_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/241/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2016 року

Київський районний суд м.Одеси

У складі судді Калашнікової О.І.

При секретарі Шеховцевій О.В.

Розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

Публічного Акціонерного товариства „ОСОБА_1 ОСОБА_2» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором і за позовом ОСОБА_3 до Публічного Акціонерного товариства «ОСОБА_1 ОСОБА_2» про визнання договору припиненим ,

Встановив,

Публічне Акціонерне Товариство «ОСОБА_1 ОСОБА_2» в 2013 році звернувся з позовом до ОСОБА_4 і ОСОБА_3 і просив суд постановити рішення, яким стягнути з відповідачів в солідарному порядку на користь банку заборгованість за кредитним договором №014/83361/74/88569 від 22.02.2008 року у сумі 416767,5 дол. США та судові витрати у сумі 3441 грн, стверджуючи, що відповідачі ухиляються від виконання зобовязань за договором кредиту і за договором поруки. (справа до провадження судді Калашнікової О.І. надійшла 29.10.2015 року). Рішенням Суворовського райсуду м. Одеси від 18.02.2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області 27.04.2015 року, договір поруки, укладений 22.02.2008 року між ПАТ «ОСОБА_1 аваль» і ОСОБА_4 визнано припиненим. Позивач уточнив свої вимоги і просив стягнути заборгованість за кредитним договором та судові витрати тільки з позичальника ОСОБА_3

Представник ОСОБА_3 позов банку не визнав, надав заяву про застосування строків позовної давності до вимог банку і від імені ОСОБА_3 заявив зустрічний позов про визнання договору іпотеки, укладеного 22.02.2008 року між ПАТ «ОСОБА_1 ОСОБА_2» і ОСОБА_3, припиненим.

Суд вислухав представників сторін, вивчив матеріали по справі і встановив наступне:

22 лютого 2008 року Відкрите Акціонерне товариство «ОСОБА_1 ОСОБА_2» (нині ПАТ «ОСОБА_1 ОСОБА_2») в особі начальника «Північного» відділення Одеської обласної дирекції «ОСОБА_1 ОСОБА_2» і ОСОБА_3 уклали кредитний договір №014/83361/74/88569, за умовами якого ОСОБА_1 надав, а ОСОБА_3 отримав кредит у сумі 120176 дол. США. Відповідно до умов договору кредит надався терміном на 240 місяців до 22.02.2028 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13 % річних. Додатково при наданні кредиту Позичальник зобовязався сплатити банку одноразово комісію в розмірі 1776 дол. США. Надання кредиту здійснено шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позичальника (п.6.1 договору).

Повернення кредитних коштів та сплату відсотків за користування кредитом належало здійснювати ануїтетними платежами у валюті кредиту в сумі1407,95 дол. США до 22 числа кожного місяця шляхом внесення готівки на свій поточний рахунок. При настанні строків сплати ануїтетних платежів Кредитор здійснює договірне списання з поточного рахунку.

27.02.2009 року сторони уклали додаткову угоду до кредитного договору № №014/83361/74/88569. Відповідно до умов додаткової угоди сторони домовились про тимчасове на період з 27.03.2009 року по 26.03.2010 року зменшення розміру щомісячного платежу до розміру процентної ставки.

В забезпечення виконання ОСОБА_3 зобовязань за кредитним договором №014/83361/74/88569 22.02.2008 року між Банком і ОСОБА_4 було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобовязався відповідати за виконання позичальником усіх зобовязань перед кредитором у повному обсязі. Рішенням Суворовського райсуду м. Одеси від 18.02.2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області 27.04.2015 року, договір поруки визнано припиненим.

На забезпечення виконання зобовязання по поверненню кредитних коштів та сплати процентів ПАТ «ОСОБА_5 ОСОБА_2» та ОСОБА_3 22.02.2008 року уклали договір іпотеки, за умовами якого предметом іпотеки є нерухоме майно - трикімнатна квартира № 49, по вул. Генерала Петрова, 74/2 в м. Одесі, що належить Іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу від 22 лютого 2008 року.

Представник позивача стверджує, що ОСОБА_5 виконав свої зобовязання за договором кредиту і видав кредитні кошти ОСОБА_3 шляхом перерахування на поточний рахунок позичальника. Відповідач свої зобовязання за кредитним договором не виконує: з грудня місяця 2008 року не в повному обсязі повертав кредит і сплачував відсотки за його користування, внаслідок чого станом на 02.09.2009 року утворилась прострочена заборгованість за тілом кредиту в сумі 1966 дол. США. 2.09.2009 року ОСОБА_5 направив позичальнику і поручителю досудову вимогу про сплату заборгованості за кредитом і дострокове повернення кредитних коштів, зазначивши, що позичальник з поручителем зобовязані протягом 30 днів з дати вимоги здійснити дострокове погашення кредиту у повному обсязі разом зі сплатою процентів та пені відповідно до умов договору у розмірі 127 727, 88 дол. США, де 126747,92 дол. США сума боргу за кредитом, 488,87 дол. США борг за відсотками, 491,09 дол. США нарахована пеня за порушення умов договору. Позичальник і поручитель вимогу Банку залишили без уваги, тому ОСОБА_5 2.10.2013 року звернувся до суду з цим позовом і вимагав стягнути з позичальника заборгованість за кредитним договором №014/83361/74/88569 в сумі 416767,5 дол. США, де заборгованість за тілом кредиту 129425,62 дол. США, що дорівнює 1034498,98 грн. за курсом НБУ на день звернення до суду, заборгованість за відсотками 62997,92 дол. США , що дорівнює 503542,37 грн., пеня за порушення графіку повернення кредиту та сплати відсотків 224343,96 дол. США, що дорівнює 1793181,27 грн.

На обґрунтування своїх вимог ОСОБА_5 посилався на такі докази: кредитний договір №014/83361/74/88569 22.02.2008 року з графіком погашення кредиту, додаткову угоду до кредитного договору від 27.02.2009 року, досудову вимогу банку на адресі позичальника і поручителя від 2.09.2009 року, розрахунок заборгованості за договором кредиту, квитанції на судові витрати, статутні документи Банку, копії громадянських паспортів відповідачів.

Відповідачева сторона, не визнаючи позов, доводить наступне:

у звязку з невиконанням ОСОБА_3 зобовязань за кредитним договором та виникненням заборгованості ОСОБА_5 використав передбачене ч. 2 ст. 1050 ЦК України та ст.9 Кредитного договору право на односторонню зміну умов кредитного договору і надіслав вимогу (повідомлення) про дострокове повернення всієї суми кредиту та повязаних із ним платежів, змінивши строк виконання основного зобовязання та встановивши новий строк 3 жовтня 2009 року включно. Відповідно до положень ст. 257 ЦК України ОСОБА_5 впродовж трьох років мав право звернутися до ОСОБА_3 з позовом про стягнення боргу за договором кредиту, тобто з 3 жовтня 2009 року по 02.10.2012 року включно. Банк позов до суду надав 2.10.2013 року. Тому представник ОСОБА_3 надав заяву про застосування строків позовної давності до вимог Банку, посилаючись на положення до ч. 4 ст. 267 ЦК України, що передбачає «сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові». Одночасно представник ОСОБА_3 посилається на положення статті 266 ЦК України, яка визначає « що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо)» і вимагає визнати припиненим договір іпотеки, укладений 22.02.2008 року між сторонами по даній справі.

При вищевикладених обставинах суд дійшов висновку, що позов банку не підлягає задоволенню, а позовні вимоги ОСОБА_3 є доведеними і підлягають задоволенню з наступних підстав:

За договором кредиту одна сторона - банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит у встановлений строк та сплатити відсотки (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Кредитний договір є договором консенсуальним, платним, двосторонньо зобов'язальним. Вимоги до форми і порядку укладення кредитного договору передбачено у ст. 1055 ЦК України, ст. 6 Закону України від 12 липня 2001 р. "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг".

Суд встановив і сторони визнали, що 22.02.2008 року ВАТ «ОСОБА_1 аваль» (правонаступник ПАТ «ОСОБА_1 банк аваль») і ОСОБА_3 уклали договір про надання споживчого кредиту на умовах повернення, строковості, платності, цільового використання грошових коштів у сумі 120176 дол. США. При укладанні договору сторони досягли домовленості щодо усіх істотних умов: мети, суми і строку кредиту; умов і порядку його видачі та погашення; способів забезпечення зобовязань позичальника; відсоткової ставки; порядку плати за кредит; порядку зміни та припинення дії договору; відповідальності сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.

ПАТ «ОСОБА_1 аваль» виконав свої зобовязання за договором кредиту і видав грошові кошти позичальнику. Позичальник отримав кредитні кошти. Позичальник свої зобовязання за кредитним договором (п.7.2) належним чином не виконував: своєчасно (до 22 числа кожного місяця) не вносив на свій поточний рахунок грошові кошти в розмірі, достатньому для списання банком ануїтетного платежу в розмірі 1407,95 дол. США.

Пунктом 9.1 Кредитного договору сторони визначили, що в разі невиконання або неналежного виконання Позичальником своїх зобовязань за цим договором, Кредитор має право вимагати дострокового погашення Кредиту Позичальником у повному обсязі разом зі сплатою всіх сум, належних до сплати на дату предявлення вимоги, включаючи проценти за Кредитом (в тому числі прострочені проценти), пеню та штрафи відповідно до цього договору.

Позичальник зобовязаний виконати вимогу кредитора про дострокове погашення кредитних зобовязань за цим договором протягом не більше ніж 30 календарних днів з моменту її предявлення. У разі невиконання Позичальником цієї вимоги Кредитор має право звернути стягнення за будь-яким з договорів забезпечення (або предявити вимогу Поручителю) або вжити інші заходи для стягнення заборгованості Позичальника за Кредитним договором, які не суперечать чинному законодавству України (п. 9.3 Кредитного договору). Вказана умова договору відповідає та повністю кореспондується зі ст. 1050 ЦК України.

У звязку із порушенням відповідачем своїх зобовязань за договором ОСОБА_1 2.09.2009 року висунув ОСОБА_3 вимогу про дострокове повернення кредиту. Як вбачається із Вимоги № 15-75/20-1155 від 2 вересня 2009 року (а.с.27) ОСОБА_1 вимагав від ОСОБА_3 достроково сплатити 126747,92 дол. США в рахунок погашення кредиту; 488,87 дол. США в рахунок погашення процентів; 491,09 дол. США банк нарахував пеню за порушення умов договору. Вимога була отримана ОСОБА_3 2 вересня 2009 року.

Отже, у звязку з невиконанням відповідачем зобовязань за кредитним договором та виникненням заборгованості ОСОБА_1 використав передбачене ч. 2 ст. 1050 ЦК України та ст.9 Кредитного договору право на односторонню зміну умов кредитного договору і надіслав вимогу (повідомлення) про дострокове повернення всієї суми кредиту та повязаних із ним платежів, змінивши строк виконання основного зобовязання та встановивши новий строк 3 жовтня 2009 року включно.

Суд погоджується з доводами представника позичальника про порушення банком строків позовної давності.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до п. 16.7 Кредитного договору до всіх правовідносин, повязаних з укладенням та виконанням цього Договору, застосовується строк позовної давності тривалістю у три роки. За таких обставин ОСОБА_1 мав право звернутися до ОСОБА_3 з позовом впродовж трьох років з дати, коли ОСОБА_3 мав сплатити за вищевказаною вимогою усі грошові кошти, тобто з 3 жовтня 2009 року по 02.10.2012 року включно.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Такий же висновок викладений ВСУ в постанові від 2 грудня 2015 року у справі №6-1707 цс15.

Суд вважає доречним посилання відповідачевої сторони на практику Європейського суду при вирішенні даного спору.

Так, у рішенні від 20 вересня 2011 року у справі "ВАТ "Нафтова компанія "ЮКОС" проти Росії" Європейський суд з прав людини зазначив: позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Боржник має певні матеріально-правові права, які безпосередньо пов'язані з позовною давністю. Будь-який суд національної юрисдикції, вирішуючи питання про пропуск кредитором позовної давності, фактично вирішує питання не тільки про право кредитора на звернення до суду за захистом свого порушеного права, але й про право боржника бути звільненим від переслідування або притягнення до суду.

Щодо зустрічних вимог ОСОБА_3 про визнання договору іпотеки припиненим.

Частина 1 статті 575 ЦК України визначає, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Згідно із ст.3 Закону України "Про іпотеку" іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною 1 статті 17 Закону України "Про іпотеку" іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору, відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Одночасно з державною реєстрацією відомостей про припинення іпотеки (припинення обтяження нерухомого майна іпотекою) підлягають державній реєстрації і відомості про зняття заборони відчуження, накладеної під час посвідчення нотаріального договору.

Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Таким чином, у звязку з пропуском Банком строку позовної давності, зобовязання ОСОБА_3 за Кредитним договором припинилося, наслідком чого є припинення іпотеки та обтяження нерухомого майна іпотекою,так як всі правові підстави для його утримання під обтяженням відсутні.

Керуючись ст.ст.212-215 ЦПК України, суд

В и р і ш и в:

Публічному Акціонерному товариству „ОСОБА_1 ОСОБА_2 відмовити у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

Позов ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 ОСОБА_2» про визнання договору припиненим задовольнити.

Визнати припиненим Договір іпотеки, укладений 22 лютого 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «ОСОБА_5 ОСОБА_2», (нині Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_5 ОСОБА_2) та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, ОСОБА_2, реєстровий номер 566.

Зняти заборону на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1, зареєстровану за ОСОБА_3 ( ідент. номер НОМЕР_1), номер РПВН: 21918560, накладену 22.02.2008р.17:10:14 за No 6651858 реєстратором: Приватнии? нотаріус ОСОБА_2

Виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна запис про заборону на нерухоме майно відчуження квартири АДРЕСА_1, зареєстровану за ОСОБА_3 ( ідент. номер НОМЕР_1), внесений 22.02.2008 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2 зареєстрована в реєстрі № 14.

Виключити з Державного реєстру іпотек запис про іпотеку 6651219 на квартиру АДРЕСА_2, внесений 22.02.2008 17:04:51 реєстратором: Приватнии? нотаріус ОСОБА_2

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Одеської області через Київський райсуд м. Одеси протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Калашнікова О. І.