АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1244/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 27 Пироженко (С.А.) С. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоПодороги В. М.
суддівБородійчука В. Г., Демченка В. А.
при секретаріНаконечній М. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" - Романіва Антона Анатолійовича на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 березня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року ПАТ Брокбізнесбанк" звернувся з позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості.

Свої позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 20 червня 2011 року між Банком та відповідачем було укладено кредитний договір № 5п-2011, за яким останній отримав кредит в сумі 860 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % річних та строком повернення до 05 листопада 2011 року включно.

07 листопада 2011 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 5п-2011 від 20 червня 2011 року, а 02 грудня 2011 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору № 5п-2011 від 20 червня 2011 року, за якою п.1.1. кредитного договору викладено у новій редакції, в якому зменшено відсоткову ставку до 24,50% та змінено термін повернення кредиту до 02 грудня 2012 року, також змінено п. 1.4. та п. 5.1.

Свої зобов'язання по кредитному договору Банк виконав, надавши ОСОБА_6 грошові кошти згідно платіжного доручення №5 від 20 червня 2011 року.

Однак, взяті на себе грошові зобов'язання відповідач не виконав, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, яка станом на 07 листопада 2013 року склала 414 836, 35 грн., з яких:

- 117 552,98 грн. - сума заборгованості за кредитом;

- 232 589,67 грн. - пеня за невиконання основного зобов'язання;

- 115 552,97 грн. - сума заборгованості по простроченим відсоткам;

- 64 693,7 грн. - пеня за несвоєчасну сплату відсотків.

Просило стягнути з ОСОБА_6 на користь АТ «Брокбізнесбанк» заборгованість в розмірі 414 836,35 грн. та судовий збір.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду представник ПАТ "Брокбізнесбанк" - Романів А.А. оскаржив його в апеляційному порядку.

Вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при цьому суд не повно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду є незаконним та необґрунтованим.

Просив рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Всі судові витрати покласти на відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18 грудня 2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що між ОСОБА_6 та ПАТ «Брокбізнесбанк» не укладався ні кредитний договір, ні договір застави, ні додаткові угоди до кредитного договору, та ніяких коштів ОСОБА_6 не отримував, тому у позивача відсутні підстави для звернення з даним позовом до суду.

З такими висновками суду погоджується і судова колегія виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 20 червня 2011 року між ОСОБА_6 та ПАТ "Брокбізнесбанк" було укладено кредитний договір № 5п-2011(т.1 а.с. 9-11).

Згідно із п. 1.1. вказаного кредитного договору, банк надав ОСОБА_6 грошові кошти у вигляді відновлювальної лінії в розмірі 860 000 грн. на строк з 20 червня 2011 р. по 5 листопада 2011 р. зі сплатою 27,30 % річних за користування кредитом, для споживчих цілей.

07 листопада 2011 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 5п-2011 від 20 червня 2011 року, згідно якої п.1.1. кредитного договору викладено у новій редакції, зокрема зменшено відсоткову ставку до 21,00% та змінено термін повернення кредиту до 07 листопада 2011 року, п. 5.1. викладено в новій редакції(т.1 а.с. 13).

02 грудня 2011 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору № 5п-2011 від 20 червня 2011 року, за яким п.1.1. кредитного договору викладено у новій редакції, а саме надано банком позичальнику кредит у вигляді поновлюваної кредитної лінії у розмірі 860 000 грн. на строк з 20 червня 2011 року по 02 грудня 2012 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 24,5% річних з 02 грудня 2011 року для споживчих потреб, також змінено п. 1.4. та п. 5.1.(т.1 а.с. 16).

Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 5п-2011 від 20 червня 2011 року, між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_6 був укладений договір застави № ДЗ 6-5п-2011 від 02 грудня 2011 року.

З матеріалів справи вбачається ОСОБА_6 звертався до суду з позовом до ПАТ «Брокбізнесбанк» про захист прав споживача (т.1 а.с. 63-71).

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 вересня 2014 року позов задоволено. Визнано недійсним кредитний договір № 5п-2011 від 20 червня 2011 р., укладений між ПАТ «Брокбізнесбанк» в особі директора Черкаської філії Отрешка С.В. та ОСОБА_6 Визнано недійсним договір застави Дз6-5п-2011 від 2 грудня 2011 р. укладений між ПАТ «Брокбізнесбанк» в особі директора Черкаської філії Отрешка С.В. та ОСОБА_6

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 18 грудня 2014 року, яке ухвалою ВССУ від 22 квітня 2015 року залишено без змін, рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 вересня 2014 року скасовано в частині задоволення позову ОСОБА_6 про визнання недійсним кредитного договору та відмовлено в задоволенні позову в цій частині. В частині визнання недійсним договору застави рішення суду залишено без змін.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_6 в частині визнання недійсним кредитного договору № 5п-2011 від 20 червня 2011 року, суд виходив з того, що позивач ОСОБА_6 в ході розгляду справи не довів, що він не укладав з банком кредитний договір № 5п-2011 від 20 червня 2011 року та зазначено, що його волевиявлення було вільним, оскільки він протягом 2011-2012 років частково виконував цей договір, сплачуючи проценти та комісійні за користування цим кредитом саме у розмірах та у строки, визначені у договорі, і частково сплачуючи кошти на погашення тіла кредиту.

В рамках вказаної вище справи було проведено комплексну експертизу, в якій зазначено, що встановити, ким, ОСОБА_6 чи іншою особою виконаний підпис від його імені в колонці «позичальник» розділу «реквізити та підписи сторін» у кредитному договорі № 5п-2011 від 20 червня 2011 р. не видалось можливим з причин, вказаних в дослідницькій частині(т.1 а.с.75-78).

Однак, встановлено, що підпис від імені ОСОБА_6 в графі «Підпис отримувача» заяви на видачу готівки №5 від 20 червня 2011 року виконаний не ОСОБА_6, а іншою особою з наслідуванням дійсних підписів ОСОБА_6

Під час розгляду даної справи судом була призначена комплексна судово-почеркознавча та судово-технічна експертизи(т.1 а.с. 181-192).

Відповідно до висновку експертів № 1145/15-23, № 42/16-23 від 29 січня 2016 року встановлено, що: шість підписів від імені ОСОБА_6 в графах «позичальник» в кредитному договорі № 5п-2011 від 20 червня 2011 року, додатковій угоді № 1 від 07 листопада 2011 року до кредитного договору № 5п-2011 від 20 червня 2011 року і додатковій угоді № 2 від 02 грудня 2011 року до кредитного договору № 5п-2011 від 20 червня 2011 року виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки і технічних засобів.

Два підписи від імені ОСОБА_6 в графах «позичальник» в кредитному договорі № 5п-2011 від 20 червня 2011 року виконані не ОСОБА_6, а іншою особою (особами) з наслідуванням будови та ознак в зразках його підписів.

Два підписи від імені ОСОБА_6 в графах «позичальник» в додатковій угоді № 1 від 07 листопада 2011 року до кредитного договору № 5п-2011 від 20 червня 2011 року виконані не ОСОБА_6, а іншою особою (особами) з наслідуванням будови та ознак в зразках його підписів.

Два підписи від імені ОСОБА_6 в графах «позичальник» в додатковій угоді № 2 від 02 грудня 2011 року до кредитного договору № 5п-2011 від 20 червня 2011 року виконані не ОСОБА_6, а іншою особою (особами) з наслідуванням будови та ознак в зразках його підписів.

Згідно із ч. 2 ст. 16, ст. 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Стаття 216 ЦК України передбачає загальні наслідки недійсності правочину, відповідно до яких недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а згідно зі статтею 236 ЦК України правочин є недійсним з моменту його вчинення та не породжує тих юридичних наслідків, задля яких укладався.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.1 ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно п.п.4.1, 4.4 ДСТУ 4163-2003 "Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації, то Вимоги до оформлювання документів", затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 року №55 (надалі - ДСТУ 4163-2003) одним з обов'язкових реквізитів письмового документу є підпис (реквізит 23).

Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(ч.2 ст. 1055 ЦК України).

Матеріалами справи встановлено, що договір кредиту, додаткові угоди та заяву на отримання готівки підписані не відповідачем, а іншою особою.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено правильне та справедливе рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстави для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" - Романіва Антона Анатолійовича - відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 березня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :