Номер провадження: 22-ц/785/3039/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів ОСОБА_2, ОСОБА_3

при секретарі судового засідання Сідлецькій Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну ОСОБА_4 на ухвалу Суворовського районного суду від 19.02.2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа ОСОБА_7, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 02.02.2016 року звернулася до Суворовського районного суду Одеської області з позовом про визнання договору купівлі-продажу однокімнатної квартири за адресою АДРЕСА_1, недійсним (а.с.1).

Одночасно з позовною заявою ОСОБА_4 була подана заява про забезпечення позову (а.с.2).

08.02.2016 року ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси позовну заяву ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним залишено без руху. Судом І інстанції даний позов було віднесено до позовів майнового характеру та запропоновано ОСОБА_4 визначити ціну позову та сплатити належну суму судового збору, відповідно до п.1.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», крім того суд наголосив на необхідності сплати судового збору за подачу заяви про забезпечення позову, відповідно до п.1.4 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (а.с.10).

16.02.2016 року позивачем подано уточнену позовну заяву, в якій акцентується увага суду на виконанні вимог щодо сплати судового збору в необхідних розмірах (а.с.13-14).

19.02.2016 року ухвалою Суворовського районного суду Одеської області позовна заява ОСОБА_4 була визнана неподаною та повернута позивачу з причини неусунення недоліків, зазначених в ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 16.02.2016 року (а.с.25).

29.02.2016 року ОСОБА_4 була подана апеляційна скарга на ухвалу Суворовського районного суду від 19.02.2016 року, в якій вона не погоджується з висновком, якого дійшов суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі, вважає її незаконною, просить скасувати зазначену ухвалу та повернути справу до суду І інстанції для подальшого розгляду (а.с.30-32).

В судовому засіданні позивач, її представник та третя особа апеляційну скаргу підтримали.

Інші учасники в судове засідання не зявились, про день і час розгляду справи сповіщений належним чином. На час розгляду справи в апеляційному суді не надали доказів того, що вони не зявилися з поважних причин. У відповідності з вимогами ч.2 ст.305 ЦПК України, неявка сторони, яка сповіщена про день і час розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи скарги, пояснення учасників провадження, які зявились, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала Суворовського районного суду м. Одеси від 19.02.2016 року скасуванню з направленням справи до суду І інстанції для вирішення питання про відкриття провадження по справі.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Постановляючи ухвалу про повернення ОСОБА_4 позовної заяви, з причин неусунення недоліків зазначених в ухвалі Суворовського районного суду м. Одеси від 08.02.2016 року, суд І інстанції виходив з того, що позов про визнання договору купівлі - продажу недійсним носить матеріальний характер, за який підлягає сплаті сума судового збору у розмірі 1% від ціни позову, яка і не була визначена в позовній заяві. Разом з позовною заявою суд вирішив, що підлягає поверненню і заява про забезпечення позову з причин несплати судового збору (а.с. 15).

З таким висновком суду І інстанції колегія суддів не погоджується, скасовуючи ухвалу суду І інстанції, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством справляється судовий збір.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Частиною 5 ст. 119 ЦПК України передбачена необхідність додати до позовної заяви документ, що підтверджує сплату судового збору.

Приймаючи процесуальне рішення по справі та надаючи оцінку характеру спірним правовідносинам в контексті судового збору суд першої інстанції не врахував розяснення надані Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в постанові Пленуму від 17.10.2014 року №10 « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» і дійшов до хибного висновку про матеріальний характер спору про визнання договору купівлі-продажу недійсним. Пунктом 2 частини 15 зазначеної постанови Пленуму до позовних заяв немайнового характеру віднесені вимоги, які не підлягають вартісній оцінці (наприклад, якщо позовну заяву про визнання договору (правочину) недійсним подано без вимоги застосування наслідків, передбачених статтею 216 ЦК). За подання до суду таких заяв сплачується судовий збір згідно з підпунктом 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI у розмірі 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Згідно з ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

З позовної заяви вбачається, що наслідків, які б дали можливість віднести даний позов до матеріального, а саме вимоги відшкодування збитків та моральної шкоди відсутні. Позивач просить визнати договір купівлі-продажу однокімнатної квартири недійсним як такий що порушує її конституційні права на житло (а.с. 1).

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень наданих в апеляційній скарзі (а.с.30-33) ОСОБА_4 у відповідності до вимог законодавства сплатила судовий збір у розмірі 0,4 розміру мінімальної заробітної плати (1378,00 грн.), передбаченої Законом України «Про Державний бюджет на 2016 рік», в сумі 551,21 грн. (а.с. 33).

Що стосується сплати судового збору за подачу заяви про забезпечення позову, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст. 133 ЦПК України особи, які беруть участь у справі і вважають, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів, мають право заявити клопотання про забезпечення цих доказів. До клопотання про забезпечення доказів додається документ про сплату судового збору.

За подання до суду заяв про забезпечення позову сплачується судовий збір згідно з підпунктом 4 пункту 1 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI у розмірі 0,2 розміру мінімальної заробітної плати. Диференціація сплати судового збору за кожну вимогу окремо при поданні заяв про забезпечення позову не передбачена, тому незалежно від кількості вимог сплачується сума у розмірі 0,2 розміру мінімальної заробітної плати.

ОСОБА_4 сплатила судовий збір у розмірі 413,40 грн. (а.с.33), тому висновок суду в частині повернення заяви про забезпечення позову з причин несплати судового збору, слід вважати безпідставним.

Таким чином, ухвала Суворовського районного суду м. Одеси від 19.02.2016 року підлягає скасуванню, а справа повинна бути повернута до суду І інстанції для вирішення питання про відкриття провадження та розгляду справи по суті.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. ст. ст. 303, 304, 307, 311, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити. Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 19.02.2016 року скасувати.

Справу направити до суду І інстанції для вирішення питання про відкриття провадження по справі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_8

Л.А. ОСОБА_2

ОСОБА_3