Провадження № 2/520/4749/16
УХВАЛА

03.11.2016 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Калініченко Л.В.

при секретарі - Єгоровій Н.Ю.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні в м. Одесі клопотання представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про витребування доказів по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», про визнання кредитного договору частково недійсним,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Київського районного суду міста Одеси перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», про визнання кредитного договору частково недійсним, в якій позивач просить суд визнати недійсними положення п.3 частини №1 та кредитного договору «СМ-SME503/220/2008 від 04.08.2008 року, укладеного між ЗАТ «ОТП Банк», правоприємник Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та ОСОБА_1.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 надала до суду клопотання про витребування доказів, в якому просить суд витребувати з ПАТ «ОТП Банк» інформацію про зміну (дата та розмір) процентної ставки «FIDR» за період з 04.08.2008 року по 04.08.2016 року.

Представник позивача в судовому засіданні клопотання підтримала та просила суд його задовольнити.

Представник відповідача та третьої особи у судовому засіданні проти задоволення клопотання не заперечувала.

Так, згідно зі статтею 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов'язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. У разі невідповідності закону України міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує міжнародний договір (ч. 5 ст. 8 ЦПК України).

Пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов'язаної з його або її правами та обов'язками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (п. 36).

На це "право на суд", в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (рішення від 13 жовтня 2009 року у справі "Салонтаджі-Дробняк проти Сербії" (п. 132).

У відповідності до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України, у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, що беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобовязаний витребувати такі докази.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що з метою підтвердження та встановлення усіх обставини по справі, для повного, всебічного та обєктивного розгляду справу, клопотання представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про витребування доказів підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 137 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про витребування доказів задовольнити.

Витребувати з ПАТ «ОТП Банк» інформацію про зміну (дата та розмір) процентної ставки «FIDR» за період з 04.08.2008 року по 04.08.2016 року.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, заперечення на неї можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Головуючий Калініченко Л. В.