Справа № 304/1300/16-ц
Провадження № 2/304/453/2016
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 грудня 2016 рокум. Перечин
Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:
головуючого - судді Амаровича В. П.,
при секретарі - Ковач М.Ф.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Першої Ужгородської державної нотаріальної контори про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з вищевказаним позовом, який мотивує тим, що державний нотаріус Першої Ужгородської державної нотаріальної контори ОСОБА_2 у свідоцтві про право на спадщину за заповітом від 27 липня 1993 року, номер спадкової справи №104/93, зареєстровано в реєстрі за №1-4902, посвідчив, що на підставі заповіту, посвідченого Перечинською державною нотаріальною конторою 15 листопада 1988 року за №1110, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна заповідача ОСОБА_3 (батько позивача), померлого 12 січня 1993 року, є син ОСОБА_1, який проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1. У даному Свідоцтві нотаріусом зазначено, що спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з 1/2 частини житлового будинку, вказаного в плані під літерою «АА-1», який знаходиться в селищі Перечин, вул. Гагаріна, №3 Закарпатської області, та належить померлому ОСОБА_3 на підставі правовстановлюючих документів: свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Перечинською держнотконторою 05 лютого 1968 року за р. №165 в 1/8 частині; договору дарування, посвідченого Великоберезнянською держнотконторою 24 серпня 1970 року за р. №1086 в 5/16 частинах; свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Перечинською держнотконторою 16 грудня 1989 року за р. №2069 в 1/16 частині. Правовстановлюючі документи зареєстровані в Бюро технічної інвентаризації під №203. Також у даному свідоцтві міститься запис про те, що жилий будинок в цілому: побудований з цегли, загальнокорисна площа будинку становить 118 кв.м., в тому числі житлова площа - 54,4 кв.м., а у примітці, яка стосується складу спадкового майна, записано, що вказані в плані прим. 7-15,3 кв. в спадкову масу не включені, поскільки самовільно побудовані. Відповідно до довідки характеристики Ужгородського міського бюро технічної інвентаризації від 17 червня 1993 року №361, у будинку №3 по вул. Гагаріна у м. Перечин збудованими самовільно були приміщення 6 і 7. Станом на 16 грудня 1989 року загальнокорисна площа вищевказаного житлового будинку становила 83,6 кв.м., а прибудова до такого відсутня. Прибудову до будинку загальнокорисною площею 34,0 кв.м. здійснював батько позивача протягом 1990-1992 років без встановленого дозволу, а тому правовстановлюючий документ на таку відсутній, у звязку з чим і право власності у спадкодавця не виникло. На час відкриття спадщини ОСОБА_3 володів 1/2 часткою у праві спільної часткової власності на домоволодіння №3 по вул. Гагаріна у м. Перечин. Після оформлення спадщини за батьком з метою отримання права власності на прибудову до житлового будинку він відповідно до вимог чинного законодавства отримав рішення Перечинської селищної ради про узаконення раніше побудованих приміщень, з яких складається прибудова; завершив будівництво прибудови, ввів її в експлуатацію, отримав правовстановлюючий документ та зареєстрував таку в Ужгородському міжрегіональному бюро технічної інвентаризації на право особистої власності за реєстровим №203 від 25 вересня 1997 року. Разом з цим, у свідоцтві про право на спадщину за заповітом від 27 липня 1993 року містяться неправильні записи, зроблені внаслідок допущення державним нотаріусом порушень, а саме: не визначено, що відповідно до правовстановлюючих документів спадкодавця, такий володіє 1/2 частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок А по вул. Гагаріна, №3 у м. Перечин, площа якого становить 83,6 кв.м.; не визначено, що у спадкодавця відсутній правовстановлюючий документ щодо належності йому прибудови А1; збільшено загальнокорисну площу будинку з 83,6 кв.м. до 118,0 кв.м., в тому числі збільшено житлову площу кімнат будинку з 38,8 кв.м. до 54,4 кв.м.; віднесено до складу спадкового майна будівлю прибудови А1, вказану в плані під літерою А1; не включено приміщення 6 прибудови А1 до переліку приміщень, які не входять у спадкову масу, поскільки є самовільно побудованими, а віднесено це приміщення до складу спадкового майна. Оскільки свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане державним нотаріусом Першої Ужгородської державної нотаріальної контори ОСОБА_2 27 липня 1993 року, зареєстроване в реєстрі за №1-4902, по спадковій справі №104/93, заведеній після смерті ОСОБА_3, є правовстановлюючим документом, а наявні у ньому порушення є перешкодою у розпорядженні позивачем належним йому нерухомим майном, тому просить визнати вищевказане свідоцтво недійним.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити.
Представник Першої Ужгородської державної нотаріальної контори у судове засідання повторно не зявився, хоча про час і місце такого повідомлявся належним чином, причину неявки не повідомив, а тому суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Встановлено, що державним нотаріусом Першої Ужгородської державної нотаріальної контори ОСОБА_2 27 липня 1993 року було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за №1-4902, з якого вбачається, що спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_3, який помер 12 січня 1993 року, являється його син ОСОБА_1, який проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1. Спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з 1/2 частини житлового будинку, вказаного в плані під літерою «АА-1», який знаходиться в селищі Перечин, вул. Гагаріна, №3 Закарпатської області, належного померлому ОСОБА_3 в 1/8 частині на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Перечинською держнотконторою 05 лютого 1968 року за р. №165, в 5/16 частинах на підставі договору дарування, посвідченого Великоберезнянською держнотконторою 24 серпня 1970 року за р. №1086, в 1/16 частині на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Перечинською держнотконторою 16 грудня 1989 року за р. №2069, зареєстрованими в бюро технічної інвентаризації під №203. Жилий будинок в цілому: побудований з цегли, загальнокорисна площа становить 118 кв.м., в тому числі житлова 54,4 кв.м., розташований на земельній ділянці розміром 1714 кв.м., з надвірними будівлями і спорудами: два сараї літ. «В» і «Д», вбиральня літ. «Г», огорожа 1-5. Разом з цим, згідно примітки, вказані в плані прим. 7-15,3 кв. в спадкову масу не включені, поскільки самовільно побудовані.
Позивач просить визнати недійсним вищевказане свідоцтво, оскільки вважає, що у ньому наявні неправильні записи щодо спадкового майна, які вчинені з порушенням п. п. 126, 128 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року №45/5, чинної на дату видачі свідоцтва, та які на даний час створюють йому перешкоди у розпорядженні нерухомим майном.
Так, згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.
Згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними в п. 27 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.
З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 є одноосібним власником спадкового майна, таке перейшло до нього правомірно, з передбачених законом підстав, а відповідачем не заперечується та визнається набуття позивачем майнових прав, підтвердженням чого є видане таким свідоцтво про право на спадщину, а відтак між сторонами відсутній спір.
При цьому слід зазначити, що обраний позивачем спосіб захисту майнових прав призводить до порушення таких, а не їх захисту, з огляду на те, що недійсне свідоцтво не підтверджує юридичного факту виникнення, переходу чи припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.
Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що у позові слід відмовити.
На підставі наведеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 316, 317, 321, 328, 391, 1301 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд,-
У позові ОСОБА_1 до Першої Ужгородської державної нотаріальної контори про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Головуючий: ОСОБА_4