ухвала

іменем україни

28 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Гримич М.К., Ступак О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Футбольний клуб «Металіст» про стягнення заробітної плати, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 22 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, обґрунтовуючи який вказала, що 04 липня 2013 року її було прийнято на роботу в Публічне акціонерне товариство «Футбольний клуб «Металіст» (далі - ПАТ «ФК «Металіст») на посаду інспектора кадрів, 08 грудня 2014 року переведено на посаду методиста з навчальної роботи дитячої футбольної академії.

15 січня 2016 року її було звільнено з посади за власним бажанням. На дату звільнення ПАТ «ФК «Металіст» не виплатило їй усіх сум, що належать до виплати у зв'язку із звільненням, з посиланням на відсутність грошових коштів на рахунках товариства.

ОСОБА_4 також вказала, що починаючи з жовтня 2014 року ПАТ «ФК «Металіст» не в повному обсязі виплачувало їй заробітну плату, допускало її затримку.

Позивач самостійно виконала розрахунок, згідно з яким розмір заборгованості по заробітній платі складає 51 410 грн 05 коп., у зв'язку із чим розмір оплати щорічної відпустки за грудень 2015 року має становити 3 859 грн 58 коп., а грошова компенсація за невикористані нею дні щорічної відпустки - 1 962,04 грн, а всього 57 231 грн 67 коп.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просила стягнути з ПАТ «ФК «Металіст» суму боргу по заробітній платі, що виникла за період з жовтня 2014 року по січень 2016 року, оплату щорічної відпустки за грудень 2015 року та грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки на загальну суму 57 231 грн 67 коп.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 22 червня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Футбольний клуб «Металіст» на користь ОСОБА_4 заборгованість по заробітній платі в розмірі 11 021 грн 61 коп.

В задоволенні інших вимог відмовлено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Футбольний клуб «Металіст» на користь держави судовий збір в сумі 551 грн 20 коп.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить скасувати судове рішення першої інстанції у частині відмови у задоволенні позовних вимог, ухвалу апеляційного суду в повному обсязі та змінити рішення та пзов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_4 працювала на посаді інспектора відділу кадрів ПАТ «ФК «Металіст» з 04 липня 2013 року згідно з наказом від 04 липня 2013 року № 227.

Наказом ПАТ «ФК «Металіст» від 08 грудня 2014 року № 586 ОСОБА_4 переведена на посаду методиста з учбової роботи дитячої футбольної академії.

Наказом від 13 січня 2016 року № 12 ОСОБА_4 звільнена з займаної посади за власним бажанням згідно із ст. 38 КЗпП України.

Розмір заробітної плати, не виплаченої позивачу за період серпень 2015 року - січень 2016 року з урахуванням оплати щорічної відпустки за грудень 2015 року та грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки становить 11 012 грн 61 коп.

ПАТ «ФК «Металіст» у зв'язку із скороченням обсягу робіт на підприємстві встановило штатному складу ПАТ «ФК «Металіст» неповну робочу неділю з неповним робочим днем, починаючи з 01 лютого 2014 року, про що видано відповідні накази від 31 січня 2014 року № 68, від 01 серпня 2014 року № 391, від 31 грудня 2014 року № 635, від 31 грудня 2014 № 643, від 31 березня 2015 року № 156/1, від 01 липня 2015 року № 350/1, від 01 листопада 2015 року № 564/1.

Згідно із вищевказаними наказами бухгалтерія клуба проводила оплату праці пропорційно відпрацьованому часу.

Виконавцем цих наказів зазначено ОСОБА_6, яка згідно із штатним розписом ПАТ «ФК «Металіст», займала посаду начальника відділу кадрів.

Позивач працювала у цьому ж відділі на посаді інспектора і у період з липня 2013 року по грудень 2014 року отримувала зменшену заробітну плату, яка нараховувалась пропорційно відпрацьованого часу, однак жодних зауважень щодо її розміру не мала, із роз'ясненнями до керівництва товариства не зверталася.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що з лютого 2014 року ПАТ «ФК «Металіст» було запроваджено режим неповного робочого часу, який діяв до звільнення позивача в січні 2016 року, а позивач накази про запровадження неповного робочого часу позивачем не оскаржено.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, про те, що накази про встановлення неповного робочого тижня та неповного робочого дня видані з порушенням норм КЗпП України є необґрунтованими, а позивачем не надано доказів про те, що вона фактично працювала більше ніж це передбачено вказаними наказами про скорочення робочого дня, а бо що дані накази були скасовані чи визнані незаконними.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 22 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко М.К. Гримич О.В. Ступак