Справа № 289/980/16-ц
Номер провадження 2/289/648/16
26.09.2016 м. Радомишль
Радомишльський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді Сіренко Н.С.,
при секретарі Галькевич Ю.В.,
за участі позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням,
21.06.2016 року позивач звернулася із зазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку з господарськими спорудами, що розташований по вул. Микульського, 21 в м. Радомишль Житомирської області. Також зазначила про те, що в цьому будинку зареєстрований як квартиронаймач відповідач ОСОБА_2, який з 2004 року в будинку не проживає, його особистих речей в будинку немає, крім того, відповідач є сторонньою особою і вже майже 12 років мешкає в м. Києві. До даного часу відповідач значиться зареєстрованим в її будинку, що перешкоджає їй у вільному розпорядженні своєю власністю та перешкоджає оформленню субсидій на комунальні послуги, а тому просила суд позбавити їх права користування житловим приміщенням.
В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала та просить суд їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив, за згоди позивача суд ухвалює заочне рішення.
В суді були допитані свідки зі сторони позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які зазначили, що є сусідами позивача. В спірному будинку проживають позивач та її сімя. Відповідача не бачили на подвірї будинку того часу, як позивач придбала будинок, а саме з 2004 року.
Вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.
Як встановив законодавець, умови укладання, зміни, розірвання договору найму житла та підстави визнання особи такою, що втратила право користування житлом, що належить до приватного житлового фонду визначається Цивільним кодексом України, а особливості укладання договорів найму житла, втрати права користування житлом, що належить до державного або комунального житлового фондів визначається Житловим кодексом України.
Оскільки будинок ОСОБА_1 належить їй на праві приватної власності, до правовідносин, що виникли між сторонами у зв'язку користуванням цим житлом, зокрема, при розгляді спору щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мають бути застосовані положення Цивільного кодексу України.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч. 1 ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Судом встановлено, що згідно договору дарування жилого будинку від 26.02.2004 року ОСОБА_1 належить на праві власності житловий будинок № 21 по вул. Микульського в м. Радомишль Житомирської області (а.с.5,6).
У даному будинку, крім позивача зареєстровані її чоловік - ОСОБА_5, син ОСОБА_6 та відповідач по справі ОСОБА_2, що підтверджується довідкою про склад сімї від 23.05.2016 року№ 39 (а.с.12).
Закладаючи вищевказаний позов, ОСОБА_1 посилалась на те, що відповідач до її будинку взагалі не вселявся і не проживав, при цьому надала акт та довідку виконавчого комітету Радомишльської міської ради (а.с.10,11). Останній не надав суду жодного спростування вказаним обставинам справи.
Кожна сторона, відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У силу ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Статтею 58 ЦПК України передбачено належність доказів, а саме: які містять інформацію щодо предмета доказування.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України).
Про те, що відповідач жодного дня, після придбання позивачем будинку, не проживав у спірному будинку підтвердили сусіди по вказаному будинку ОСОБА_4 та ОСОБА_7
У п. 3 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" судам роз'яснено, що, застосовуючи положення ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.
Відповідно до положень ст. ст. 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Відповідно до постанови Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України, аналіз ст. 16, ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст. 321 ЦК України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Отже, враховуючи положення, передбачені ст. ст. 317, 383, 391 ЦК України, власник майна має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.
З огляду на те, що відповідач ОСОБА_2 не являється членом сімї власника будинку, угоди між ним та ОСОБА_1 про безоплатне користування жилим приміщенням не укладено, відсутні правові підстави для користування ним спірним житловим приміщенням.
Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Виходячи з наведеної правової норми, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 511,56 грн. судових витрат.
Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 61, 88, 212, 214-215, 224-226 ЦПК України, ст.317, 383, 391 ЦК України, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком № 21 по вул. Микульського в м. Радомишль Житомирської області.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 551,20 грн. сплаченого судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом 10 днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Позивач має право оскаржити заочне рішення до апеляційного суду Житомирської області через Радомишльський районний суд Житомирської області шляхом подачі в десятиденний строк з дня отримання копії цього рішення апеляційної скарги.
Суддя Н. С. Сіренко