РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2016 р. м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючого судді - Боймиструка С.В., суддів:ОСОБА_1, ОСОБА_2

секретар судового засідання Мельник С.Ю.

з участю ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 на рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 02 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої майну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 02 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково : стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 224 225 грн. заподіяної матеріальної шкоди, внаслідок ДТП, як власнику транспортного засобу та 2000 грн. в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди. Вирішено питання про судові витрати.

Вважаючи дане рішення незаконним через порушення судом норм матеріального та процесуального права, представник ОСОБА_5 ОСОБА_4 подав на нього апеляційну скаргу.

На її обґрунтування вказує, що у відповідності до вимог ч.4 ст. 1187 ЦК України навіть при неправомірному заволодінні іншою особою транспортним засобом, але якщо цьому сприяла недбалість його власника чи володільця, то шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення, а тому відшкодування шкоди третій особі ОСОБА_6 в даному випадку має бути спільним, а саме : відповідача ОСОБА_5 та ОСОБА_7, як володільця транспортного засобу, який сам передав його в фактичне розпорядження ОСОБА_5, який очевидно для ОСОБА_7 не мав водійського посвідчення та перебував в нетверезому стані на момент передачі йому транспортного засобу.

Зазначає про те, що висновок суду 1-ї інстанції, що ОСОБА_7 передав автомобіль ОСОБА_8, який мав посвідчення водія, не відповідає фактичним обставинам, оскільки вони між собою не були навіть знайомі. Допитані в судовому засіданні свідки підтвердили той факт, що автомобіль для "катання" надавався саме ОСОБА_5 і під його відповідальність.

Вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги, що автомобіль був наданий ОСОБА_7 з метою надання послуг перевезення пасажирів та той факт, що відповідач ОСОБА_5 являється студентом стаціонару ВНЗ і ніяких доходів, крім невеликої студентської стипендії не має.

Зазначає про те, що суд 1-ї інстанції при постановленні рішення у справі не застосував положення ст. 30 Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", хоч відшкодував збитки як за фізично знищений транспортний засіб.

__________________________________________________________________________________________________

Справа № 560/1607/15-ц Головуючий в суді І інст. ОСОБА_9

Провадження № 22-ц/787/953/2016р. Суддя-доповідач ОСОБА_10

Покликаючись на викладені обставини, просить оскаржуване рішення змінити із урахуванням викладених в апеляційній скарзі обставин, та задовольнити позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди частково.

Представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_3 та їх представник адвокат ОСОБА_4, в суді доводи апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити.

Позивач ОСОБА_6 та її представник ОСОБА_7, були повідомлені про час і місце розгляду справи, однак до суду не з'явилися повторно та причин неявки суду не повідомили, тому колегія суддів вважає за можливе провести розгляд справи за їх відсутності.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 19 листопада 2015 року представником позивача ОСОБА_6 ОСОБА_7 до суду в даній справі подано позов у якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_5 матеріальні збитки, завдані пошкодженням автомобіля в розмірі 224 225 грн. та витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 2300 грн., а також завдану моральну шкоду, оскільки вона не може експлуатувати авто, що спричинило переживання та страждання і моральну шкоду оцінює в 20 000 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, місцевий суд виходив з того, що позивачем надані належні та допустимі докази на підтвердження спричинення ОСОБА_6 майнової шкоди в зазначеному розмірі 224 225 грн. і вини ОСОБА_5 в ДТП. Що ж стосується позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, то суд 1-ї інстанції з урахуванням характеру правопорушення, глибини душевних страждань позивача, ступеня вини відповідача, враховуючи вимоги розумності і справедливості, визначив її в розмірі 2000 грн.

Такий висновок місцевого суду не в повній мірі відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно п.1 ч.1 ст. 22 ЦК України, реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 являється власником транспортного засобу марки "Renault Megane", 2010 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, що підтверджується копією Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САР 933425, виданого 04.07.2013р. ВРЕР ДАІ м. Рівне (а.с.16).

Відповідно до постанови Дубровицького районного суду від 26 січня 2015 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненій ДТП, що мала місце 28 грудня 2014 року о 08-00 год. на 45 км. + 600 м. автодороги сполученням Переброди-Дубровиця-Володимирець-Суховоля. ОСОБА_5 керуючи автомобілеммарки "Renault Megane", державний номерний знак НОМЕР_1, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку та допустив наїзд на придорожнє дерево, в результаті чого транспортний засіб отримав механічні пошкодження.Після цього ОСОБА_5 залишив місце пригоди, за що його притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.ст. 122-4, 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340 грн. (а.с.75).

Згідно висновку експерта №50520/2 ПС експертного автотоварознавчого дослідження від 25.05.2015р. , вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля ""Renault Megane", 2010 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 у звязку з його пошкодженням внаслідок ДТП становить 224 225 грн., що відповідає розміру ринкової вартості вказаного автомобіля по його стану до моменту пошкодження у ДТП та було враховано при проведенні експертного дослідження і визначено із врахуванням того, що вартість відновлювального ремонту автомобіля (253 122грн.) перевищувала його ринкову вартість (а.с.7-12).

До вказаного висновку додано Акт візуального обстеження автотранспортного засобу та висновок/калькуляції №002PS від 27.05.2015р. (а.с.14-15, 20).

Правильно встановивши обставини справи та правовідносини між сторонами, які з них випливають, та вірно застосувавши до них правову норму, місцевий суд дав належну оцінку здобутим в справі доказам, однак при цьому припустився помилки, щодо доведеності розміру відшкодування майнової шкоди.

Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Викликаний до суду експерт ОСОБА_11 для підтвердження висновків проведеної ним авто товарознавчої експертизи до суду не зявився і згідно з повідомлення № 278 від 15 червня 2016 року експертної установи ПП "Експерт-Рівне-Консалт", він звільнився з роботи в жовтні 2015 року і місце перебування його не відоме.

Експертиза проводилась на замовлення сторони позивача до подання ним позову, а не за ухвалою суду з попередженням експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Згідно розяснень, що містяться в абзаці 3 п.9 Постанови пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди » № 6 від 27 березня 1992 року, постановлюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

В згаданому висновку експерта відсутні дані щодо залишкової вартості пошкодженого авто для можливості обговорення судом питання про передачу цього авто відповідачу після відшкодування ним збитків, для уникнення подвійної його матеріальної відповідальності.

Відповідно до п.15 постанови Пленуму ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Виходячи з заявленого позову у розмірі ринкової вартості авто до його пошкодження та наведеного обґрунтування позовних вимог, позивач вважає його фізично знищеним, однак як вбачається з відповіді Регіонального сервісного центру МВС в Рівненській області №31/17-977 від 14 червня 2016 року, автомобіль""Renault Megane", 2010 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, що належить ОСОБА_6 з обліку не знімався.

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 повторно не зявились до суду, а тому в колегії відсутня можливість оглянути авто для перевірки факту його знищення чи відновлення ними спірного авто.

Подані представником відповідача фото пошкодженого авто не вказують на його повне знищення чи неможливість передачі його відповідачу, а тому висновок експерта, як доказ в справі, колегія суддів оцінює критично.

Згідно ст.ст. 10, 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що позивач не довів заявлений ним розмір заподіяної йому матеріальної шкоди, але оскільки представник відповідача визнає позов на 75000 грн., то саме в такому розмірі його і слід задовольнити, зменшивши розмір стягнення заподіяної шкоди з 224225 грн. до 75000 грн.

В частині стягнення моральної шкоди рішення місцевого суду не оскаржувалось сторонами та відповідно не було предметом апеляційного перегляду.

Посилання апелянта на необхідність спільного відшкодування заподіяної шкоди не тільки відповідачем, але й особою, що передала йому керування, тобто ОСОБА_7 не заслуговує на увагу. Допитаний в суді ОСОБА_8 підтвердив, що керування спірним авто було передано ОСОБА_7 йому, а не ОСОБА_5, який для ОСОБА_7 завідомо перебував в стані алкогольного спяніння. Крім того, місцевий суд вірно вказав на неправильне посилання сторони відповідачів на правову норму ч.4 ст.1187 ЦК України, як підставу свої вимог.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, однак помилково визначено розмір відшкодування, а тому рішення в цій частині підлягає зміні.

Керуючись п.3 ч.1 ст. 307, 308, 313 -315, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Дубровицького районного суду від 02 березня 2016 року змінити в частині розміру стягнення заподіяної шкоди з 224225 грн. до 75000 грн.

В решті рішення місцевого суду залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді: