АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 липня 2016 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Білич І.М.

ПоливачЛ.Д.

при секретарі Литвиненку Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про захист прав споживача, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 лютого 2016 року, -

у с т а н о в и в :

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ФОП ОСОБА_3 про захист прав споживача.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 25 лютого 2016 року позов задоволено: зобов'язано відповідача надати безоплатно позивачу два електронних ключа від домофонної системи на вхідних дверях корпусу ІІ будинку АДРЕСА_1

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення змінити в частині розподілу судових витрат та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 3445,00 грн.

Представник позивача, зокрема, посилається на ті обставини, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що на підставі договору про надання правової допомоги від 1 жовтня 2015 року № 10/15 ЗКЮ та додаткової угоди № 1 від 1 жовтня 2015 року до цього договору ОСОБА_2 понесені витрати в сумі 3445,00 грн. на правову допомогу в загальному обсязі 6 годин 15 хвилин. Розмір вказаних витрат не перевищує граничний розмір, встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Особи, які беруть участь у справі, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, у зв'язку із чим колегія суддів вважала за можливе слухати справу у їх відсутність на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення виходячи з наступного.

Судове рішення оскаржено ОСОБА_2 в частині стягнення з відповідача на її

_____________________________________________________

Справа № 759/19985/15-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/8214/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Сенько М.Ф.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

користь витрат на правову допомогу, у решті рішення суду першої інстанції не оскаржується, тому суд апеляційної інстанції перевіряє його в межах апеляційної скарги.

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 1 жовтня 2015 року видала довіреність ОСОБА_4 на представництво її інтересів, зокрема, в судових установах (а. с. 13).

Як вбачається з матеріалів справи, 1 жовтня 2015 року між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір про надання правової допомоги № 10/15 ЗКЮ (а. с. 24).

3 листопада 2015 року ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання правової допомоги № 10/15 ЗКЮ від 1 жовтня 2015 року (а. с. 25).

Відповідно до п. 1.2. додаткової угоди, ціна правової допомоги визначеної у п. 1.1. цієї додаткової угоди розраховується за формулою: 40 відсотків мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на день надання правової допомоги, за годину роботи фахівця в галузі права.

Станом на день звернення до суду з позовною заявою та на день ухвалення рішення суду, мінімальна заробітна плата становила 1378,00 грн. Отже, граничний розмір компенсації складає 551,20 грн.

Згідно з актом № 1 передачі-прийняття послуг з надання правової допомоги від 30 січня 2016 року (а. с. 27), ФОП ОСОБА_4 було надано правову допомогу та витрачено 6 год. Вартість наданих послуг склала 3445,00 грн. (551,20 * 6 год. 15 хв. = 3445,00).

Позивачем було сплачено зазначену суму на користь її представника, що підтверджується відповідною квитанцією до прибуткового касового ордера № 2 від 19 лютого 2016 року (а. с. 28).

Стягуючи з відповідача на користь позивача 400,00 грн. на відшкодування судових витрат, суд виходив з того, що саме такий розмір відшкодування відповідає фактично наданим послугам.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції законними та обґрунтованими з огляду на наступне.

Статтею 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно зі статтею 79 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на правову допомогу.

У ст. 84 ЦПК України передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони.

Згідно з роз'ясненнями п. п. 47, 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» (із змінами, внесеними згідно з постановою № 10 від 25 вересня 2015 року) при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК України). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом з тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Як вбачається з акту № 1 передачі-прийняття послуг з надання правової допомоги від 30 січня 2016 року ОСОБА_4 вчиняв наступні дії по виконанню договору про надання правової допомоги: 19 листопада 2015 року - вивчення матеріалів, складання, друк позовної заяви до ФОП ОСОБА_3 про захист прав споживача, надання її на підпис клієнту та направлення її до суду, на що витрачено 5 годин; 19 листопада 2015 року - складання, друк та надання на підпис клієнту заяви про допуск особи, яка має право на надання правової допомоги, на що витрачено 30 хв.; 30 січня 2016 року - підготовка, друк, надання на підпис клієнту клопотання про розподіл судових витрат, на що витрачено 45 хв.

Отже, загальний обсяг витраченого представником часу для надання правової допомоги позивачу складає 6 годин 15 хвилин.

Правова допомога полягає, зокрема, в наступному: 1) надання правової інформації, консультацій і роз'яснень з правових питань, правовий супровід; 2) складення заяв, процесуальних та інших документів правового характеру; 3) представництво інтересів у суді.

Натомість у акті № 1 передачі-прийняття послуг з надання правової допомоги від 30 січня 2016 року зазначено, окрім іншого, найменування вчинених дій, як-то складання заяви про допуск особи, яка має право на надання правової допомоги, та заяви про розподіл судових витрат.

Разом з тим, вирішити питання про судові витрати та зазначити в резолютивній частині рішення розподіл судових витрат є прерогативою суду та передбачено п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України.

Зазначене передбачено процесуальним законом та не потребує заявлення у формі клопотання.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 1 жовтня 2015 року видала довіреність ОСОБА_4 на представництво її інтересів, зокрема, в судових установах (а. с. 13), а також 1 жовтня 2015 року між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір про надання правової допомоги № 10/15 ЗКЮ (а. с. 24).

Отже, в складанні заяви про допуск особи, яка має право на надання правової допомоги відповідно до ст. 56 ЦПК України не було необхідності, вона є зайвою, враховуючи наявність нотаріальної довіреності та укладеного договору про надання правової допомоги.

Особа, яка надає правову допомогу, не є особою, яка бере участь у справі, а належить до інших учасників цивільного процесу, тому вона не може замінювати в процесі особу, якій надає правову допомогу, та бути її представником і в ході розгляду справи має лише ті права, які зазначені в ч. 2 ст. 56 ЦПК (п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»).

Особа, яка надає правову допомогу, не є особою, яка бере участь у справі, а належить до інших учасників цивільного процесу, тому вона не може замінювати в процесі особу, якій надає правову допомогу, та бути її представником і в ході розгляду справи має обмежені права: знайомитися з матеріалами справи; робити з них витяги; знімати копії долучених до справи документів; бути присутнім у судовому засіданні.

Право подавати клопотання, подавати докази, подавати усні і письмові пояснення, задавати питання іншим особам, які беруть участь у справі та інші права не передбачено.

Перелік прав, зазначених у ч. 2 коментованої статті, є вичерпним.

Процесуальний статус особи, яка надає правову допомогу, не сприяє наданню ефективної правової допомоги, адже права цього учасника є обмеженими порівняно із правами представника. Особа, яка надає правову допомогу, не має права брати активну участь в судових засіданнях, тому її правова допомога має позасудовий характер.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Крім того, друк документів та надання їх на підпис клієнту, направлення документу до суду не є формою правової допомоги.

При цьому суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 400,00 грн., врахувавши складність та об'єм справи.

Доводи особи, яка подала скаргу, є безпідставними, та спростовуються матеріалами справи, яким дана оцінка вище.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що заочне рішення суду від 25 лютого 2016 року, в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 400,00 грн., ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування в цій частині за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.М. Вербова

Судді: І.М. Білич

Л.Д. Поливач