Справа № 446/233/16 Головуючий у 1 інстанції: Котормус Т.І.
Провадження № 22-ц/783/4776/16 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.,

секретаря Бохонко Е.Р.,

з участю представника позивачів ОСОБА_2, представника відповідача Кінцак С.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» на рішення Кам»янка-Бузького районного суду Львівської області від 25 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, як законного представника малолітньої ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» про відшкодування шкоди ,-

встановила:

В лютому 2016 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися в суд з позовом до ВП «Кам'янка-Бузька дистанція колії» ДТГО «Львівська залізниця» про стягнення з відповідача на користь позивачів солідарно 240 000,00 грн. моральної шкоди, заподіяної смертю батька на виробництві.

Вимоги обґрунтовували тим, що 16.10.2016 р. об 11 год. 59 хв. внаслідок нещасного випадку на виробництві, недалеко від неохоронюваного залізничного переїзду в напрямку м. Львів, при виконанні своїх виробничих обов'язків був смертельно травмований оператор дефектоскопного візка, батько позивачів ОСОБА_8. Цей нещасний випадок стався через неналежне виконання своїх прямих трудових обов'язків безпосереднім керівником ОСОБА_8, що і призвело до трагічних наслідків. Внаслідок смерті батька їм завдана моральна шкода, яку вони оцінюють у 240 000,00 грн., оскільки за життя батько заміняв їм маму, всіляко допомагав виховувати дітей старшої дочки ОСОБА_4, підтримував матеріально, відкладав кошти для навчання молодшої дочки ОСОБА_5, а після його смерті вони залишились повними сиротами. Просили позов задовольнити.

Ухвалою від 15.02.2016р. здійснено заміну первісного відповідача на належного відповідача - ПАТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» (а.с. 41).

Також, ухвалою від 09.03.2016р. залучено до участі у справі як третю особу яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів малолітню ОСОБА_7, законним представником якої є ОСОБА_6 (а.с. 85).

05.04.2016р. ОСОБА_7, в інтересах якої діє її законний представник ОСОБА_6, подала позовну заяву до ПАТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця», просила стягнути з відповідача на її користь 120 000,00 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування вимог посилалась на те, що 16.10.2014 р. внаслідок нещасного випадку, при відповідних обставинах, був смертельно травмований ОСОБА_8, який є батьком малолітньої ОСОБА_7 Зазначає, що внаслідок таких обставин дитині завдана моральна шкода, яку оцінюють у 120000,00 грн. Просила позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Кам»янка-Бузького районного суду Львівської області від 25 травня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, як законного представника малолітньої ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі регіонального філії «Львівська залізниця» про відшкодування моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» на користь ОСОБА_4 50000,00 грн. моральної шкоди завданої смертю її батька ОСОБА_8.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» на користь держави Україна суму судового збору у розмірі 551,20 грн.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» на користь ОСОБА_5 50000,00 грн. моральної шкоди завданої смертю її батька ОСОБА_8.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» на користь держави Україна суму судового збору у розмірі 551,20 грн.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» на користь малолітньої ОСОБА_7 80000,00 грн. моральної шкоди завданої смертю її батька ОСОБА_8.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» на користь держави Україна суму судового збору у розмірі 800,00 грн.

Рішення суду оскаржив представник відповідача ПАТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця», вважає, що оскаржуване рішення ухвалено при недоведеності належними та допустимими доказами обставин заподіяння моральної шкоди, які суд вважав встановленими та порушенням норм матеріального і процесуального права.

В апеляційній скарзі покликається на те, що у мотивувальній частині рішення районний суд не зазначив доказів, які доводять та підтверджують встановлені судом обставини, зокрема заподіяння позивачам моральної шкоди у визначеному судом розмірі.

Таким чином, стягнення судом 180000 грн. моральної шкоди на користь позивачів, при недоведеності обставин протиправності діянь залізниці в частині заподіяння травмування джерелом підвищеної небезпеки ОСОБА_8, заподіяння моральної шкоди позивачам, наявності причинного зв'язку між діянням та шкодою, на думку апелянта свідчить про ухвалення судом рішення з порушенням ст. 212 ЦПК України та засад цивільного судочинства.

Стверджує, що основною причиною смерті ОСОБА_8 стало порушення вимог законодавства про охорону праці, оскільки останній вчасно не зняв з колії дефектоскопний візок, що підтверджується Актом № 1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом від 27.11.2014 року.

Просить рішення Кам»янка-Бузького районного суду Львівської області від 25 травня 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Стягнути на користь відповідача судові витрати у справі.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника відповідача на підтримання скарги, а також пояснення представника позивачів на заперечення таких, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити виходячи з таких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить переконання, що оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що обставини заподіяння моральної шкоди, на які покликаються позивачі у заявах, знайшли своє підтвердження в матеріалах справи.

Відтак, стягуючи із відповідача на користь позивачів ОСОБА_4 і ОСОБА_5 по 50000 грн. та на користь позивача ОСОБА_7 80000 грн. відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із доведеності позовних вимог, посилаючись на ст.ст. 23, 1166, 1167, 1168, 1187 ЦК України, п. 4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», правові висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 25 червня 2014 року у справі № 6-66цс14, п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 14, при цьому вказав, що протиправність дій працівників відповідача доводиться вироком суду від 30.12.2014 року, який набрав законної сили, а між моральною шкодою, яка завдана позивачам та дією джерела підвищеної небезпеки, є причинно-наслідковий зв»язок.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 працював оператором дефектоскопного візка ВП «Кам'янка-Бузька дистанційна колія» Львівської залізниці, що підтверджується копією трудової книжки останнього (а.с. 71-76).

16 жовтня 2014р. о 11год. 59 хв., на перегоні Сапіжанка-Добротвір ДТГО «Львівська залізниця», при швидкості 51 км/год., поїзд № 4704 в складі локомотива ЧМЕ-3 № 3168 під керуванням ОСОБА_9 та ОСОБА_10, застосувавши екстрене гальмування та звукові сигнали, здійснив наїзд на оператора дефектоскопного візка ОСОБА_8, що підтверджується Актом № 1 про нещасний випадок форми Н-1, пов'язаний з виробництвом від 27.11.2014р. та Актом проведення спеціального розслідування нещасного випадку від 27.11.2014р. форми Н-5 (а.с. 10-27).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 18.10.2016 р. того ж дня, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер (а.с. 9).

Причиною його смерті є травми, отримані при зіткненні із залізничним транспортним засобом пересування, що підтверджується довідкою про причину смерті від 17.10.2014р. (а.с. 174).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (п.1 ч.2 ст. 1167 ЦК).

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Вироком Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 30.12.2014 р. по справі № 446/2595/14-к, гр. ОСОБА_11 визнаний винним за ч.2 ст. 271 КК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_11, працюючи виконуючим обов'язки майстра колії ПЧ-3 ДТГО «Львівська залізниця», не забезпечив під час перевірки рейкового господарства дефектоскопним візком супроводження колійним майстром або бригадиром колії і достатньою кількістю сигналістів, не менше двох, що спричинило смертельне травмування оператора цеху рейкової дефектоскопії Кам'янка-Бузької дистанційної колії ДТГО «Львівська залізниця» ОСОБА_8 (а.с. 101-104).

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відтак, доводи апелянта про те, що позивачами, відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, не надано доказів, що нещасний випадок стався з їх батьком з вини відповідача є безпідставними, оскільки смерть батька позивачів ОСОБА_8 настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки - наїзду поїзда № 4704 в складі локомотива ЧМЕ-3 № 3168 під керуванням ОСОБА_9 та ОСОБА_10, при цьому, згідно довідки № Т-2/1258 від 16.05.2016 року вказаний локомотив станом на 14.10.2014 року знаходився на обліку в локомотивному депо Мукачево (ТЧ-9) ДТГО «Львівська залізниця» (а.с. 178), при цьому протиправність дій працівника відповідачів ОСОБА_11 у спричиненні смертельного травмування оператора цеху рейкової дефектоскопії Кам'янка-Бузької дистанційної колії ДТГО «Львівська залізниця» ОСОБА_8, доведена вироком Кам»янка-Бузького районного суду Львівської області від 30.12.2014 року.

В свою чергу, покликання апелянта на те, що основною причиною смерті ОСОБА_8 стало порушення вимог законодавства про охорону праці, оскільки останній вчасно не зняв з колії дефектоскопний візок, що підтверджується Актом № 1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом від 27.11.2014 року, не відповідає дійсності, оскільки у вказаному акті серед осіб, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці, дії або бездіяльність яких призвели до настання нещасного випадку, окрім ОСОБА_8, зазначено інших працівників відповідача, зокрема: ОСОБА_12 - оператор дефектоскопного візка, який в робочий час залишив робоче місце, чим порушив вимоги п. 22б, п. 24 «Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників Кам»янка-Бузької дистанції колії», ОСОБА_11 - в.о. майстра шляхового 2 лінійної дільниці 4 околодку, який не в повній мірі забезпечив безпечне виконання робіт підлеглими працівниками, чим порушив вимоги п. 4.10. «Посадової інструкції майстра шляхового 2 лінійної дільниці 4 околодку»; ОСОБА_13 - майстер дільниці з дефектоскопії ВП «Кам»янка-Бузька дистанція колії», який недостатньо контролював виконання робіт підлеглими працівниками, чим порушив вимоги п. 4.2. «Посадової інструкції майстра дільниці з дефектоскопії»; ОСОБА_14 - старший майстер шляховий 2 лінійної дільниці ВП «Кам»янка-Бузька дистанції колії», який недостатньо контролював виконання робіт підлеглими працівниками, чим порушив вимоги п/п 4.9., 4.11., 4.12. «Посадової інструкції старшого майстра шляхового 2 лінійної дільниці» (а.с. 141-147).

Частиною 2 ст. 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю, відтак позивачі, як діти покійного ОСОБА_8 мають право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю їх батька.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Частиною 3 даної статті передбачено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Абзацом 1 пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5 роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Виходячи із вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, стягуючи із відповідача на користь позивачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відшкодування моральної шкоди в розмірі по 50000 грн. та на користь малолітньої ОСОБА_7 80000 грн., врахував вказані вище вимоги чинного законодавства та роз'яснення, визначився із характером та обсягом душевних страждань, яких зазнали позивачі та характеру немайнових втрат, відтак прийшов правильного та обгрунтованого висновку про те, що позивачі мають право на відшкодування моральної шкоди, задовольнивши частково позовні вимоги.

Також, судом першої інстанції вірно враховано правові позиції, викладені у висновках ВСУ, які відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для врахування судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, відповідно яких відшкодування моральної шкоди членам сім'ї працівника, який загинув унаслідок нещасного випадку на виробництві, здійснюється відповідно до положень ст. 1167, ч. 2 ст. 1168 ЦК України, а не за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (постанова ВСУ № 6-66цс14 від 25.06.2014 року).

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Рішення відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для їх задоволення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 307, ч. 1 ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» - відхилити.

Рішення Кам»янка-Бузького районного суду Львівської області від 25 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин