АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Майданець К.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_3,

представника позивача ОСОБА_4,

відповідача ОСОБА_5,

третіх осіб ОСОБА_6, ОСОБА_7,

представника відповідача

та третіх осіб ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційні скарги ОСОБА_5 та представника ОСОБА_3 - ОСОБА_9 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04 серпня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7 про виселення та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання права користування квартирою,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з зазначеним позовом, в якому просила виселити ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1 та стягнути з нього понесені нею судові витрати.

В обґрунтування заявлених вимог вказувала, що вона є співвласником даної квартири разом з своєю сестрою ОСОБА_6 та її донькою ОСОБА_7 В період, коли вона відбувала покарання в місцях позбавлення волі, відповідач почав проживати в спірній квартирі без її згоди на його заселення. Після звільнення та повернення додому, вона вийшла заміж та народила дитину. У зв'язку з тим, що відповідач без її згоди та відома вселився в спірну квартиру, вона вимушена була проживати з чоловіком в найманих квартирах так як іншого житла немає. Вирішення питання щодо встановлення порядку користування приміщенням мирним шляхом є неможливим, зокрема рішенням суду було відмовлено в задоволенні позовних вимог щодо цього. Відповідач заважає їй вільно користуватись належною їй квартирою, в добровільному порядку виселятись відмовляється.

До початку розгляду справи по суті, ОСОБА_5 звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому просив визнати за ним право користування цією ж квартирою, посилаючись на те, що дана квартира належить його дружині ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності. Він почав проживати в зазначеній квартирі ще до реєстрації шлюбу з ОСОБА_6 та на момент його вселення в житло була згода на це його дружини та її доньки. ОСОБА_3 була обізнана про його проживання в спірній квартирі та не заперечувала проти цього. Зокрема, ним було здійснено погашення заборгованості за житлово-комунальні послуги, проведений ремонт в квартирі. Вважає, що як член сім'ї співвласника квартири має право користування даною квартирою.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 04.08.2016 відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 та зустрічного позову ОСОБА_5

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення в частині відмови в задоволенні його зустрічного позову та в цій частині ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені ним зустрічні вимоги. В частині відмови в задоволенні первісного позову рішення залишити без змін. Вважає, що суд дійшов неправомірного висновку про те, що він не набув права користування квартирою.

В апеляційні скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 також вказуючи на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_3 та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову, а в частині відмови в задоволенні зустрічного позову рішення суду залишити без змін. Вказує, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову про виселення не перевірив чи була згода всіх співвласників квартири на вселення відповідача та не надав цьому факту належну правову оцінку.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та її представник підтримали власну апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просила її задовольнити, а апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити у зв'язку з її безпідставністю.

ОСОБА_5, треті особи та їх представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3, натомість підтримали апеляційну скаргу ОСОБА_5 та просили її задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення сторін, третіх осіб та їх представників, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_5 слід відхилити, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3 про виселення суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_5 є членом сім'ї співвласника квартири, тривалий час проживає в квартирі за згодою двох співвласників і позивачем не надано суду доказів того, що відповідач чинить їй перешкоди в реалізації права власності на житло, здійснює руйнування чи псування жилого приміщення.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 про визнання за ним права користування жилим приміщенням, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_5 в спірній квартирі не зареєстрований і має зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання в Одеській області, а відтак за ним не може бути визнано право користування даним жилим приміщенням, оскільки він зберігає право користування жилою площею в іншому жилому приміщенні. Крім того, співвласник квартири ОСОБА_3 згоди на його вселення не надавала і порядок користування жилим приміщенням між співвласниками та членами їх родини не обумовлений.

Висновок суду про відсутність належних правових підстав для визнання за ОСОБА_5 права користування квартирою є законним та обґрунтованим, натомість колегія суддів не може погодитись з висновком суду про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 про виселення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 02.12.2002, квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності в рівних долях позивачці та третім особам (а.с. 38). Квартира складається з двох ізольованих кімнат площею 11,9 кв.м. та 17 кв.м., балкону, кухні, ванної кімнати, вбиральні та коридору і має жилу площу 28,9 кв.м., загальну площу 50,54 кв.м. (а.с. 39, 40).

У відповідності до акту обстеження житлово-побутових умов сім'ї, в спірній квартирі зареєстровані позивач, треті особи, донька ОСОБА_6 - ОСОБА_11 та донька ОСОБА_3 - ОСОБА_12 (а.с. 27).

29.06.2007 між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 29.06.2007, серія НОМЕР_3 (а.с. 41).

Від шлюбу ОСОБА_6 та ОСОБА_5 мають доньку ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 42).

Відповідно до довідки ЖЕК № 314 від 15.10.2014 ОСОБА_5 проживає в спірній квартирі без реєстрації (а.с. 43).

Судом встановлено і не заперечувалось сторонами, що ОСОБА_5 має зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання в Одеській області.

У відповідності до довідки про звільнення, позивач 31.07.2012 умовно-достроково звільнена від відбування покарання у вигляді позбавлення волі (а.с. 45).

25.01.2014 позивач уклала шлюб з ОСОБА_13, що підтверджується копією паспорту позивача (а.с. 7).

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21.07.2014, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22.10.2014 відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про встановлення порядку користування житловим приміщенням та зобов'язання не чинити перешкод у користуванні (а.с. 9-15).

Статтею 150 ЖК України визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Частиною 2 вказаної статті закріплено, що за згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 355, ч. 1 ст. 356 та ч. 1 ст. 358 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить ім. на праві спільної часткової власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Суд першої інстанції встановивши, що ОСОБА_5 в спірній квартирі не зареєстрований і має інше зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання, а також врахувавши факт відсутності згоди на його вселення до квартири одного із співвласників, дійшов законного висновку про те, що він не набув права користування цим приміщенням, а відтак й відсутні правові підстави для визнання за ним такого права.

Разом з цим, встановивши вказані фактичні обставини справи, суд помилково дійшов висновку про відсутність підстав для виселення ОСОБА_5 з квартири. Так, суд виходив з відсутності передбачених ст.ст. 116, 157 ЖК України підстав для виселення відповідача з квартири, не врахувавши при цьому, що відсутність згоди власника жилого приміщення на вселення особи не породжує в неї права користування таким приміщенням, а виселення з жилого приміщення особи з підстав, передбачених ст.ст. 116, 157 ЖК України, тягне за собою припинення вже існуючого права користування жилим приміщенням.

Таким чином, з огляду на те, що ОСОБА_5 вселився в квартиру без згоди одного із співвласників (ОСОБА_3), а відтак не набув права користування нею, заявлені ОСОБА_3 вимоги про виселення ОСОБА_5 з квартири, ґрунтуються на вимогах закону.

У відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, тощо.

Отже, підсумовуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги ОСОБА_5 та задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3, а саме скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_3 про виселення, у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи і неправильним застосування норм матеріального права, та ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення позову і виселення ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1, без надання іншого жилого приміщення.

Також, оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення позову, то у відповідності з вимогами ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04 серпня 2016 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7 про виселення - скасувати.

В цій частині ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7 про виселення - задовольнити.

Виселити ОСОБА_5 (місце реєстрації: АДРЕСА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) з квартири АДРЕСА_1, без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_5 (місце реєстрації: АДРЕСА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) судовий збір у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп.

В іншій частині рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04 серпня 2016 року - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва