Ухвала

іменем україни

13 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ДемяносоваМ.В., Леванчука А.О., Ступак О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Запоріжтрансформатор» про визнання наказів незаконними, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 11 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 8 вересня 1987 року по 29 грудня 2014 року він працював у публічному акціонерному товаристві «Запоріжтрансформатор» (далі - ПАТ «Запоріжтрансформатор»). Наказом відповідача від 30 грудня 2014 року № 416 він був звільнений з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату працівників.

Позивач вважав своє звільнення незаконним, а тому просив визнати незаконними та скасувати накази ПАТ «Запоріжтрансформатор» від 30 липня 2014 року № 565 про переведення його на посаду старшого інженера-технолога з виробництва тароупаковки ТВПВ та від 30 грудня 2014 року № 416 про звільнення його з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України, поновити його на посаді старшого інженера технолога ТВПВ, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31 грудня 2014 року по 30 вересня 2015 року, виходячи із середньомісячної заробітної плати у сумі 3 822 грн 33 коп., а також 100 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 жовтня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Визнані незаконними та скасовані накази ПАТ «Запоріжтрансформатор» від 30 липня 2014 року № 565 та від 30 грудня 2014 року № 416. Поновлено ОСОБА_4 на роботі у ПАТ «Запоріжтрансформатор» на посаді старшого інженера технолога ТВПВ. Стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31 грудня 2014 року по 30 вересня 2015 року (за 9 місяців) у загальній сумі 31 209 грн 32 коп., які повинні бути виплачені на підприємстві з відрахуванням податків та інших обов'язкових платежів, а також 3 000 грн на відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 11 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції змінено в частині стягнення з ПАТ «Запоріжтрансформатор» на користь ОСОБА_4 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зменшено з 31 209 грн 32 коп. до 9 815 грн 99 коп., а також зменшено розмір стягнутого з ПАТ «Запоріжтрансформатор» в дохід держави судового збору з 2 436 грн до 730 грн 80 коп. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення, ухвалене судом апеляційної інстанції, і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що, ухвалюючи оскаржуване у справі судове рішення, суд апеляційної інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 316 ЦПК України правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та надавши належну оцінку наявним у справі доказам, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для зменшення стягнутої місцевим судом з відповідача на користь позивача суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 31 209 грн 32 коп. до 9 815 грн 99 коп.

Такий висновок апеляційного суду відповідає встановленим у справі обставинам та узгоджується з вимогами закону.

Наведені в касаційній скарзі доводи заявника є необґрунтованими і правильність вищезазначених висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення апеляційного суду Запорізької області від 11 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

М.В. Демяносов
А.О. Леванчук О.В. Ступак

Колегія суддів: