Справа № 448/72/15 Головуючий у 1 інстанції: Стецик Я.Є.
Провадження № 22-ц/783/5589/16 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Шумської Н.Л.

секретаря: Симця В.І.

за участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Мостиського районного суду Львівської області від 15 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 та Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області, треті особи - Відділ Держземагенства у Мостиському районі, Товариство з обмеженою відповідальністю «Галземпроект», про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, визнання недійсними рішень органу місцевого самоврядування, визнання незаконними та скасування державних актів на право власності на земельні ділянки,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 15 липня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Дане рішення оскаржила ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги письмові докази та пояснення щодо захоплення її земельної ділянки відповідачем, зокрема висновок земельної погоджувальної комісії від 11.11.2014р. Крім того, вказує, що відповідачкою ОСОБА_4 було допущено грубих порушень при виготовленні державних актів на земельні ділянки. Також посилається на те, що відповідач Судововишнянська міська рада не заперечувала проти задоволення позову, чого не було враховано судом. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позову.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом.

Частиною 1 ст. 316 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов»язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; г) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, засобів.

Статті 211,212 ЗК України передбачають відповідальність за порушення земельного законодавства.

Судом установлено, що сторони по справі є власниками суміжних земельних ділянок по АДРЕСА_1.

Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданого 20.08.1996 року, позивачка ОСОБА_2 є власником земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівельні споруд та для ведення особистого селянського господарства площею 0,402 га на території Судововишнянської міської ради, а саме по АДРЕСА_1

Згідно з Державними актами серій НОМЕР_2 та № 408404 ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 0.15 га для ведення особистого селянського господарства та земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель споруд, розташованих по АДРЕСА_1. На вказані земельні ділянки ОСОБА_4 набула право власності на підставі ухвал Судововишнянської міської ради від 22.10.2012 року за № 21 та № 22.

Звертаючись з даним позовом ОСОБА_2 просила визнати недійсними ухвали Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області від 22.10.2012 року № 21 та № 22, скасувати Державні акти на право власності на земельні ділянки видані ОСОБА_4 та зобов»язати ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні її земельною ділянкою шляхом демонтажу та розбирання забетонованих металевих стовпців огорожі, вказуючи на те, що частина належної їй земельної ділянки передана відповідачці.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.4 ст. 60 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд вірно виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими засобами доказування факт захоплення належної їй земельної ділянки відповідачкою ОСОБА_4

Зокрема, висновком постійної земельної погоджувальної комісії Судововишнянської міської ради від 11.11.2014 року, на який покликається позивачка в обґрунтування вимог, підтверджено захоплення частини земельної ділянки ОСОБА_2, разом з тим не встановлено осіб, якими здійснено таке захоплення (а.с.11).

Згідно з висновком постійної земельної погоджувальної комісії Судововишнянської міської ради від 11.08.2015 року металеві стовпці встановлені ОСОБА_4, не стоять згідно розмірів вказаних в державному акті на право власності на земельну ділянку (а.с.118 т.1). Проте з розбивочного креслення перенесення проекту відведення в натуру, складеного комісією, вбачається, що такі встановлені в межах розмірів земельної ділянки згідно Державного акту на земельну ділянку площею 0,10 га (а.с.181 т.1 , а.с. 30 т.2).

Судом також установлено, що ОСОБА_2 погодила межі земельних ділянок наданих ОСОБА_4,, що стверджується актами встановлення і узгодження меж земельних ділянок від 11.05.2012 року та від 15.05.2012 року, на яких міститься підпис позивача (а.с.90, 107 т.1).

Статтею 143 ЦПК України встановлено, що для з»ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Апеляційний суд роз»яснив особам, які беруть участь у справі, їх права та обов»язки, зокрема щодо призначення у справі відповідної експертизи, проте сторони таким правом не скористалися.

Таким чином, ні судом першої, ні апеляційної інстанції не встановлено факт порушення прав позивачки на земельну ділянку саме відповідачами.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки суд правильно визначив правовідносини, що склалися та обґрунтовано застосував норми матеріального права, дав належну оцінку доказам, наданих сторонами, та постановив законне та обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, не дають підстав для її задоволення і скасування рішення, яке судом ухвалено в межах заявлених вимог з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Мостиського районного суду Львівської області від 15 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий

Судді: