АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1636/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 27 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2016 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
секретарОСОБА_5

за участю:

позивача ОСОБА_6

відповідача ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 26 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення боргу за договором позики з урахуванням індексу інфляції та процентів від простроченої суми, моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що він, згідно усного договору позики, позичив відповідачці кошти, на підтвердження чого остання написала розписку. Однак, ОСОБА_7 кошти в сумі 10 500 не повернула.

За таких обставин, позивач просив суд стягнути з відповідачки на його користь суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в сумі 14 180 грн., проценти за весь час прострочення в сумі 315 грн. та моральну шкоду в розмірі 1500 грн.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 26 травня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 09 липня 2015 року рішення Золотоніського міськрайонного суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 борг за договором позики в сумі 10 500 грн. в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 березня 2016 року рішення Апеляційного суду Черкаської області від 09 липня 2015 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення Золотоніського міськрайонного суду від 26 травня 2015 року та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Встановлено, що 22 лютого 2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_7 отримала позику в сумі 25 000 грн., які зобовязувалась повернути протягом трьох років.

30 травня 2014 року ОСОБА_7 достроково повернула ОСОБА_6 суму позики, про що ОСОБА_6 написав розписку. Цього ж дня ОСОБА_7 написала розписку, в якій підтверджувала обовязок сплатити ОСОБА_6 10 500 грн. процентів за користування грошовими коштами протягом року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження укладення сторонами 30.05.2014 року саме договору позики.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, апеляційний суд виходив із новації боргу, який виник із договору позики, укладеного сторонами 22 лютого 2013 року.

Скасовуючи рішення апеляційного суду, суд касаційної інстанції вказав, що суд апеляційної інстанції не врахував обставин, якими обґрунтований позов, належної оцінки розписці від 30 травня 2014 року не надав та не визначився з природою виникнення такого зобовязання і не встановив фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інших документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання божником від кредитора певної грошової суми.

Крім того, частиною першою ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка є документом, що підтверджує боргове зобовязання, його повернення та дату отримання коштів.

Згідно розписки від 30 травня 2014 року, за якою позивач просить стягнути борг, ОСОБА_7 підтвердила свій обовязок сплатити проценти, які вона винна ОСОБА_6 за рік користування його коштами, тобто за договором позики від 22.02.2013 року.

Таким чином, вказана розписка не може вважатись борговою, оскільки в ній відсутня інформація щодо отримання ОСОБА_7 у борг 10 500 грн. та зобовязання її повернути у встановлений сторонами строк. Отже, визначена позивачем до стягнення сума не підлягає стягненню на підставі статей 1046-1049 ЦК України, з урахуванням індексу інфляції та 3 процентів річних на підставі ст. 625 ЦК України.

З огляду на викладене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не впливають на вирішення справи та були предметом розгляду у суді першої інстанції.

З огляду на викладене, оскільки судом першої інстанції винесено обґрунтоване рішення, відсутні підстави для його зміни чи скасування, а тому, колегія суддів апеляційну скаргу відхиляє, а рішення суду залишає без змін.

Керуючись ст.ст.209, 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати ,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 26 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення боргу за договором позики з урахуванням індексу інфляції та процентів від простроченої суми, моральної шкоди залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :