Справа № 465/7459/14 Головуючий у 1 інстанції: Дзеньдзюра С.М.
Провадження № 22-ц/783/1659/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Л. Д.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка Р.П., Ванівського О.М.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: позивача ОСОБА_2, представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львівської обласної дирекції ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» на рішення Франківського районного суду м. Львова від 22 жовтня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 22 жовтня 2015 року задоволено позов ОСОБА_2 до Львівської обласної дирекції ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» про стягнення суми страхового відшкодування.

Ухвалено стягнути з Львівської обласної дирекції ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» на користь ОСОБА_2 11719 (одинадцять тисяч сімсот девятнадцять) грн. 64 коп. відшкодування матеріальної шкоди.

Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з даним рішенням, ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» в апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує на те, що відповідно до висновку №130-14 від 27.08.2014 року, виконаного ДП «Центр Експертних Досліджень», який при вирішенні спору не був взятий до уваги районним судом, комплекс наявних в задній частині а/м «Міцубіші Лансер» д.н.з. НОМЕР_1 пошкоджень з технічної точки зору не відповідає і не міг утворитися за обставин, які наведені у поясненнях водіїв ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а саме внаслідок однократного зіткнення із переднього частиною а/м «Фольксваген Транспортер» д.н.з. НОМЕР_2, що рухався позаду, оскільки частина пошкоджень (а саме, деформації центральної частини кришки багажника та пошкодження на правобічній поверхні заднього бамперу) а/м «Міцубіші Лансер» перебуває поза зоною контактної взаємодії з деталями а/м «Фольксваген Транспортер», а на фронтальній поверхні переднього бамперу та панелі облицювання передка кузова останнього відсутні сліди силової взаємодії, що з технічної точки зору вказує на накопичувальний характер пошкоджень. Крім того зазначає, що згідно Положення про Львівську обласну дирекцію ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп», затвердженого Рішенням Правління ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» від 11.06.2012 року, Дирекція не є юридичною особою, не може від свого імені набувати майнових та особистих немайнових прав, нести зобовязання, не може бути позивачем та відповідачем в суді, господарському суді та у третейському суді. Юридична особа ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Глибочицька, 44. Однак суд першої інстанції не взяв до уваги вищевказаного та ухвалив рішення про стягнення страхового відшкодування з особи, що немає цивільної процесуальної дієздатності.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не відповідає даним вимогам.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав і обовязків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Кожен, чиї права і свободи, викладені у цій Конвенції, порушуються, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Статті 8, 55 Конституції України передбачають, що право на судовий захист належить до основних невідчужуваних прав і свобод людини.

Відповідно до положень ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Згідно із ст.ст.3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Перелік можливих способів захисту міститься в ст.16 ЦК України.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що суд, встановивши фактичні обставини справи, для вирішення спору повинен застосувати правову норму, яка регулює виниклі правовідносини.

Скориставшись своїм правом, ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом, у якому просив стягнути з Львівської обласної дирекції ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» 11719,64 грн. майнової шкоди.

Згідно із ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За змістом ч.1 ст.16, п.3 ч.1 ст.20 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст.980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і повязані з:

1) життям, здоровям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування);

2)володінням, користуванням і розпорядженням майном(майнове страхування);

3)відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником(страхування відповідальності).

Відповідно до ст.6 Закону України Про страхування страхування може бути добровільним або обов'язковим.

Згідно ст.5 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів обєктом обовязкового страхування цивільно правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, повязані з відшкодуванням особою, цивільно правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Статтею 6 цього ж Закону визначено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Згідно із ст.3 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обовязкове страхування цивільно правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та майну потерпілих внаслідок дорожньо транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до чч.1,2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно із п.22.1 ст.22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Районним судом встановлено, що 06.04.2014 року по вул. Городоцькій, 145 у м. Львові відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_5 та автомобіля «Фольксваген Транспортер» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4.

Учасники ДТП спільно склали Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол), в якому дійшли згоди, що ДТП сталась внаслідок порушення вимог Правил дорожнього руху ОСОБА_4

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 була застрахована у ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» згідно Полісу №АС/8448392 від 05.02.2014 року, в якому визначений ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну в сумі 50 000 грн. та розмір франшизи - 0 грн.

Як вбачається з листа ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» №5623 від 01.09.2014 року, ОСОБА_2 відмовлено у виплаті страхового відшкодування у звязку з тим, що зазначений випадок не можна визнати страховим, оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_4 інформували страховика про обставини заявленого випадку, при яких було пошкоджено вказані транспортні засоби, які з технічної точки зору не відповідають дійсності згідно Висновку №130-14 від 27.08.2014 року експерта ДП «Центр Експертних Досліджень».

Згідно ст.30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачами і відповідачами можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Згідно з положеннями цивільного процесуального законодавства відповідач це особа, яка має безпосередній зв'язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за предявленими вимогами.

Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов предявлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача(ч.1ст.33 ЦПК України).

Відповідно до закріпленого в ст.11 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства та за змістом ч.1 ст.33 ЦПК України залучення судом до участі у справі особи як співвідповідача можливе лише як результат вирішення судом клопотання позивача про заміну первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов предявлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом.

Відповідно до ст.80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Згідно п.п. 1.5, 1.8 Положення про Львівську обласну дирекцію ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп», затвердженого Рішенням Правління ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» від 11.06.2012 року, Дирекція не є юридичною особою, не має відокремленого майна, не може від свого імені набувати майнових та особистих немайнових прав, нести зобовязання, бути позивачем та відповідачем в суді, господарському суді та у третейському суді.

Наведене свідчить про те, що ПрАТ Львівська обласна дирекція ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» не є належним відповідачем по справі.

Однак, районний судне розяснив позивачу його право відповідно до вимог ст. 33 ЦПК України притягнути до участі у справі ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп».

Оскільки згідно діючого законодавства на стадії апеляційного розгляду суд позбавлений можливості змінювати процесуальне положення учасників процесу або залучати до участі у справі інших учасників процесу, то оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Львівської обласної дирекції ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» задовольнити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 22 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до Львівської обласної дирекції ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» про стягнення суми страхового відшкодування.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: