У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Карпенко С.О., Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою представників ОСОБА_6 - ОСОБА_7, ОСОБА_8 - на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 03 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 04 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування вимог банк посилався на те, що відповідно до умов договору від 26 грудня 2006 року № CSHHGK00000004, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6, останній отримав кредит на суму 18 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами на строк та у порядку, які встановлені кредитним договором, з кінцевим терміном дії договору до 26 грудня 2026 року.

Однак позичальник ОСОБА_6 свої зобов'язання за договором не виконав і станом на 06 липня 2015 року сума його заборгованості перед банком становить 16 036,19 доларів США, з яких: 15 267,76 доларів США - заборгованість за кредитом; 675,18 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом; 72 долари США - заборгованість з комісії за користування кредитом; 21,25 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором.

Посилаючись на вказані обставини, банк просив стягнути з відповідача на свою користь 16 036,19 доларів США, що за курсом 21 грн 01 коп. відповідно до службового розпорядження Національного банку України від 06 липня 2015 року складає 336 920 грн 35 коп., та стягнути судові витрати.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 03 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 04 грудня 2015 року, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 26 грудня 2006 року № CSHHGK00000004 у розмірі 16 036,19 доларів США, що за курсом 21 грн 01 коп. відповідно до службового розпорядження Національного банку України від 06 липня 2015 року складає 336 920 грн 35 коп. Вирішено питання про стягнення судового збору.

У касаційній скарзі представники ОСОБА_6 - ОСОБА_7, ОСОБА_8 - порушують питання про скасування оскаржуваних рішень судів із ухваленням нового рішення про часткове задоволення вимог банку, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що відповідно до договору від 26 грудня 2006 року № CSHHGK00000004, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6, останній отримав кредит на суму 18 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами на строк та у порядку, які встановлені договором, з кінцевим терміном дії договору до 26 грудня 2026 року, ОСОБА_6 свої зобов'язання за договором не виконав і станом на 06 липня 2015 року сума його заборгованості перед банком становить 16 036,19 доларів США, з яких: 15 267,76 доларів США - заборгованість за кредитом; 675,18 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом; 72 долари США - заборгованість з комісії за користування кредитом; 21,25 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором.

Проте з такими висновками судів попередніх інстанцій повністю погодитися не можна.

Як вбачається з п. 1.1 кредитного договору, банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу на строк з 26 грудня 2006 року по 26 грудня 2026 року включно, у вигляді невідновлювальної кредитної лінії у розмірі 18 000 доларів США.

Звертаючись з позовом до суду, банк як на підтвердження наявності у відповідача заборгованості за указаним кредитним договором надав кредитний договір та розрахунок заборгованості, згідно з яким така становить 16 036,19 доларів США (а. с. 5-8, 10, 11).

Заперечуючи проти позову та звертаючись до суду з апеляційною скаргою, відповідач посилався на те, що банком не доведено отримання кредитних коштів саме у доларах США, оскільки документи, які підтверджують факт видачі коштів позичальнику, в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із ч. 1 ст. 1046 параграфа 1 глави 71 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 параграфа 1 глави 71 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Пунктом 3 розділу І Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337, (далі - Інструкція), яка була чинною на час надання кредиту, передбачено, що до касових операцій, які регламентуються цією Інструкцією, належать, зокрема, і видача готівки клієнтам з їх рахунків чи рахунку банку через його касу.

До касових документів, які оформлюються згідно із цією Інструкцією, належить заява на видачу готівки (п. 1 глави 1 розділу III Інструкції) та визначені зразки касових документів, на підставі яких здійснюються прийняття і видача готівки (п. 2 глави 1 розділу III Інструкції). Форми документів, які застосовуються під час приймання переказу готівки та виплати її суми отримувачу в готівковій формі, визначаються відповідною платіжною системою і мають містити обов'язкові реквізити: дата здійснення операції, зазначення платника та отримувача, дані паспорта особи-отримувача або документа, що його замінює, сума касової операції, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію.

Зокрема, видача готівки проводиться відповідно до заяви про видачу готівки, форма якої зазначена у додатку 8 до Інструкції. Видача готівки іноземної валюти здійснюється за такими видатковими документами: за заявою на видачу готівки - юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, а також підприємцям з їх поточних рахунків на цілі, передбачені нормативно-правовими актами; фізичним особам з їх поточних, вкладних (депозитних) рахунків та переказу без відкриття рахунку, а також за операціями з відшкодування банкнот іноземної валюти, прийнятих на інкасо; за видатковим касовим ордером - працівникам банку за внутрішньобанківськими операціями; за документами на отримання переказу в готівковій формі, установленими відповідною платіжною системою, - фізичним особам. У видаткових касових документах (заява на видачу готівки, видатковий касовий ордер, грошовий чек) працівник банку перевіряє: повноту заповнення реквізитів на документі; наявність підписів посадових осіб банку, яким надано право підпису касових документів, і тотожність їх зразкам; належність пред'явленого паспорта або документа, що його замінює, отримувачу, відповідність даних паспорта тим даним, що зазначені в касовому документі; у разі отримання готівки за довіреністю - правильність оформлення довіреності на отримання готівки; наявність підпису отримувача.

Проводячи оцінку поданих сторонами доказів, суди попередніх інстанцій залишили поза увагою зазначені вище норми права та умови кредитного договору щодо порядку надання грошових коштів - готівкою через касу та за відсутності заяви про видачу готівки позивачу, оформленої відповідно до вимог зазначеної Інструкції, помилково вважали, що факт надання грошових коштів у доларах США підтверджується умовами кредитного договору та оплатою вартості будинку у розмірі 18 000 доларів США.

Крім цього, заперечуючи проти позову, відповідач вказував, що згідно з довідкою ПАТ КБ «ПриватБанк» від 27 серпня 2015 року він має заборгованість за указаним кредитним договором у розмірі 16 439 грн 31 коп., на підтвердження чого надав копію цієї довідки, виписки за період з 01 січня 2006 року по 27 серпня 2015 року за кредитним договором та меморіальні ордери за цей же період (а. с. 37-69). У зв'язку із чим відповідач указував, що у довідці банку вказано валюту договору - долар США, а сума заборгованості - національна валюта України - гривня, тому зазначав, що його заборгованість становить 16 439 грн 31 коп., а не 16 036,19 доларів США.

Отже, у справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій на порушення ст. ст. 213, 214, 303, 309 ЦПК України без даних про надання позичальнику кредитних коштів шляхом надання їх готівкою через касу банку (розмір, валюта), за наявності суперечливих доказів про розмір заборгованості за кредитним договором, ухвалили рішення, які не відповідають наведеним нормам процесуального права, не перевірили: який розмір кредитних коштів отримано відповідачем та у якій валюті; який розмір коштів ним сплачено на погашення кредитної заборгованості; в якій валюті він здійснював таку сплату, внаслідок чого дійшли передчасного висновку про розмір заборгованості за кредитним договором.

Оскільки допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного визначення загального розміру вимог та всіх його складових, що підлягають сплаті кредитору, та відповідно такі порушення призвели до неправильного вирішення справи, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Доводи касаційної скарги про те, що суди не врахували, що укладення кредитного договору відбулося із грубим порушенням чинного законодавства, а саме: порушення прав відповідача, передбачених п. «д» ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживача», як споживача фінансових послуг банку, відсутності в матеріалах справи генеральної та індивідуальної ліцензій на здійснення валютних операцій банку, визначення валюти договору і валюти платежу у доларах США, відхиляються колегією суддів з огляду на те, що позов про визнання кредитного договору недійсним не заявлявся, тому у суду не було підстав для з'ясування обставин, за яких можливе визнання правочину недійсним.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представників ОСОБА_6 - ОСОБА_7, ОСОБА_8 -задовольнити частково.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 03 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 04 грудня 2015 року скасувати, передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова С.О. Карпенко Г.І. Мостова