Апеляційний суд Житомирської області
Справа №281/65/13-ц Головуючий у 1-й інст. Бичківська К.Г.
Категорія 34 Доповідач Трояновська Г. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів: Жигановської О.С., Якухно О.М.

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми страхового відшкодування, відшкодування завданої майнової та моральної шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення майнової та моральної шкоди

за апеляційними скаргами ОСОБА_1, Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на рішення Лугинського районного суду Житомирської області від 19 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, який в ході розгляду неодноразово уточнював та остаточно просив: визнати дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 05.04.2011 року на 175-му км+700м дороги Київ-Ковель-Ягодин у Житомирській області страховим випадком відповідно до полісу АА 3419920 та Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів»; стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» 50 000 грн. страхового відшкодування, із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно - 96 373 грн. 69 коп. майнової шкоди, із ОСОБА_2 - 100 000 грн. моральної шкоди; стягнути із відповідачів судові витрати, з яких 15900 грн. витрати на правову допомогу, а також судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 05.04.2011 року в обідній час він рухався на власному автомобілі «PEUGEOT-308», реєстраційний номер НОМЕР_1, по автомобільній дорозі Київ-Ковель-Ягодин у Житомирській області. Разом з ним в автомобілі перебував пасажир ОСОБА_4 Попереду нього на невеликій швидкості, в попутньому напрямку по узбіччю дороги, ширина якого становила 2,8 м., рухався автомобіль ВАЗ, реєстраційний номер А3417ЖИ, з причепом, яким керував ОСОБА_5 Переконавшись у безпечності випередження автомобіля ВАЗ, він почав здійснювати маневр випередження і приблизно о 14 год. 20 хв. на 175-му км. + 700 м вказаної автомобільної дороги, в момент, коли його завершував, водій автомобіля «Opel Vectra» ОСОБА_2, реєстраційний номер НОМЕР_2, що рухався в зустрічному напрямку, несподівано пригальмував і даний транспортний засіб почало заносити на його смугу руху. При цьому зазначає, що оцінивши ситуацію він вивернув кермо автомобіля вправо, однак, незважаючи на це, відбулося зіткнення автомобілів «Opel Vectra» та «PEUGEOT-308» на його смузі, після чого автомобіль «Opel Vectra», остаточно втративши стійкість руху, виїхав за межі дороги і перевернувся.

В подальшому, під час огляду місця події, який проводили працівники міліції та представник НАСК «Оранта», було складено схему місця дорожньо-транспортної пригоди, здійснено його фотографування та огляд автомобілів, що потрапили у ДТП. Представник страхової компанії приділяв увагу лише автомобілю «Opel Vectra», а до його транспортного засобу взагалі не підходив та будь-яких документів щодо результатів роботи на місці пригоди не надавав.

Вважає, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_2, оскільки останній порушив правила дорожнього руху, був неуважний під час керування автомобілем, рухався на великій швидкості, ближче до середини дороги, а не до правого краю. Крім цього зазначає, що вина водія автомобіля «Opel Vectra» підтверджується висновком спеціаліста автотехніка № 518 від 05.06.2011 року, а також постановою Старовижівського районного суду Волинської області від 19 липня 2011 року, якою закрито провадження у справі № 3-324/11 за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Вказане судове рішення залишено без змін постановою Апеляційного суду Волинської області від 05 вересня 2011 року, якою апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення.

НАСК "Оранта" йому було відмовлено йому у виплаті страхового відшкодування. Зазначену відмову та дії ОСОБА_2 він вважає такими, що порушують чинне законодавство та його права, як потерпілого від ДТП, а тому просить задовольнити його позовні вимоги.

У березні 2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися із зустрічним позовом, який в подальшому уточнили та просили суд стягнути з НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_3 48 490 грн. майнової шкоди, з ОСОБА_1 510 грн. франшизи; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 7000 грн. на відшкодування моральної шкоди та судові витрати.

В обґрунтування позову зазначили, що 05.04.2011 року ОСОБА_2 керував автомобілем "Opel-Vectra" згідно довіреності від 08.03.2011, який належить ОСОБА_3 Близько 14 год. 20 хв. цього ж дня відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «PEUGEOT-308», яким керував ОСОБА_1 В результаті вказаного ДТП йому були заподіяні легкі тілесні ушкодження та матеріальні збитки. ОСОБА_2 зазначає, що по факту ДТП була проведена дослідча перевірка, за наслідками якої Лугинським РВ УМВС в Житомирській області винесено постанову від 25.05.2011 року про відмову в порушенні кримінальної справи на підставі ст. 6 п. 2 КПК України за ст. 286 КК України відносно ОСОБА_1, оскільки його дії слід кваліфікувати за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Крім того, виходячи зі змісту вказаної постанови, порушення ОСОБА_1 вимог п.п. 2.3.б, 11.2, 12.3, 14.2.в Правил дорожнього руху України знаходиться в причинно-наслідковому звязку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди, а висновок спеціаліста автотехніка від 05.06.2011 року вважає необєктивним. За результатами перевірки за фактом ДТП в діях ОСОБА_2 не було виявлено ознак правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Рішенням Лугинського районного суду Житомирської області від 19 липня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Національної акціонерної страхової компанії «Оранта», ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми страхового відшкодування та відшкодування завданих матеріальних і моральних збитків задоволено частково.

Стягнуто з Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» на користь ОСОБА_1 48 490 грн. суми страхового відшкодування, 484 грн. 90 коп. судового збору та 3130 грн. 63 коп. за надання правової допомоги. В решті позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

Позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» про відшкодування суми страхового відшкодування та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» на користь ОСОБА_3 48 490 грн. страхового відшкодування.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди та судових витрат відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить його скасувати в частині відмови у стягненні із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 майнової шкоди, а також із ОСОБА_2 моральної шкоди, та ухвалити нове, яким задовольнити вказані вимоги. На обґрунтування скарги зазначає, що вина відповідача ОСОБА_2 у ДТП підтверджена дослідженими в ході судового розгляду належними та допустимими доказами, а саме показаннями свідків, які вказали, що саме ОСОБА_2 почав гальмувати та виїхав на зустрічну смугу, та протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди. Вважає неправомірною відмову НАСК «Оранта» у виплаті страхового відшкодування, оскільки експерт був завчасно повідомлений про ДТП і прибув у встановлений законом строк, однак не здійснив огляд належного йому транспортного засобу.

У поданій апеляційній скарзі Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а в первісному позові ОСОБА_1 відмовити за безпідставністю. Апеляційну скаргу мотивує тим, що правових підстав для здійснення виплати страхового відшкодування у ПАТ НАСК «Оранта» ОСОБА_1 не має, оскільки останній не надав свій пошкоджений автомобіль для огляду, як це вимагає чинне законодавство. Крім того вважає, що саме ОСОБА_1 є винним у вказаній дорожньо-транспортній пригоді, що підтверджується показаннями свідків та частково висновком проведеної судової транспортно-трасологічної експертизи.

Розглянувши справу в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого.

Частково задовольняючи первісний позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із недоведеності вини учасників дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та наявності підстав для страхового відшкодування на користь кожного з них із ПАТ „НАСК „Оранта.

Проте, повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можна.

Судом встановлено, що постановою Старовижівського районного суду Волинської області від 19.07.2011 встановлено, що 24.05.2011 о 09.45 год. був складений протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1, з якого вбачається, що він 05.04.2011 о 14.15 год. на 175-му км +700 м дороги Київ-Ковель-Ягодин у Житомирській області керував автомобілем марки «PEUGEOT-308», реєстраційний номер НОМЕР_1 , де проявив неувагу, виїхав в момент обгону на смугу зустрічного руху та здійснив зіткнення із автомобілем марки «Opel Vectra», який рухався назустріч, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив п. 2.3 (б), 12.3, 14.2(в) ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП /т.1 а.с.50/.

Зазначеною постановою провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, відносно ОСОБА_1 закрито у зв"язку з відсутнісю складу вказаного правопорушення.

Постановою Апеляційного суду Волинської області від 05.09.2011року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а постанову Старовижівського районного суду від 19.07.2011 року без зміни /т.1 а.с.56-58/.

Протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 не складався, до відповідальності за ДТП він не притягувався.

Власником автомобіля НОМЕР_3 є ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (т.1 а.с. 85).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована ВАТ „НАСК "Оранта", що підтверджується полісом АА № 2421213 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, з визначеним строком дії з 03.03.2011 року до 02.03.2012 року, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого) становить 50000 грн., розмір франшизи - 510,00 грн. /т.2 а.с.105/.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 також була застрахована ВАТ „НАСК "Оранта", що підтверджується полісом АА №3419920 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, з визначеним строком дії з 29.03.2011 року до 28.03.2012 року, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого) становить 50000 грн., розмір франшизи - 510,00 грн. /т.1 а.с.88/.

Частинами 1, 2 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода задана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завданої не з її вини.

Спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелом підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них , вирішується за правилами ст.1188 ЦК України, а саме шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування (п.8 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки").

Відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відтак, постанова Старовижівського районного суду Волинської області від 19.07.2011 року про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, відносно ОСОБА_1 у зв"язку з відсутністю складу вказаного правопорушення, є обовязковою для цього суду та свідчить про відсутність вини ОСОБА_1 у ДТП, яка мала місце 05.04.2011 року, що правильно встановлено судом першої інстанції.

Повно та всебічно проаналізувавши усі обставини справи, суд першої інстанції дійшов також обгрунтованого висновку про те, що в судовому засіданні не надано доказів на підтвердження того, що дії ОСОБА_2 були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є його вина у зазначеному ДТП.

Так, постанови про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності судом не виносились, протокол про адміністративне правопорушення органами ДАІ відносно нього не складався.

У справі була проведена судова транспортно-трасологічна та автотехнічна експертиза № 246/247/15-52 від 28.08.2015 року, яка в категоричній формі не встановила причинний звязок між діями ОСОБА_1 чи ОСОБА_2 з виникненням ДТП та не дала однозначної відповіді дії якого водія, чи їх обох стали причиною виникнення ДТП, а відтак цивільно-правової відповідальності /т.3 а.с.102-116/.

Суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність вини як ОСОБА_1 так і ОСОБА_2 у дорожньо-транспортній пригоді на підставі зазначеного висновку експертизи, пояснень експерта у судовому засіданні, показань свідків, письмових доказів.

Висновки суду у цій частині є обґрунтованими.

Доводи кожної із сторін про наявність вини протилежної сторони не підтверджені доказами в контексті положень ст.ст.58,59 ЦПК України щодо належності та допустимості.

Статтею 2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» закріплено, що відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Статтею 22 вказаного закону визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно з п.32.1 ст. 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.

Враховуючи наведене, а також те, що судом не встановлено вини ОСОБА_1 чи ОСОБА_2 у дорожньо-транспортній пригоді, яка сталася 5 квітня 2011 року, внаслідок чого наступає цивільно-правова відповідальність за заподіяну шкоду, що є предметом Полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, правові підстави для виплати страхового відшкодування страховиком ПАТ „НАСК „Оранта як ОСОБА_1 так і ОСОБА_2 відсутні.

З огляду на наведене дослідження обставин забезпечення огляду страховиком пошкодженого автомобіля «PEUGEOT-308», належного ОСОБА_1, правового значення не мають.

Із матеріалів справи вбачається, що НАСК „Оранта визнала зустрічний позов ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди та виплати йому страхового відшкодування.

При цьому страхова компанія виходила із наявності вини ОСОБА_1 та грунтувала свої висновки на власному аналізі обставин ДТП.

Також НАСК „Оранта вважала, що постанова Старовижівського районного суду Волинської області від 19.07.2011 року про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, відносно ОСОБА_1 у зв"язку з відсутнісю складу вказаного правопорушення не має преюдиційного значення з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою, оскільки страховик не брав участі у розгляді адміністративної справи.

Такі доводи НАСК „Оранта є помилковими та суперечать обставинам справи, встановленим у судовому засіданні, що на підставі наявних доказів судом не встановлено вини у ДТП ОСОБА_1, про що зазначено вище.

Суд першої інстанції задовольнив вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за зустрічним позовом про стягнення з НАСК „Оранта на користь власника автомобіля «Opel Vectra» ОСОБА_3 48 490грн. страхового відшкодування на підставі визнання позову.

Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Колегія суддів вважає, що оскільки вина ОСОБА_1 не встановлена, то визнання страховою компанією позову порушує його /ОСОБА_1І./ права та суперечить закону.

Так, страховик вправі з'ясовувати причини та обставини страхового випадку, проте не наділений правом визнавати особу винною у спричиненні шкоди (відповідальною за шкоду). Питання визнання позову страховиком могло б розглядатись, якби заподіювач шкоди визнав свою вину, проте вина ОСОБА_1 не визнається.

За положеннями ч.3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Оскільки судом першої інстанції порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права рішення суду в частині стягнення з НАСК „Оранта на користь ОСОБА_3 48 490грн. страхового відшкодування підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 про доведеність вини у дорожньо-транспортній пригоді ОСОБА_2 спростовуються висновками суду та додаткового обгрунтування їх безпідставності не потребують.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі НАСК „Оранта частково враховані при перегляді справи апеляційним судом.

З огляду на наведене рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» задовольнити частково.

Рішення Лугинського районного суду Житомирської області від 19 липня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми страхового відшкодування, відшкодування завданої майнової та моральної шкоди та зустрічного позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення майнової та моральної шкоди.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді