АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/6393/2016 Головуючий в 1 інстанції - Лужецька О.Р.
Доповідач - Желепа О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Кабанченко О.А., Іванченко М.М.

при секретарі Перетятько А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 лютого 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що він позичив ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 85 000 гривень, що в еквіваленті на момент одержання коштів становило 10 000 доларів США, які той зобов'язувався повернути в строк до 04.03.2015 року. Отримання коштів підтверджується розпискою. На час подання позову відповідачем не повернуто позичені кошти, тому позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом та просив стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 225 700 грн., що в еквіваленті станом на момент подання позову становить 10 000 дол. США.

В судовому засіданні районного суду ОСОБА_4 пояснив , що восени 2009 року ОСОБА_1 звернувся до нього з проханням позичити 10 000 доларів США для ведення бізнесу. Оскільки сторони були давніми друзями, ОСОБА_4 погодився. Проте, такої суми в доларах США у нього не було, тому він пояснив ОСОБА_3, що зможе позичити 10 000 доларів США в гривневому еквіваленті, що влаштувало відповідача. В той же день ОСОБА_4 зняв з банкомату 85 000 гривень, що станом на день передачі грошей становило 10 000 дол. США та передав їх відповідачу в присутності свідка ОСОБА_5 Через два роки звернувся до ОСОБА_1 з проханням повернути гроші, але відповідач пояснював, що пізніше поверне, тому в підтвердження наявного зобов'язання 04.03.2014 року написав розписку про те, що отримав у позику від ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 85 000 гривень, на той момент еквівалент 10 000 доларів США для вкладення коштів в бізнес, які зобов'язався повернути в строк до 04.03.2015 року. Разом з тим. на момент подачі позову свої зобов'язання не виконав, позику не повернув, на телефонні дзвінки не відповідає.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26.02.2016 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_2) суму боргу в розмірі 225 700 (двісті двадцять п'ять тисяч сімсот) гривень.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1, подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити в повному обсязі.

В скарзі вказував на те, що з тексту розписки, копія якої надавалась позивачем до матеріалів справи, не вбачається, що грошові кошти надавались позивачем у позику, як зазначено в оскаржуваному рішенні, оскільки в тексті розписки чітко зазначено що грошові кошти передаються для вкладання в бізнес. Таким чином із тексту розписки, вбачається, що позивач надав відповідачеві грошові кошти в національній валюті України - гривнях, а саме в сумі 85000 (вісімдесят п'ять тисяч гривень) для вкладання в бізнес. Суд не врахував, що розписка про отримання грошових коштів не містить зобов'язання про їх повернення. Текст розписки не містить зобов'язань відповідача , щодо повернення коштів в іноземній валюті. Суд проігнорував клопотання представника відповідача щодо виклику в судове засідання осіб, які зазначені в розписці.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача доводи скарги підтримав.

Позивач проти задоволення скарги заперечував.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позичальникові таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частина перша статті 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.526, 610 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

З матеріалів справи вбачається, та встановлено судом, що ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 85 000 гривень, що на момент отримання еквівалентно 10 000 доларів США для вкладення коштів в бізнес, які зобов'язався повернути в строк до 04.02.2015 у присутності двох свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_5, про що була складена розписка від 04.03.2014 року.

На момент подачі позову відповідач суму боргу не повернув та ухиляється від повернення позики. Позивач, вказував що станом на день подання позову сума одержаних коштів, що підлягає поверненню згідно офіційного курсу НБУ гривні до долара США становить 225 700 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що розписка є документом, що підтверджує боргове зобов'язання ОСОБА_1, містить умови отримання позичальником в борг грошей і зобов'язання їх повернути в строк до 04.03.2015 року, а тому у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за невиконання умов договору позики в сумі 225 700 грн. При цьому суд виходив з положень ч.2 ст. 533 ЦК України, та врахував, що в розписці був визначений грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи належними та допустимим доказами.

Висновок суду про обґрунтованість заявлених позовних вимог відповідають цим обставинам та вимогам закону.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що з розписки не вбачається, що кошти передавались в позику та відповідач брав на себе зобов'язання їх повернути, спростовуються змістом дослідженої в судовому засіданні апеляційного суду розписки. В якій чітко вбачається, що відповідач отримав від позивача грошові кошти в сумі 85 000 грн., на той час еквівалент 10 000 доларів США, які зобов'язувався повернути до 04 березня 2015 року.

Посилання представника позивача на те, що в розписці зазначено що кошти отримувались для вкладення відповідачем в бізнес, не спростовує висновку суду, про те, що відповідач взяв на себе зобов'язання повертати ці кошти. Суду не були надані докази про те, що кошти надавались для ведення спільного бізнесу, тобто за договором про спільну діяльність. З урахуванням того, що в розписці зафіксовано обов'язок відповідача повертати кошти, посилання на те, що відповідач зобов'язаний повертати бізнес є безпідставні.

Доводи скарги про те, що суд помилково стягнув кошти з урахуванням еквіваленту до долару США , колегія суддів не приймає, виходячи з вимог ч. 2 ст. 533 ЦК України, відповідно до якої, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що і було зроблено позивачем та судом при визначенні суми, яка підлягає стягненню.

Доводи скарги про те, що суд не допитав свідків, які зазначені в розписці на правильність постановленого рішення не впливають, оскільки відповідач не заперечував факт отримання коштів від позивача. Крім того клопотання представника відповідача про допит свідків було задоволено в судовому засіданні 03.02.2016 року, а розгляд справи відкладено на 26.02.2016 року (журнал с/з а.с. 29-30). При цьому суд виконав свій обов'язок та повідомив свідків про дату місце та час судового засідання, про те останні не з'явились в судове засідання (а.с. 33-35). В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача аналогічне клопотання не заявляв.

Інші доводи скарги на правильність постановленого рішення не впливають.

Рішення суду постановлене на повно з'ясованих обставинах, з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: