АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7801/16 Справа № 201/5341/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Куценко Т.Р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 року м. Дніпро 30 листопада 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого Куценко Т.Р.

суддів Демченко Е.Л., Варенко О.П.

при секретарі Синенко Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання недійсним договору про переведення боргу, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору про переведення боргу.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 02.10.2015 року між ОСОБА_7, який діяв від імені ОСОБА_4 та її чоловіком ОСОБА_5, був укладений договір про переведення боргу відповідно до якого ОСОБА_5 став боржником за договором позики, який уклала його мати ОСОБА_4 Позивач, як дружина ОСОБА_5 не давала своєї згоди на укладення договору про переведення боргу, відмовилася від підписання згоди на укладення цього договору, так як цей договір суперечить інтересам сім'ї.

Листом № 94/01-16 від 04.11 2015 року приватний нотаріус ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про те, що ним було виявлено відсутність підпису ОСОБА_2 на заяві про згоду на розпорядження майном щодо згоди на укладення та підписання її чоловіком ОСОБА_5 договору про переведення боргу, що суперечить вимогам чинного законодавства.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.09.2016 року ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору про переведення боргу від 02 жовтня 2015 року було відмовлено /а.с. 63/.

З рішенням суду не погодилася позивач ОСОБА_2 і звернулася до суду з апеляційною скаргою в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права /а.с. 68-72/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню відповідно до ст. 309 ЦПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_2 05.03.2010 року зареєстрували шлюб, про що Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану ДМУЮ зроблено актовий запис № 96 /а.с. 7/.

15.10.2012 року, 19.09.2014 року та 26.03.2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були укладені договори позики, які посвідчені приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_6, на загальну суму 1 032 875 доларів США та 79 958 євро, зі строком повернення 31.12.2015 року.

02.10.2015 року між ОСОБА_7, який діяв від імені ОСОБА_4, та ОСОБА_5, був укладений договір про переведення боргу відповідно до якого ОСОБА_5 став боржником за трьома договорами позики укладеними між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на загальну суму 1 032 875 доларів США та 79 958 євро, строк повернення коштів новим боржником не пізніше 31.12.2015 року /а.с. 57-58/.

У п. 7.1.1 договору про переведення боргу вказано, що згода дружини нового боржника ОСОБА_5 ОСОБА_2 на укладення цього договору викладена у вигляді заяви, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 02.10.2015 року, за реєстровим номером 636, яка призначена до зберігання у справах нотаріуса.

З пояснень представників позивача та відповідачів вбачається, що на момент укладення цього договору ОСОБА_2 перебувала за межами міста, а тому не давала своєї згоди на укладення її чоловіком ОСОБА_5 договору про переведення боргу.

Листом № 94/01-16 від 04.11 2015 року приватний нотаріус ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про те, що ним було виявлено відсутність підпису ОСОБА_2 на заяві про згоду на розпорядження майном щодо згоди на укладення та підписання її чоловіком ОСОБА_5 договору про переведення боргу, що суперечить вимогам чинного законодавства і у разі не усунення цієї помилки в строк до 20.11.2015 року зазначена нотаріальна дія буде скасована /а.с. 8/.

19 листопада 2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_7 по довіреності від ОСОБА_4, укладають договір іпотеки, предметом іпотеки є квартира 105, розташована у місті Київ, вул. Матикіна Генерала, будинок 16, яка є власністю ОСОБА_4 /а.с. 25-31/.

18.03.2016 року ОСОБА_3 звертається до Жовтневого районного суду м. Дніпро з позовом до ОСОБА_5 про стягнення боргу, ухвалою суду від 13.04.2016 року відкрито провадження по справі /а.с. 2/.

12.04.2016 року ОСОБА_2 звертається з позовом про визнання недійсним договору про переведення боргу.

За таких обставин, суд першої інстанції відмовляє ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог та посилається на те, що відповідно до ч. 2 ст. 65 СК України щодо надання згоди при укладенні одним із подружжя правочину, стосується лише того майна, яке на праві спільної сумісної власності належить подружжю, та на яке може бути звернуто стягнення в рахунок погашення заборгованості, а договір про переукладення боргу від 02.10.2015 року було укладено не з приводу розпорядження майном яке є спільною сумісною власністю, а тому відсутні підстави вважати, що для укладення цього договору необхідна була згода позивача як дружини, а також те, що позивачем не надано жодного доказу того, що укладений договір порушує її права щодо володіння, користування та розпорядження спільним майном подружжя.

Але з таким висновком суду погодитися не можна, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Відповідно до частини першої ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що договір про переведення боргу укладений 02.10.2015 року є недійсним на момент його вчинення, так як укладений з порушенням статті 203 ЦК України, а саме в договір внесені недостовірні відомості, а саме в п. 7.1.1 договору про переведення боргу вказано, що згода дружини нового боржника ОСОБА_5 ОСОБА_2 на укладення цього договору викладена у вигляді заяви, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 02.10.2015 року, що спростовується матеріалами справи.

Крім того, за загальним правилом ч. 2 ст. 65 СК України дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її (його) згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Така згода на укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна згідно із ч. 3 ст. 65 СК України повинна бути письмовою, у тому числі нотаріально посвідченою, якщо правочин підлягає вчиненню з таким посвідченням. Ці вимоги поширюються на вчинення будь-яких правочинів.

Колегія суддів вважає, що суми 1 032 875 доларів США та 79 958 євро, які підлягають поверненню новим боржником за договором про переведення боргу на протязі трьох місяців, а у разі неповернення наступають штрафні санкції, виходять за межі дрібного побутового договору, а тому необхідна згода позивача, як дружини боржника.

Крім того, відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що надання згоди при укладенні одним із подружжя правочину, стосується лише того майна, яке на праві спільної сумісної власності належить подружжю, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що у подружжя, крім права спільної сумісної власності на майно виникає також і зобовязання у вигляді повернення грошової суми за договором про переведення боргу, виконання якого подружжя повинно здійснювати як солідарний боржник.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2016 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати недійсним договір про переведення боргу укладений 02 жовтня 2015 року між ОСОБА_7 від імені ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6, реєстровий номер 673.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 385 грн. 80 коп. з кожного.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Демченко Е.Л.

ОСОБА_8