РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2016 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Першко О.О.,

секретар Корнійчук В.М.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Рівненського державного гуманітарного університету про стягнення середнього заробітку за час невиконання рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернулася до суду з позовною заявою до Рівненського державного гуманітарного університету (надалі відповідач), в якій, з урахуванням остаточних позовних вимог, просить стягнути із відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі за період з 24 червня 2016 року по 11 липня 2016 року в сумі 1 656 грн. 31 коп. Позовну заяву мотивує тим, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 24 червня 2016 року її поновлено на роботі в Рівненському державному гуманітарному університеті на посаді чергової гуртожитку із 15 липня 2015 року. Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць допущено до негайного виконання. При проголошенні вказаного рішення був присутній представник відповідача, що свідчить про те, що відповідачу достовірно було відомо про поновлення на роботі та про необхідність негайного виконання рішення суду. Позивач з'явилася на своє робоче місце, звернулася до відповідача із метою допущення до роботи, однак відповідачем до роботи її допущено не було та рекомендовано звернутися до виконавчої служби. Лише 12 липня 2016 року позивача було допущено до роботи, а тому відповідач зобов'язаний оплатити вимушений прогул при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі за період із 24 червня 2016 року по 11 липня 2016 року.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали з підстав наведених в позовній заяві, просили його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав з підстав наведених в запереченні на позовну заяву.

Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Як встановлено судом ОСОБА_1 працювала на посаді чергової гуртожитку Рівненського державного гуманітарного університету.

Наказом №124-п від 15 липня 2015 року була звільнена за систематичне невиконання без поважних причин обовязків, покладених на неї посадовою інструкцією та правилами внутрішнього трудового розпорядку на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 24 червня 2016 року ОСОБА_1 поновлено на роботі в Рівненському державному гуманітарному університеті на посаді чергової гуртожитку із 15 липня 2015 року.

Рішення в частині поновлення на роботі та виплати заробітної плати за один місяць допущено до негайного виконання.

З вказаного рішення також слідує, що і не заперечувалося представником відповідача в судовому засіданні, що справу розглянуто за участі представників відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5 Відтак, відповідачу було відомо про зміст рішення в день його проголошення.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 25 серпня 2016 року вказане рішення залишено без змін.

Як слідує з пояснень позивача та не заперечувалося представником відповідача 24 червня 2016 року ОСОБА_1 зявилася на робоче місце та звернулася до відповідача із метою допущення її на роботу, в чому їй було відмовлено.

Виконавчий лист про поновлення ОСОБА_1 на роботі видано 24 червня 2016 року, на виконання до Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області він пред'явлений ОСОБА_1 29 червня 2016 року.

Постановою державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_6 від 04 липня 2016 року відкрито виконавче провадження та зобовязано боржника негайно виконати рішення суду.

Вказану постанову відповідач отримав 06 липня 2016 року та наказом №136-04-01 від 07 липня 2016 року ОСОБА_1 поновлено на роботі на посаді чергової гуртожитку №5 Рівненського державного гуманітарного університету з 15 липня 2015 року.

З наказом №136-04-01 від 07 липня 2016 року ОСОБА_1 ознайомлена 08 липня 2016 року, а до роботи допущена вперше 12 липня 2016 року.

Конституція України, трудове та цивільне законодавство закріплює обов'язок кожного неухильно додержуватися положень Конституції України та законів України, добровільно здійснювати свої права та обов'язки, встановлює юридичну відповідальність за їх невиконання та передбачає заходи примусового виконання цивільних обов'язків, які виникають, зокрема, безпосередньо з актів законодавства, рішення суду або договору, у разі їх невиконання боржником добровільно (ст. 68 Конституції України, ст.ст. 11, 14 ЦК України, ст. ст. 14, 367 ЦПК України, Закон України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню (ч. 5 ст. 235 КЗпП України).

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов'язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його проголошення у судовому засіданні.

Обов'язковість рішення суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства (ч. 5 ст. 124 Конституції України).

Отже, з огляду на принцип загальнообов'язковості судових рішень за змістом ст. 14, 367 ЦПК України, судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов'язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов'язків.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов'язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов'язок полягає у тому, що у роботодавця обов'язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися та коли саме за ним відкрито виконавче провадження.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (ч. 2 ст. 14 ЦПК України).

Статтею 236 КЗпП України визначено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різницю в заробітку за час затримки.

За змістом норм статті 236 КЗпП України, затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин негайно після проголошення судового рішення.

У випадку невиконання цього обовязку добровільно, рішення суду підлягає виконанню у примусовому порядку.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження».

Примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу та здійснюється на підставі виконавчого документа.

Виходячи з лексичного значення (тлумачення) поняття «затримка» («зволікання», «тяганина») за змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення.

Саме такий правовий висновок викладений Верховним Судом України при розгляді справи № 6-435цс15 у Постанові від 01 липня 2015 року, відтак в силу ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З цих підстав суд приходить до переконання про наявність вини відповідача у затримці виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі, починаючи з 24 червня 2016 року до 11 липня 2016 року включно, оскільки лише 12 липня 2016 року позивача було допущено до роботи і розпочалося нарахування заробітної плати, що не заперечувалося представником відповідача в судовому засіданні, та підтверджується графіком чергувань чергових РДГУ на липень 2016 року, довідкою про доходи ОСОБА_1 від 07 вересня 2016 року №407, відомостями про нараховану та виплачену заробітну плату ОСОБА_1 від 07 вересня 2016 року №409.

У статтях 43 та 64 Конституції України передбачено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність вини відповідача у затримці виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі саме по 11 липня 2016 року включно та необхідність стягнення з відповідача відповідно до вимог ст. 236 КЗпП України середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата, а якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Згідно з п. 8 цієї Постанови нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин.

Як слідує довідки про доходи працівника підприємства ОСОБА_1 від 16 листопада 2015 року №699 заробітна плата останньої за травень-червень 2015 року становила: 2051,84 грн. + 1650,45 грн. = 3702,29 грн., відповідно середньоденна заробітна плата становить 97,43 грн. з розрахунку: 3 702,29 грн./38 робочих дні = 97,43 грн. Таким чином середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 24 червня 2016 року по 11 липня 2016 року становить 1 656,31 грн. (97,43 грн. х 17 днів).

Аналізуючи в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, які до них застосовуються, судом встановлено порушення відповідачем прав позивача, які підлягають до захисту шляхом стягнення на її користь із відповідача середнього заробітку за затримку виконання рішення про поновлення на роботі в розмірі 1 656,31 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати

Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Таким чином, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави в розмірі 551 грн. 20 коп.

Керуючись статтею 236 КЗпП України, статтями 2, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р I Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Рівненського державного гуманітарного університету про стягнення середнього заробітку за час невиконання рішеннязадовольнити.

Стягнути з Рівненського державного гуманітарного університету на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі за період з 24 червня 2016 року по 11 липня 2016 року в сумі 1 656 (одна тисяча шістсот пятдесят шість) гривень 31 копійка.

Стягнути з Рівненського державного гуманітарного університетуна користь держави судові витрати у розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) гривня 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд Рівненської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено 07 листопада 2016 року.

Суддя О.О. Першко