Справа № 285/2767/16-ц
провадження у справі № 2/0285/1526/16
РІШЕННЯ
Іменем України
06 грудня 2016 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді…………….Літвин О.О.

секретаря……………………….Поліщук Т.П.

з участю сторін:

позивачки……………………… ОСОБА_1

відповідача…………………….. ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення аліментів,
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з нього на її користь аліменти на своє утримання на період навчання в розмірі ? частини його доходів щомісячно до закінчення навчання.

В обґрунтування позову зазначила, що є студенткою Житомирського державного університету імені Івана Франка (далі Університет) і для продовження та здобуття освіти потребує значних матеріальних витрат та допомоги, оскільки не працює, вимушена винаймати житло на період навчання та витрачати додаткові кошти на проїзд, одяг, харчування, підручники.

Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених у позові, просила їх задовольнити. Додатково пояснила, що навчається безкоштовно, стипендію не отримує, так як не є відмінницею. В гуртожитку Університету не проживає у зв`язку з незадовільними там умовами. Визначаючи розмір аліментів, виходила з вартості оренди квартири в м. Житомирі, вартості навчального приладдя, проїзду з Житомира до Новоград-Волинського, харчування тощо. На відміну від відповідача, який працює та отримує в середньому біля 11 000 грн., її мати не працює і не може одна її утримувати.

Відповідач в письмових запереченнях просив відмовити в задоволенні позову. В судовому засіданні погодився сплачувати аліменти в сумі не більше 1 000 грн. на місяць, що становить біля 1/10 частини розміру його доходу. Зазначив, що проживає в гуртожитку, має другу сім`ю, яку один утримує, оскільки дружина знаходиться в декретній відпустці по догляду за їх спільним сином. Окрім того, разом з ними проживає донька дружини від першого шлюбу, на утримання якої її батько сплачує аліменти в розмірі 100 грн. в місяць, що є недостатньою сумою, а тому сам змушений її утримувати.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві.
Судом встановлено, що відповідач є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивачки по справі, яка з 01.09.2014 року навчається в Університеті. Строк навчання до 30.06.2018 року. Форма навчання денна, державна.
Домовленості про утримання спільної дорослої доньки, яка продовжує навчання, відповідач з матір`ю позивачки не досягли.
Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання, і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення ними 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу і право на звернення до суду з таким позовом має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Вказана стаття покладає обов`язок утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, на обох батьків.
Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України.
У зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.
Потреба в матеріальній допомозі означає, що сукупний дохід особи не забезпечує їй підтримання нормальної життєдіяльності, яка є критерієм визначення прожиткового мінімуму.
Як встановлено в судовому засіданні і слідує з матеріалів справи, донька відповідача ОСОБА_3 , яка на момент розгляду справи досягла повноліття, навчається в Університеті, який розташований в м. Житомир; проживає на період навчання за місцем розташування навчального закладу в орендовані квартирі; їй не виповнилось 23 роки та вона додатково потребує матеріальної підтримки з боку обох батьків.
Відповідач є працездатною особою 40 років; військовослужбовець, працює у військовій частині НОМЕР_1 в м. Броди Львівської області, де отримує середню заробітну плату біля 11 000 грн.; будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги своїй доньці, на момент розгляду справи не існує, відтак він спроможний сплачувати аліменти на її утримання на період навчання.
На думку суду, позовні вимоги безпідставно та необґрунтовано завищені.
Виходячи з принципу змагальності сторін цивільного судочинства (ст.ст.10, 60 ЦПК України), кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачкою не було надано доказів, які б свідчили про придбання у зв`язку з її навчанням навчального приладдя, вартість проживання за місцем розташування навчального закладу та проїзду до нього.

Враховуючи визначений розмір прожиткового мінімуму на одну особу; відсутність у позивачки інших джерел фінансування, окрім матеріальної допомоги з боку батьків, які, в свою чергу, обоє працездатніі матір позивачки не позбавлена можливості працевлаштуватись та також утримувати свою доньку; сімейний стан відповідача, який вдруге одружився 03.12.2013 року та має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також свою дружину ОСОБА_5 , яка не працює і з 25.07.2016 року знаходиться у декретній відпустці; суд приходить до висновку, що відповідач взмозі сплачувати аліменти в розмірі 1/10 частини його заробітку (доходів) щомісячно. Це відповідатиме як інтересам доньки, так і матеріальному становищу та стану здоров`я платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості.
Позивачкою не була доведена можливість сплати відповідачем аліментів у визначеному в позові розмірі.

Закон рівною мірою покладає обов`язок щодо утримання повнолітніх доньки, сина, які навчаються, на обох батьків, що разом із присудженою сумою аліментів, забезпечить належне утримання позивачки.
Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 551,20 грн.
Керуючись статтями 3, 10, 11, 15, 57-60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на її утримання на період навчання в розмірі 1/10 частини його заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 04.10.2016 року до закінчення навчання 30 червня 2018 року.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь держави 551 грн. 20 коп. судового збору.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у розмірі суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання, а в іншій частині в загальному порядку.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Головуючий суддя О.О. Літвин