Справа № 500/5030/16-ц
Провадження № 2/500/2819/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2016 року

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Адамова А.С.,

при секретарі - Хачатрян А.Т.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ізмаїла цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Ізмаїльської міської ради Одеської області про визнання правонаступником прав та обов'язків забудовника,

ВСТАНОВИВ:

19.09.2016 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовними вимогами (з урахуванням уточнень), якими просить суд визнати її в порядку спадкування за законом правонаступником прав та обов'язків забудовника ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, на 1/2 частину незавершеного будівництвом житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку із тим, що Договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності не був посвідчений належним чином.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача у судовому засіданні зазначив про визнання позовних вимог ОСОБА_3 у повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши покази свідка, проаналізувавши положення чинного законодавства, заслухавши пояснення позивача та представника позивача, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що рішенням Ізмаїльського Виконкому міської ради народних депутатів за №243 від 11.05.1983р. вирішено надати земельну ділянку ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по АДРЕСА_2.

Згідно Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності за 1983 рік ОСОБА_4 та ОСОБА_5 як забудовникам відведена земельна ділянка по АДРЕСА_1 на праві безстрокового користування.

Згідно технічної документації, виготовленої КП «Ізмаїльське МБТІ» у 2012 році, по АДРЕСА_1 розташований житловий будинок та власником 1/2 частини будинку вказаний ОСОБА_4.

Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 01.03.2016 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після смерті ОСОБА_4 згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить1/2 частина житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

За життя спадкодавець заповіту не залишав, що підтверджено Витягом зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №43237075 від 14.03.2016 року, згідно якого інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені ОСОБА_4, відсутня.

Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті ОСОБА_4 являється його дочка ОСОБА_3, що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2, виданого повторно 05.03.2016р.

Осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_4 відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає.

Інших спадкоємців немає.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 спадщину після смерті батька прийняла, оскільки в установлений законом шестимісячний строк звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, що підтверджується копією відповідної заяви, наявної у матеріалах справи.

На звернення позивача ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу в Одеській області Арнаут О.В. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, письмовою відповіддю нотаріусом за № 343/02-14 від 06.09.2016 року, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку із тим, що Договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності не був посвідчений належним чином.

Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно.

Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до п.3.2 Листу від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та згідно пункту 8 Постанови пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року N 7, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки входять до складу спадщини. Законодавством передбачено порядок прийняття в експлуатацію будівель інспекцією архітектурно-будівельного контролю за місцем їх розташування, який не може підмінятися судовим рішенням.

Згідно ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно відповіді КП «Ізмаїльське МБТІ» №1651 від 26.10.2016р. згідно матеріалів інвентарної справи на об'єкт нерухомості по АДРЕСА_1 станом на 31.12.2012р. власниками є: ОСОБА_4 (1/2 частка) на підставі рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради народних депутатів № 243 від 11.05.1983р.; ОСОБА_3 (1/2 частка) на підставі рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05.12.2011р.

Таким чином, судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 спадщину після померлого ОСОБА_4 прийняла, оскільки в установлений законом шестимісячний строк звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_4 немає, інших спадкоємців немає, з огляду на встановлене позивач обґрунтовано вимагає визнання її правонаступником прав та обов'язків забудовника ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, на 1/2 частину незавершеного будівництвом житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до роз'яснень п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 213-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до Ізмаїльської міської ради Одеської області про визнання правонаступником прав та обов'язків забудовника задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом правонаступником прав та обов'язків забудовника ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, на 1/2 частину незавершеного будівництвом житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 14.12.2016р.

Суддя: А.С.Адамов