Ухвала

іменем україни

23 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Гримич М.К., Кадєтової О.В.,

Кафідової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності в порядку спадкування за законом на 1/6 частку у 1/2 частці спадкового майна - житлового будинку з надвірними будівлями та на 1/3 частку земельної ділянки, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 20 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_4 є його рідною сестрою. Батько сторін по справі - ОСОБА_5, помер ІНФОРМАЦІЯ_1, після смерті якого відкрилась спадщина на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 право на земельну частку (пай) площею 3,88 га та на автомобіль «Москвич-403». Після смерті батька позивач не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, так як був зареєстрований та проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому вважав, що прийняв спадщину. Проте, згодом дізнався, що спадщину після смерті батька прийняла відповідач та отримала свідоцтво про право на спадщину на все спадкове майно.

Враховуючи викладене, ОСОБА_3 просив визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 03 листопада 2000 року, видане державним нотаріусом Знам'янської районної державної нотаріальної контори на ОСОБА_4, на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 та на земельну частку (пай) розміром 3,88 га, яка розташована на території Суботцівської сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області; визнати за ним право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 на 1/6 частку спадкової 1/2 частки вказаного житлового будинку з надвірними будівлями та на 1/3 частку вказаної земельної ділянки.

Рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 20 квітня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України) від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із відсутності доказів фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном, тобто вчинення відповідачем будь-яких дій, що свідчили б про наявність фактичного волевиявлення, спрямованого на володіння, управління користування та розпорядження спадковим майном.

Проте з такими висновками погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що згідно свідоцтва на право особистої власності, виданого на підставі рішення виконкому Суботцівської сільської ради від 01 лютого 1988 року, та реєстраційним написом на ньому від 19 грудня 1989 року, ОСОБА_5 був власником цілого домоволодіння по АДРЕСА_1.

За договором купівлі-продажу, посвідченим державним нотаріусом Знам'янської районної державної нотаріальної контори 07 червня 1994 року, ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_3 купив 1/2 частину спірного жилого будинку.

Згідно з матеріалами спадкової справи, заведеної Знам'янською районною державною нотаріальною конторою після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5, ОСОБА_4, дочка померлого, ІНФОРМАЦІЯ_2 звернулась з заявою про прийняття спадщини, а дружина померлого ОСОБА_6 05 липня 2000 року подала заяву про відмову від своєї частки спадщини на користь ОСОБА_4

Судами також встановлено, що домоволодінням по АДРЕСА_1 володіли два власника у рівних частинах, по 1/2 кожен, один з них - ОСОБА_5 (батько) на підставі свідоцтва на право особистої власності, другий - ОСОБА_3 (син) на підставі договору купівлі-продажу від 07 червня 1994 року.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Відповідно до положень п. 4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Таким чином, оскільки спірні правовідносини виникли до 01 січня 2004 року, а тому суди дійшли правильного висновку про врегулювання спірних правовідносин нормами ЦК УРСР 1963 року.

Згідно зі ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР спадщина вважається прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном.

Установивши, що позивач на день смерті ОСОБА_5 був зареєстрований та проживав у будинку по АДРЕСА_1 суди дійшли помилкового висновку про те, що він (ОСОБА_3) є таким, що не прийняв спадщини, оскільки фактично не вступив в управління та володіння спадковим майном.

Таким чином, суди попередніх інстанцій у порушення вимог статей 213, 214 ЦПК України на вищенаведені положення закону та обставини справи уваги не звернули, не виконали вимоги процесуального права щодо повного та всебічного з'ясування обставин справи, залишити поза увагою, що будинок по АДРЕСА_1 має одну адресу, а позивач є власником 1/2 частини цього будинку, але без виділених приміщень, зареєстрований у ньому та користується усім будинком та прибудинковими спорудами, отже фактично вступив в управління та володіння спадковим майном.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а тому відповідно до вимог ч. 2 ст. 338 ЦПК України ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 20 квітня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С. Висоцька

Судді: М.К. Гримич

О.В.Кадєтова

О.В.Кафідова

І.М. Фаловська