УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Завгородньої І.М., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Управління соціального захисту населення Конотопської районної державної адміністрації, треті особи: Державна казначейська служба України, Конотопське управління Державної казначейської служби в Сумській області, про визнання дій щодо збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації незаконними та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 26 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 21 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив:

- визнати дії Управління соціального захисту населення Конотопської районної державної адміністрації (далі - УПСЗН Конотопської РДА) щодо збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації відносно нього, а саме відомостей про перебування його матері на стаціонарному лікування в неврологічному відділенні комунального закладу «Конотопська районна центральна лікарня ім. академіка Михайла Давидова» з 29 липня 2015 року по 05 серпня 2015 року включно, незаконним та такими, що є втручанням в його особисте та сімейне життя;

- в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди стягнути з УПСЗН Конотопської РДА 50 000 грн.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилався на те, що 18 вересня 2015 року ним, як представником за довіреністю його матері ОСОБА_6, було отримано лист-запрошення УПСЗН Конотопської РДА, із змісту якого вбачалося, що його мати перебувала в лікарні на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні «Конотопська районна центральна лікарня ім. академіка Михайла Давидова» з 29 липня 2015 року по 05 серпня 2015 року включно і не могла фізично піднятися із ліжка.

Позивач зазначав, що вказані вище дії відповідача свідчать про явну неповагу та втручання в його особисте (приватне) і сімейне життя, оскільки пов'язані із збиранням, зберіганням, використанням конфіденційної інформації, пов'язаної з ним та членом його сім'ї - його матір'ю, у зв'язку із чим йому завдано моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях, а тому, посилаючись на ст. 32 Конституції, рішення Конституційного суду України від 20 січня 2012 року № 2-рп/2012 та ч. 1 ст. 1167 ЦК України, ОСОБА_4 просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 26 січня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 21 березня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 26 січня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суди першої та апеляційної інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували норми матеріального права, які їх регулюють, виходили з того, що отримання інформації відповідачем щодо перебування ОСОБА_6 на лікуванні у медичному закладі та зазначення вказаної інформації у листах, направлених на ім'я ОСОБА_6 та її представника ОСОБА_4, а також у заяві до виконавчого органу щодо роз'яснення рішення суду, не може розцінюватися як порушення прав позивача щодо збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації відносно нього, оскільки вказана інформація була отримана відповідачем у зв'язку із виконанням судового рішення про поновлення ОСОБА_6 на роботі та направлена на адресу відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Сумській області; крім того позивачем не надано доказів на підтвердження того факту, що інформація, викладена у листі-запрошенні, який адресовано на ім'я ОСОБА_6, була предметом використання чи розповсюдження серед інших осіб.

Крім того судами попередніх інстанцій вмотивовано зазначено, що інформація, викладена у листах відповідача від 07 вересня та від 09 жовтня 2015 року, а також у його заяві щодо роз'яснення рішення суду від 09 вересня 2015 року, фактично стосується ОСОБА_6, а не особисто позивача.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 26 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 21 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М. Завгородня

Т.О. Писана