Справа № 296/5112/16-ц
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження у справі

"13" червня 2016 р. м.Житомир

Суддя Корольовського районного суду м. Житомира Шалота К.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень головного територіального управління юстиції в Житомирській області, ОСОБА_2, третя особа ДП «СЕТАМ» про визнання дій незаконними та зобов"язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира з цивільним позовом до відділу примусового виконання рішень головного територіального управління юстиції в Житомирській області, ОСОБА_2 та просить:

- визнати дії Відділу примусового виконання рішень головного територіального управління юстиції в Житомирській області по призначенню Зберігачем ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) незаконними;

- зобов'язати Відділ примусового виконання рішень головного територіального управління юстиції в Житомирській області призначити нового Зберігана замість ОСОБА_2;

- зобов'язати нового Зберігана надати доступ для огляду Лот №147503, а саме приміщення які підлягають демонтажу: будівля хіміко- прядильного цеху інв. 1006, будівля прядильного цеху №1 інв.1318 (до складу якого входять: підвальне приміщення інв. 92110, будівля насосного пожежогасіння інв.61304), цех трощення та перемотай інв. 60007 за адресою: м.Житомир, вул. Промислова, буд. 1/154 та документів на вищевказане майно.

Відповідно до вимог Цивільного процесуального кодексу України вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Статтею 15 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

У пункті 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01.03.2013 № 3 роз"яснено, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) (далі - КАС), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12; далі - ГПК), Кримінальним процесуальним кодексом України (далі - КПК) або Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення.

У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

У ст. ст. 2, 17 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів суб'єктів права у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування при здійсненні ними власних управлінських функцій; компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктами владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органами державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Згідно розяснень Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №5 від 21.05.2012 року Про внесення змін до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року № 3 Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби суди при визначенні юрисдикції повинні виходити з того, що до юрисдикції адміністративних судів належать спори щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби при виконанні всіх виконавчих документів, передбачених частиною другою статті 17 Закону України Про виконавче провадження, крім тих, відносно яких законом установлено інший, виключний порядок їх оскарження.

До юрисдикції адміністративних судів належать усі справи з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судових рішень на підставі виконавчих документів, виданих судами всіх юрисдикцій, за винятком тих, які видано загальними та господарськими судами у разі звернення до суду сторін відповідного виконавчого провадження чи їхніх представників.

Крім того, як розяснено у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014 року Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах відповідно до статті 383 ЦПК, частини першої статті 12, частини четвертої статті 82 Закону «Про виконавче провадження» право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК, мають лише сторони виконавчого провадження, якщо вважають, що порушено їх права чи свободи. При цьому вони набувають процесуального статусу заявника. Інші учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, визначених у статті 7 Закону про виконавче провадження, мають право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого згідно із вимогами ЦПК, до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Як вбачається із змісту позовної заяви позивач ОСОБА_1 як особа, що виявила бажання придбати арештоване майно та не є стороною виконавчого провадження оскаржує дії Відділу примусового виконання рішень головного територіального управління юстиції в Житомирській області як субєкта владних повноважень, який здійснює реалізацію арештоваого майна за допомогою системи еклектронних торгів, тобто, має місце вимога про захист прав та інтересів у публічно-правових відносинах, а тому спір має розглядатися у порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Керуючись статтями 122, 209, 210, 293 Цивільного процесуального кодексу України, Корольовський районний суд м. Житомира,

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень головного територіального управління юстиції в Житомирській області, ОСОБА_2, третя особа ДП «СЕТАМ» про визнання дій незаконними та зобов"язання вчинити певні дії.

Роз'яснити позивачу право на звернення з зазначеним позовом до суду адміністративної юрисдикції за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя К. В. Шалота