УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2016 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ізмайлова Т.Л., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 18 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 17 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом, вселення та стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житлом, вселення та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що він є співвласником будинковолодіння по АДРЕСА_1. Згідно свідоцтва про право на спадщину йому належить 1/3 частина житла, а інші 2/3 частини будинку - перебувають у власності його брата ОСОБА_2.

Після смерті батька, починаючи з 2008 року відповідач ОСОБА_2 намагався усунути позивача від володіння будинком.

В 2014 році позивач отримав свідоцтво про право на спадщину, однак відповідач продовжує чинити перешкоди в користуванні будинком, він самовільно замінив всі замки, чим унеможливив потрапляння до будинковолодіння позивачу, провів перепланування будинку та без дозволу заселив до помешкання сторонніх осіб.

Позивач декілька разів намагався вселитись до свого житла, однак не міг потрапити навіть на подвір'я через відсутність ключів. В березні 2015 року він запрошував до будинковолодіння депутата Звенигородської міської ради, який склав акт про те, що відповідач не допускає його до житла. Також звертався із заявами з цього приводу до міліції.

Незаконними діями відповідача позивачу завдано моральної шкоди. Він зазнає душевних страждань, принижується його гідність, оскільки він ходить попід парканом батьківської хати та не може потрапити до будинку, що викликає жаль в очах сусідів. Моральну шкоду позивач оцінює в 6 000 грн.

На підставі наведеного, ст. ст. 23, 391 ЦК України, ст. 155 ЖК УРСР, позивач просив суд вселити його в будинок АДРЕСА_1; усунути перешкоди в користуванні зазначеним будинковолодінням та зобов'язати відповідача ОСОБА_2 передати йому ключі від усіх приміщень будинковолодіння. Також просить стягнути понесені судові витрати.

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 18 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 17 лютого 2016 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_3 в користуванні житловим будинком по АДРЕСА_1 шляхом передачі ключів від вказаного житлового будинку для постійного та безперешкодного користування.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

До Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла вказана вище касаційна скарга ОСОБА_2,яка подана з пропущенням установленого ст. 325 ЦПК України процесуального строку.

До касаційної скарги додано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження вказаних вище рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до вимог статті 325 ЦПК України касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням (ухвалою) апеляційного суду. У разі пропущення зазначеного строку з причин, визнаних поважними, суддя касаційної інстанції за заявою особи, яка подала скаргу, може поновити цей строк.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, він підлягає поновленню.

Не погоджуючись із вищезазначеними судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, ОСОБА_2 просить у своїй касаційній скарзі скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, а справу передати на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, вважаю, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Судами встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24 квітня 2014 року позивач ОСОБА_2 являється власником 1/3 частини житлового будинку без надвірних споруд по АДРЕСА_1, а згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 квітня 2014 року позивач являється власником 1/2 частини земельної ділянки, площею 0,0860 га. за цією ж адресою.

З технічного паспорту на житловий будинок вбачається, що співвласником будинку по АДРЕСА_1 являється ОСОБА_2, якому належить на праві власності 2/3 частину будинку.

З акту від 24 березня 2015 року, складеному депутатом Звенигородської міської ради ОСОБА_4, в присутності свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вбачається, що ОСОБА_3 не допускає до хати по АДРЕСА_1, що є його спадщиною, його рідний брат ОСОБА_2.

Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що оскільки відповідач ОСОБА_2 незаконно чинить перешкоди позивачу ОСОБА_3 в користуванні належним їм на праві спільної часткової власності житловим будинком по АДРЕСА_1, власником 1/3 якого є позивач, а тому правильно зобов'язав відповідача передати позивачу ключі саме від житлового будинку, а не від усіх приміщень будинковолодіння та стягнув моральну шкоду із відповідача на користь ОСОБА_3.

Крім того, судами правомірно відмовлено у задоволенні позовної вимоги про вселення до спірного житлового будинку, оскільки позивач має постійне місце проживання в будинковолодінні по АДРЕСА_2, порядок користування спірним будинком сторонами не встановлено, то вселення позивача в будинок, може порушити права осіб, що там проживають, а також і відповідача, як співвласника - володільця 2/3 часток даного будинку.

З матеріалів касаційної скарги та змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, оскільки викладені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності даних судових рішень. Викладені заявником обставини не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Обставин щодо порушення норм матеріального та процесуального права при розгляді даної справи судами першої та апеляційної інстанцій не вбачається.

Керуючись ст. 325, п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,-

у х в а л и в:

Поновити ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 18 грудня 2015 року та ухвали апеляційного суду Черкаської області від 17 лютого 2016 року.

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод В користуванні житлом, вселення та стягнення моральної шкоди.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ Т.Л. Ізмайлова