2014 року (а.с.23 том 1). Право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред'явлення регресного позову (а.с. 81 том 1).

Суд, погоджується із позицією позивача, що відповідачем допущено в результаті недбалого ставлення до приймання, видачі та зберігання дизельного палива саме недостачу дизельного палива внаслідок порушення покладених на нього трудових обов»язків і виникнення права у позивача на відшкодування шкоди, в частині позовних вимог, в порядку регресу, остільки особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно ч. 2 ст. 135-3 КЗпП України, у разі розкрадання, недостачі, умисного знищення або умисного зіпсуття матеріальних цінностей, розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди. Позивачем відповідно обґрунтовано розмір заподіяної шкоди на суму 262503,45 грн., в тому числі і регресної вимоги, остільки під час судового розгляду, з достовірністю встановлено, що між СТОВ «Вільшанка» та СТОВ «Агрофірма Корсунь» відбулося укладення договору відповідального зберігання від 02 січня 2014 року. У звязку з тим, що судом у спірних правовідносинах встановлено порушення прав СТОВ «Вільшанка» та завдання останньому матеріальних збитків з боку ОСОБА_3, то позовні вимоги щодо відшкодування відповідачем на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 262503,45гривень, слід задовольнити у повному обсязі.

Постановляючи рішення у справі, суд, бере до уваги і матеріальний стан відповідача, та враховує, що за ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 18 березня 2015 року, накладено арешт на рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_3 у виді житлового будинку, нежитлового приміщення «Бар-кафе», нежитлового приміщення «Готель-майстерні», автомобіля «Опель Вектра». Підстав для скасування заходів забезпечення позову на час винесення судового рішення, суд не вбачає.

За змістом ст.88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Позов підтверджується: копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців СТОВ «Вільшанка», копією витягу з наказу №89 від 09 листопада 2011 року, копією наказу СТОВ «Вільшанка» від 01 червня 2013 року №51, копією договору про повну матеріальну відповідальність від 01 червня 2013 року, копією договору відповідального зберігання від 02 січня 2014 року, копією акту ревізії паливно-мастильних матеріалів СТОВ «Вільшанка» від 04 січня 2014 року, копією акту заміру паливно-мастильних матеріалів СТОВ «Вільшанка» від 31 жовтня 2014 року, копією акту ревізії паливно-мастильних матеріалів СТОВ «Вільшанка» від 04 січня 2014 року, копією акту інвентаризації складу паливно-мастильних матеріалів СТОВ «Вільшанка» від 10 листопада 2014 року, копією наказу СТОВ «Вільшанка» про розслідування факту недостачі дизельного пального у кількості 17677 л. від 17 листопада 2014 року №29, копією акту про розслідування факту недостачі дизельного пального у кількості 17677 л. від 01 грудня 2014 року, копією акту про відмову від підпису ОСОБА_3 в акті комісії від 01 грудня 2014 року, копією акту обстеження ємкостей для зберігання дизельного палива на СТОВ Вільшанка» від 21 листопада 2014 року, копією акту контрольних замірів роботи колонки для відпуску дизельного палива на СТОВ «Вільшанка» від 01 грудня 2014 року, копією акту про відмову від підпису ОСОБА_3 в акті комісії від 01 грудня 2014 року контрольних замірів роботи колонки для відпуску дизельного палива на СТОВ «Вільшанка», копією свідоцтва про повірку робочого еталона №322, копією пояснення ОСОБА_6 від листопада 2014 року, копією пояснення ОСОБА_4 від 19 листопада 2014 року, копією пояснення ОСОБА_7 від 13 листопада 2014 року, копією пояснення ОСОБА_8 від 19 листопада 2014 року, копією пояснення ОСОБА_3 від 18 листопада 2014 року, копією пояснення ОСОБА_5 від 19 листопада 2014 року, копією пояснення ОСОБА_10 від 19 листопада 2014 року, копією пояснення ОСОБА_11 від 19 листопада 2014 року, копією пояснення ОСОБА_3 від 20 листопада 2014 року, копією пояснення ОСОБА_9 від 22 листопада 2014 року, копією пояснення ОСОБА_12 від 22 листопада 2014 року, копією журналу обліку паливно-мастильних матеріалів, копією звіту №7 про рух пального та мастил від 31 липня 2014 року, копією звіту №8 про рух пального та мастил від 31 серпня 2014 року, копією звіту №9 про рух пального та мастил від 30 вересня 2014 року, копією звіту №10 про рух пального та мастил від 31 жовтня 2014 року, копією товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) №0409-8 від 04 вересня 2014 року, копією товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) №1109-3 від 11 вересня 2014 року, копією товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) №1609-2 від 16 вересня 2014 року, копією внутрішньої накладної філії «Городищенський райавтодор» від 30 жовтня 2014 року №2, копією листа ТОВ «ОСОБА_13 Трейд» від 28 листопада 2014 року, копією вимоги СТОВ «Агрофірми Корсунь» про відшкодування шкоди за нестачу дизельного палива від 24 грудня 2014 року №149, копією відповіді СТОВ «Вільшанка» на вимогу про відшкодування шкоди за недостачу дизельного палива, копією платіжного дорученя №5695 від 09 січня 2015 року, копією доповідної записки ОСОБА_3 від 12 листопада 2014 року, копією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження від 25 березня 2015 року №35412440, копією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження від 25 березня 2015 року №35410324, копією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження від 25 березня 2015 року №35406870, копією застереження до ОСОБА_7 про розслідування факту недостачі дизельного пального у кількості 17677 л. від 01 грудня 2014 року, копією доповідної записки ОСОБА_3 від 12 листопада 2014 року, висновком експертів за результатами проведення комплексної судово-технічної експертизи документів та судово-почеркознавчої експертизи №16/413/16-23 від 27 травня 2016 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 10,11,30, 57, 60, 154-155,212, 213, 215, 294 ЦПК України, ст. ст. 11, 22,1191 Цивільного Кодексу України, ст.ст.3, 21,130,131,134,135-1,135-3,137,138 КЗпП України, Законом України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів), Постановою комітету ОСОБА_19 Міністрів СРСР по праці і соціальних питань, Секретаріату Всесоюзної ОСОБА_19 Професійних спілок від 28.12.1977 року №447/24,Законом України «Про судовий збір», суд, -

вирішив :

Позовну заяву СТОВ «Вільшанка» смт.Вільшана Городищенського району Черкаської області до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди задоволити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Вільшанка» смт.Вільшана Городищенського району Черкаської області суму коштів в розмірі 220180 (двісті двадцять тисяч сто вісімдесят) грн. 95 коп., які були відшкодовані Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корсунь» м.Корсунь-Шевченківський Черкаської області у зв»язку з недостачею дизельного палива.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Вільшанка» смт.Вільшана Городищенського району Черкаської області збитки в розмірі 42322 ( сорок дві тисячі триста двадцять дві) грн. 50 коп., що спричинені недостачею дизельного палива.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Вільшанка» смт.Вільшана Городищенського району Черкаської області судові витрати 2868 (дві тисячі вісімсот шістдесят вісім) грн. 63 коп., які складаються із: 2625 (дві тисячі шістсот двадцять п»ять) грн.03 коп. витрати із сплати судового збору за подачу позову до суду та 121 (сто двадцять одну) грн. 80 коп. витрати із сплати судового збору за заявою про забезпечення позову від 15 січня 2015 року і 121 (сто двадцять одну) грн. 80 коп. витрати із сплати судового збору за заявою про забезпечення позову від 16 березня 2015 року.

Сторони мають право оскаржити в апеляційному порядку до Апеляційного суду Черкаської області рішення суду першої інстанції.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Черкаської області повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_24