Єдиний унікальний номер №243/5289/16-ц
Номер провадження №6/243/201/2016
У Х В А Л А

Іменем України

«01» липня 2016 року м. Словянськ

Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Чемодурової Н.О.

при секретарі Жмарьові П.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Словянська Донецької області подання заступника начальника Словянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Донецькій області ОСОБА_1 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И В :

01 липня 2016 року до Словянського міськрайонного суду надійшло подання заступника начальника Словянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Донецькій області ОСОБА_1, погоджене з начальником Словянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Донецькій області ОСОБА_3, про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_2 за межі України.

В обґрунтування подання заявником зазначено, що у відділі державної виконавчої служби Словянського міськрайонного управління юстиції знаходиться зведене виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчих документів:

- виконавчого листа №2/243/767/2013 від 13 серпня 2013 року, виданого Словянським міськрайонним судом про стягнення боргу у сумі 19 551,06 грн. з ОСОБА_2;

- виконавчого листа №2/0544/1316/2012 від 05 грудня 2012 року, виданого Словянським міськрайонним судом про стягнення боргу у сумі 58 595,00 грн. з ОСОБА_2;

- виконавчого листа №2/243/553/2015 від 23 квітня 2015 року, виданого Словянським міськрайонним судом про стягнення боргу у сумі 30 444,88 грн. з ОСОБА_2;

- виконавчого листа №2/0544/1316/2012 від 14 січня 2014 року, виданого Словянським міськрайонним судом про стягнення боргу у сумі 6 712,43 грн. з ОСОБА_2;

За заявою громадянина ОСОБА_4 було відкрито виконавчі провадження ЄДРВП №49793284, 49793478, 49793663, 49793693 та накладено арешт на все майно боржника. Копії постанов було надіслано боржнику 14 січня 2016 року.

У ході примусового виконання було зроблено запити до реєструючи установ з метою виявлення майна боржника.

На запит до Державної податкової служби України про джерела отримання доходів боржників-фізичних та про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах, отримано відповідь, згідно якої така інформація відносно боржника відсутня.

На запит до пенсійного фонду України про осіб-боржників, які отримують пенсію, які працюють за трудовими договорами, про останнє місце роботи, отримано відповідь, що боржник ніде не працює та пенсію не отримує.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за боржником нерухомого майна не зареєстровано.

Згідно інформаційної довідки територіального сервісного центру №1443 Регіонального сервісного центру Донецької області за боржником транспортні засоби не зареєстровано.

Тож, такий вид заходу примусового виконання, як звернення стягнення на інше майно, майнові права є неможливим для виконання.

На адресу ОСОБА_2 було направлено вимогу державного виконавця, попереджено про обовязковість вимог державного виконавця та кримінальну відповідальність про умисне невиконання вимоги. Боржник на прийом до державного виконавця не зявився, пояснення причин невиконання вимог державного виконавця та/або причини невиконання рішення суду про стягнення з нього боргу у розмірі 115 303,37 грн. не надав. Зазначені виконавчі листи до теперішнього часу не виконано. До відділу надійшло подання стягувача ОСОБА_5 про тимчасове обмеження у праві виїзду громадянина України ОСОБА_2

Просили задовольнити подання та тимчасово обмежити право громадянина України ОСОБА_2 на виїзд з території України до виконання зобовязання, встановлених виконавчими листами.

В судове засідання заступник начальника Словянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Донецькій області ОСОБА_1 не зявився, в поданні просив розглядати справу без участі представника відділу (а.с.2).

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.

Правилами частини 1 ст. 377-1 ЦПК України встановлено, що питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обов'язком держави.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Право на свободу пересування є фундаментальним правом природно-правового походження та складається із таких основних складових: право фізичної особи на в'їзд і на виїзд з території країни, на якій вона перебуває, право вільного пересування у межах цієї території, у тому числі право на вільний вибір місця проживання. Це конституційне право належить всім фізичним особам: громадянам України, іноземцям та особам без громадянства.

Згідно із ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, окрім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоровя чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і вїзд в Україну, порядок оформлення документів для закордонних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом від 21 січня 1994 року №3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України».

Приписами частини 2 статті 6 Закону України 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» визначено, що підставою для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон є ухилення громадянина від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням до виконання зобовязань. Частиною 2 цієї статті передбачено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті.

За змістом п.18 ч.3 ст.11 Закону «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням.

Статтею 90 зазначеного Закону передбачена відповідальність за невиконання законних вимог державного виконавця та порушення вимог Закону.

Разом з тим, чинне законодавство не містить визначення поняття «ухилення», практика Конституційного Суду України щодо його офіційного тлумачення відсутня.

У сучасній українській мові слово «ухилення» тлумачиться так: 1) відступати, відхилятися, вивертатися; 2) намагатися не робити чого-небудь, не брати участі у чомусь; уникати; 3) навмисно не давати відповіді на запитання або говорити про щось інше.

Отже, з погляду значення словосполучення «ухилення від виконання зобовязань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п.5 ч.1 ст.6 Закону «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» та у п.18 ч.3 ст.11 Закону «Про виконавче провадження», позначає з обєктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обовязків. У звязку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобовязання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч.2 ст.10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання субєкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобовязання».

Оскільки, відповідно до ч.2 ст.377-1 ЦПК України зазначене подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим паче, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання.

Саме невиконання боржником самостійно зобовязань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на неї рішенням обовязків. На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на неї рішенням, повинен вже відбутися і бути обєктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

У звязку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обовязків у виконавчому провадженні може свідчити не виконання ним своїх обовязків, передбачених ч.6 ст.12 Закону «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває у заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Державний виконавець, звертаючись до суду з клопотанням про тимчасове обмеження права боржника на виїзд за межі України, направив до суду подання, копії виконавчих листів та копії постанов про відкриття провадження без надання будь-яких доказів про отримання боржником зазначених постанов про відкриття провадження та ухилення його від виконання зобовязань.

Відповідно до ч.1 ст.31 ЗУ «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

З огляду на вищевикладене, суд визнає, що в матеріалах виконавчого провадження відсутні будь-які обєктивні, беззаперечні докази на підтвердження того, що боржник ОСОБА_2 був належним чином повідомлений про відкриття виконавчих проваджень відносно нього та на теперішній час ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього державним органом, у звязку з чим вважає, що відсутні достатні законні підстави для задоволення подання заступника начальника Словянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Донецькій області ОСОБА_1 щодо обмеження конституційних прав громадянина України ОСОБА_2

На підставі вищевикладеного, керуючись статтею 5, п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», ст. ст. 217, 209, 210, 377-1 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання заступника начальника Словянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Донецькій області ОСОБА_1 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України ОСОБА_2 - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається в Апеляційний суд Донецької області через Словянський міськрайонний суд протягом пяти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом пяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст ухвали виготовлено 05 липня 2016 року.

Суддя

Слов'янського міськрайонного суду ОСОБА_6