Суддя Бугера О. В.
Справа № 644/2466/16-ц
Провадження № 2/644/1236/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2016 року Орджонікідзевський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого-судді Бугери О.В.,

при секретарі Ілові А.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

за участю представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства банк «Меркурій» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ Банку «Меркурій» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, визнання права власності, надання дозволу на отримання дублікатів правовстановлюючих документів, зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачем подано до суду відповідний позов. В обґрунтування позову зазначено, що 23 серпня 2006 року між АКБ «Меркурій», правонаступником якого є ПАТ Банк»Меркурій» та відповідачем було укладено договір на кредитну лінію №18-06П-195 в іноземній валюті, згідно до якого позивач надав в користування відповідачу на умовах строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 10000 Євро. Відповідно до Додаткової угоди №4 із сплатою 16% річних та кінцевим терміном погашення основної заборгованості, відповідно до Додаткової угоди №8 встановлений 21 серпня 2012 року, було відкрито позичковий рахунок, надано кредит. Відповідач зобовязалась повернути отримані кредитні кошти, але всупереч цьому не виконала свої зобовязання, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 16.02.2016 року складає 3198,85 Євро, з яких 2223,49 Євро прострочена заборгованість за кредитом, 975,36 Євро прострочена заборгованість за процентами.

В забезпечення виконання відповідачем зобовязань за кредитним договором була укладено іпотечний договір №16-03-318, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 23.08.2006 року за реєстраційним номером 6841. Предметом іпотеки по Іпотечному договору є нерухоме майно житлового призначення ізольована трикімнатна квартира загальною площею 76,8 кв.м., житловою площею 47,1 кв.м., що знаходиться за адресою м.Харків вулиця Біблика (2 Пятирічки), 30/19, ринкова вартість предмета іпотеки за згодою сторін становить 247300 грн.. Згідно до п.1.1., 2.2.1 Кредитного договору відповідач зобовязана повернути кредит за графіком погашення кредиту до 21.08.2012 року та сплачувати проценти. Зобовязання щодо повернення кредиту відповідачем не виконане. Невиконання зобовязання надає право позивачу ініціювати погашення боргу за рахунок предмета іпотеки. Відповідно до вимог п.2.1.3., 2.1.5., 4.1. Іпотечного договору передбачено право позивача у випадку порушення відповідачем зобовязання звернути стягнення на предмет іпотеки, в тому числі достроково, та задовольнити за рахунок предмета іпотеки в повному обсязі свої вимоги. П.4.3. Іпотечного договору передбачено право позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом прийняття майна у власність в рахунок виконання зобовязань по кредитному договору. Просили звернути стягнення на предмет іпотеки ізольовану трикімнатна квартира загальною площею 76,8 кв.м., житловою площею 47,1 кв.м., що знаходиться за адресою м.Харків вулиця Біблика (2 Пятирічки), 30/19, для задоволення вимоги АТ Банк «Меркурій» по погашенню заборгованості ОСОБА_5 за договором на кредитну лінію № 18-06П-195 в іноземній валюті від 23 серпня 2006 року у розмірі 3198,85 Євро, шляхом визнання права власності на нього за Публічним акціонерним товариством банк «Меркурій» () в порядку встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку» за ціною, визначеною на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності, під час судового провадження у справі. Визнати за Публічним акціонерним товариством банк «Меркурій» право власності на ізольовану трикімнатну квартиру загальною площею 76,8 кв.м., житловою площею 47,1 кв.м., що знаходиться за адресою Харківська область м.Харків вулиця Біблика (2 Пятирічки), 30/19. Дозволити Публічному акціонерному товариству банк «Меркурій» отримувати витяги, оригінали та дублікати документів, необхідних для набуття права власності на ізольовану трикімнатну квартиру загальною площею 76,8 кв.м., житловою площею 47,1 кв.м., що знаходиться за адресою Харківська область м.Харків вулиця Біблика (2 Пятирічки), 30/19. Зобовязати ОСОБА_5 передати Публічному акціонерному товариству банк «Меркурій» всі засоби та знаряддя доступу до ізольованої трикімнатної квартири загальною площею 76,8 кв.м., житловою площею 47,1 кв.м., що знаходиться за адресою Харківська область м.Харків вулиця Біблика (2 Пятирічки), 30/19. Стягнути з відповідача суму судових витрат в розмірі 4114,50 гривень.

В судовому засіданні представника позивача вимоги позову підтримав, просив його задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявилась, подала письмові заперечення проти позову та просила відмовити в задоволенні позову, розглянути справу за її відсутності. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, підтримав доводи викладені в письмових запереченнях. В обґрунтування позиції посилався на те, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25 лютого 2015 року було задоволено позовні вимоги позивача та стягнуто з відповідача суму заборгованості за даним договором на кредитну лінію у розмірі 7052,11 євро, що за курсом НБУ станом на 21.07.2014 року становить еквівалент 111170,79 грн., а також судовий збір у розмірі 1111,71 грн. На підставі рішення видано виконавчий лист, проводилось примусове виконання та 08.09.2.015 року виконавче провадження було закінчено, у звязку із виконанням судового рішення, припинено чинність арештів майна та скасовані інші заходи примусового виконання рішення. При цьому представником заявника подано заяву державному виконавцю, в якій зазначено, що заборгованість погашено в повному обсязі. Вважав, що іпотека припинена, у звязку із припиненням основного зобовязання та дії банка щодо подачі відповідного позову є протиправними та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства України. Банк звертався до суду із позовом про дострокове виконання зобовязання за кредитним договором нарахував заборгованість ОСОБА_5 в повному обсязі, на момент подачі позову до суду та рішенням, яким було задоволено позов, визначено суму заборгованості, яка сплачена в повному обсязі добровільно. Відповідач зверталась до установи банку щодо надання їй довідки про сплату заборгованості за кредитом, але відповіді не отримала, будь-яких повідомлень з приводу наміру банку звернути стягнення на предмет іпотеки не надходило, оцінка квартира в її присутності не проводилась, квартиру не оглядали, з нею це питання не узгоджувалось, про наявність вимог банку дізналась із позову. Окрім того, посилався на те, що зростання курсу національної валюти після набрання рішення суду законної сили та його добровільне виконання у встановленому законом порядку, не є підставою для Банку в односторонньому порядку донараховувати зайві кошти до виплати за зобовязанням, яке виконане та кредитним договором, дію якого припинено в судовому порядку. Посилався на те, що згідно положень ст. 207 ЦПК України, позов Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки повинен бути залишений без розгляду, оскільки спір між сторонами про той самий предмет спору був розглянутий по суті 25 лютого 2015 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова під час розгляду справи № 644/11792/14-ц.

Суд, вислухавши доводи представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

23.08.2006 року між АКБ «Меркурій» та ОСОБА_5 було укладено договір на кредитну лінію 18-06П-195 в іноземній валюті. П.1.1. договору визначено, що банк надає позичальникові кошти в сумі 10000 Євро, ліміт: з 23.08.2006 року по 24.08.2006 року 6000 Євро, з 02.10.2006 року по 30.10.2006 року 10000 Євро, позичальник зобовязується повернути кредит 22 серпня 2011 року відповідно до графіку та сплачувати проценти 14% річних. Відповідно до п.2.3.3. Договору визначено, що у випадку утворення простроченої заборгованості по поверненню кредиту і процентів, суми, що сплачуються позичальником, спрямовуються спочатку на погашення заборгованості за процентами, а потім за кредитом. П.4.1. визначено, що виконання позичальником зобовязань перед банком забезпечується іпотекою (а.с.7-8). До відповідного договору було укладено додаткові угоди №1 від 11.12.2006 року щодо встановлення комісії (а.с.9), №2 від 12.02.2007 року щодо встановлення комісії за збільшення ліміту кредитування (а.с.10), №3 від 30.08.2007 року щодо поновлення зобовязань по кредитуванню (а.с.11), №4 від 07.05.2008 року щодо встановлення процентної ставки за договором (а.с.12), №5 від 28.01.2010 року щодо надання інформації про фінансовий стан позичальника та встановлення штрафу за її не подання (а.с.13), №6 від 30.08.2010 року щодо змін графіку погашення (а.с.14), №7 від 28.01.2011 року щодо змін графіку погашення (а.с.15), №9 від 15.02.2012 року щодо змін графіку погашення (а.с.16).

Відповідно до рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів від 12.06.2014 року було розпочато процедуру ліквідації АТ Банк «Меркурій» та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію, процедура відповідними рішенням була продовжена (а.с.46, 47, 48).

Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

23.08.2006 року між АКБ «Меркурій» та ОСОБА_5 було укладено іпотечний договір №16-03-318 (а.с.39-40). Цей договір забезпечує вимоги ОСОБА_6 АКБ «Меркурій», що виникають з договору №18-06П-195. Частиною 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частинами 1 та 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 30 березня 2016 року у справі № 6-1851цс15, при вирішенні даної категорії справ судам слід встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору іпотеки.

Відповідно до правових позицій Верховного Суду України, викладених у постановах від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1219цс16 та від 28 вересня 2016 року у справі № 6-1243цс16, аналізуючи положення ст. ст. 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 328, 335, 376, 392 ЦК України, слід дійти висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» у редакції, що була чинною на час укладення іпотечного договору, іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

З дослідженого в судовому засіданні змісту іпотечного договору та договорів про внесення до нього змін встановлено, що п.1.2. визначено предмет іпотеки - ізольована трикімнатна квартира загальною площею 76,8 кв.м., житловою площею 47,1 кв.м., що знаходиться за адресою Харківська область м.Харків вулиця 2 Пятирічки, 30/19. Ринкова вартість майна за згодою сторін становить 274300 гривень. П.3.1. договору передбачено, що звернення стягнення на майно здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з цим договором шляхом передачі права власності на майно в рахунок виконання обовязків Іпотекодавця за кредитним договором, ОСОБА_6 чи продажу ОСОБА_6 від свого імені за вибором останнього.

До відповідного договору було укладено договори про внесення змін до іпотечного договору:

від 12.02.2007 року щодо викладення п.1.1. іпотечного договору в іншій редакції, щодо збільшення кредитного ліміту (а.с.41);

від 25.08.2010 року щодо доповнення іпотечного договору розділом 4, що визначає застереження про задоволення вимог іпотеко держателя (а.с.42-43), відповідно до якого даний розділ містить застереження про задоволення вимог ОСОБА_6 та визнається сторонами і діючим законодавством як Договір про задоволення вимог іпотеко держателя, що надає право ОСОБА_6 у випадках, передбачених п.2.1.3., 2.1.5. Іпотечного договору в порядку позасудового врегулювання звернути стягнення на майно на підставі цього договору в день наступний за спливом строку, встановленого ст.35 Закону України «Про іпотеку», а п.4.3. передбачено, що у випадку звернення стягнення на майно в порядку передбаченому ст.37 Закону України «Про іпотеку» шляхом прийняття майна у власність, цим договором Іпотедодавець передає ОСОБА_6 право власності на майна в рахунок виконання зобовязання за кредитним договором, п.4.5. передбачено, що сторони домовились, що письмові вимоги ОСОБА_6, передбачені ст.35, 38 Закону України «Про іпотеку», вважаються доставленими Іпотекодавцю, якщо такі вимоги вручені Іпотекодавцю особисто або уповноваженому представнику під розпис, або відправлені по пошті рекомендованим листом із зворотнім повідомленням;

від 23.08.2011 року (а.с.44-45) щодо викладення п.1.1. іпотечного договору в іншій редакції, щодо збільшення відсоткової ставки;

У п. 38 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що у випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (ст. 37 Закону України «Про іпотеку»), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до ст. 39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно. Виходячи з положень частини другої статті 16 ЦК України, частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором. Саме така правова позиція висловлена судовими палатами у цивільних та господарських справах Верховного Суду України, при розгляді справи № 6-124цс13 у постанові від 11 грудня 2013 року.

Також, в ході розгляду справи встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25 лютого 2015 року по цивільній справі № 644/11792/14-ц позовні вимоги ПАТ Банк «Меркурій» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію про стягнення заборгованості задоволені та стягнуто з відповідача на користь позивача суму заборгованості за договором на кредитну лінію № 18-06П-195 від 23 серпня 2006 року у розмірі 7052,11 євро, що за курсом НБУ станом на 21.07.2014 року становить еквівалент 111170,79 грн., а також судовий збір у розмірі 1111,71 грн.(а.с.139-140).

Суд не приймає доводи сторони відповідача щодо припинення іпотеки, оскільки наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року (справа № 6-1206цс15). Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК Україниу разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Якщо договір розривається у судовому порядку, зобов'язання припиняється з моменту набрання законної сили рішенням суду про розірвання договору (ч. 3 ст. 653 ЦК України). За загальним правилом розірвання договору припиняє його дію на майбутнє і не скасовує сам факт укладення та дії договору включно до моменту його розірвання, а також залишає в дії окремі його умови щодо зобов'язань сторін, спеціально передбачені для застосування на випадок порушення зобов'язань і після розірвання договору, виходячи з характеру цього договору, за яким кредитор повністю виконав умови договору до його розірвання. Таким чином,розірвання основного договору не є підставою для припинення іпотеки, якою може бути забезпечене виконання зобов'язання, що виникло до набрання законної сили рішенням суду про розірвання договору.

Як вбачається з копії меморіального ордеру №4001 від 10.09.2015 року відповідачем ОСОБА_5 було погашено суму відповідно до рішення суду 111170 гривен 92 копійки. Зазначену суму було переведено банком в еквівалент на момент зарахування в сумі 4542, 93 Євро відповідно до службового розпорядження (а.с.142, 148).

08.09.2.015 року постановою старшого державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС Харківського міського управління юстиції ОСОБА_7, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 644/11792/14-ц, виданого 06.05.2015 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Банк Меркурій» заборгованості за договором кредитної лінії № 18-06П-195 від 08.2006 року в розмірі 7051.11 євро, що дорівнює 111170 грн.79 коп. - закінчене. Припинено чинність арештів майна та скасовані інші заходи примусового виконання рішення (а.с.149-150).

Також із копії заяви представника стягувача Банку - ОСОБА_8 від 15.09.2015 року вбачається, що він просив закрити виконавче провадження, у звязку з добровільним виконанням виконавчого документа (а.с.151). Представник позивача в судовому засіданні повідомив суду, що представником дана заява була подана після вирішення питання про закінчення виконавчого провадження, та даний представник діяв поза межами його повноважень визначених в довіреності.

Позивачем надано розрахунок заборгованості по позичальнику, який станом на 16.02.2016 року складає : прострочена сума заборгованості за кредитом 2223,49 Євро, прострочена сума заборгованості за процентами 975,36 Євро (а.с.31-32). Із наданого розрахунку вбачається, що відсотки за кредитом нараховувались по день проведення розрахунку 15.02.2016 року. 10.09.2015 року на погашення простроченого кредиту було зараховано 4542,93 Євро, остання сума внесення на погашення процентів зазначена 12.01.2015 року 100 Євро. Тобто, станом на день звернення до суду зобовязання за договором не виконано в повному обсязі. Слід також зазначити, що оскільки при надходженні коштів на виконання судового рішення було порушено порядок зарахування коштів визначений п.2.3.3. Договору, суд вважає, що в даному випадку стороною позивача не надано належний розрахунок складових заборгованості.

Відповідно до досліжених вході розгляду справи обставин, встановлено, що в укладеному договорі іпотеки, з урахуванням договору про внесення змін до іпотечного договору від 25.08.2010 року, визначено застереження про задоволення вимог іпотеко держателя, яким надано право ОСОБА_6 у випадках, передбачених п.2.1.3., 2.1.5. Іпотечного договору в порядку позасудового врегулювання звернути стягнення на майно на підставі цього договору в день наступний за спливом строку, встановленого ст.35 Закону України «Про іпотеку», а п.4.3. передбачено, що у випадку звернення стягнення на майно в порядку передбаченому ст.37 Закону України «Про іпотеку» шляхом прийняття майна у власність. Також, стороною позивача в ході розгляду справи не було надано доказів того, що на адресу відповідача було спрямовано письмову вимогу, відповідно до п.4.5. договору іпотеки. Представник відповідача в судовому засіданні повідомляв, що його довіритель таких повідомлень з банку не отримувала.

Відповідно до ч. 6 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб'єктом оціночної діяльності у випадках, встановлених законом або договором. Відповідно до звіту про оцінку майна №53-10-16 визначено оціночну вартість обєкту оцінки для прийняття управлінського рішення. Звіт виконаний ФОП ОСОБА_9 12.10.2016 року (а.с.124-138 ). Ринкова вартість обєкту оцінки визначено на дату оцінки 10.10.2016 року 904 430 гривень. При цьому як вбачається із звіту безпосередньо огляд самого обєкту нерухомості не проводився, дані викладені в звіті отримані з технічної документації, зазначений звіт проведено поза межами даної справи, згоду на визначення вартості предмету іпотеки відповідач не надавала, тобто порушено вимоги визначеної норми Закону України «Про іпотеку».

Виходячи з наведеного, суд вважає, що вимоги позову не підлягають задоволенню. у спосіб, який визначено позивачем, а саме шляхом визнання права власності на предмет іпотеки, оскільки такий спосіб є позасудовим способом врегулювання цього питання.

При цьому, суд не приймає доводи сторони відповідача та не вбачає підстав для залишення позову без розгляду, згідно положень ст. 207 ЦПК України, оскільки в рамках даної справи та справи, в якій прийнято рішення 25 лютого 2015 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова № 644/11792/14-ц різні предмети позову.

Керуючись ст.ст. 16, 524-526, 1054 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 61, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, Законом України «Про іпотеку», суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства банк «Меркурій» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ Банку «Меркурій», - залишити без задоволення.

Повний текст рішення виготовлений 13.12.2016 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку на апеляційне оскарження. Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Харківської області через районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, шляхом подачi апеляцiйной скарги.

Головуючий : суддя Бугера О.В.