АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №664/500/14-ц Головуючий в І інстанції Никифоров Є.О.
Провадження №22-ц/791/88/2016 Доповідач Радченко С.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Радченка С.В.,

суддів: Капітан І.А., Колісниченка А.Г.

секретар Сікора О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3на рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 14 квітня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

В лютому 2014 року позивачі звернулися до суду з позовом, зазначаючи, що 09.06.2013 року помер їх батько ОСОБА_5. Після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по пр.Санаторному,22 в м.Цюрупинську. За життя ОСОБА_5 15.12.2009 року склав заповіт на користь ОСОБА_4 Посилаючись на те, що на час посвідчення заповіту ОСОБА_5 страждав психічним захворюванням внаслідок чого не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними, просили визнати вказаний заповіт недійсним.

Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 14 квітня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3, подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просять рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду не надходили.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачами у ході судового розгляду не надано достатніх доказів на підтвердження наявності у спадкодавця на момент складення заповіту стійкого розладу здоров'я внаслідок якого він не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 помер 09.06.2013 року (а.с.10). Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по пр.Санаторному,22 в м.Цюрупинську (а.с.12). За життя ОСОБА_5 розпорядився належним йому майном склавши 15.12.2009 року заповіт на ім'я своєї сестри ОСОБА_4 (а.с.44). Позивачі по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є дітьми померлого (а.с.5,8).

У період з 22.11.2011 року по 2013 рік ОСОБА_6 перебував на обліку лікаря-нарколога, знятий з обліку у зв'язку зі смертю, що підтверджується листом № 640 від 07.04.2014 року з Цюрупинської центральної районної лікарні (а.с.35).

Звертаючись до суду з позовом, позивачі посилалися на те, що їх батько протягом багатьох років зловживав спиртними напоями, з 2007 року у нього розвинувся виражений астенічний синдром та інші захворювання, з приводу цього він знаходився на стаціонарному лікуванні, перебував на обліку у нарколога. У 2009 році стан його здоров'я погіршився внаслідок чого ОСОБА_1 М,П. не розумів значення своїх дій, поводився неадекватно, а, отже, у момент складання заповіту він не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Ухвалою Цюрупинського районного суду Херсонської області від 03.12.2014 року задоволено клопотання позивача та представника позивача і у справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу для з'ясування психічного стану ОСОБА_6 у момент вчинення дій по складанню заповіту та здатності усвідомлювати в цей час свої дії й керувати ними (а.с.82).

Згідно висновку посмертної судово-психіатричної експертизи № 52 від 29.01.2015 року, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, страждав хронічним розладом психіки, внаслідок чого в момент складення та підписання заповіту від 15.12.2009 року не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними (а.с.87-96).

Суд першої інстанції, оцінюючи висновок експерта, дійшов до висновку про його необґрунтованість, оскільки висновок експертів повністю ґрунтується на непідтверджених даних, суперечливих показаннях свідків, а тому не може бути прийнятий судом до уваги.

Ухвалою Цюрупинського районного суду Херсонської області від 10.04.2015 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_4 про призначення у справі повторної судово-психіатричної експертизи.

Відповідно до розяснень даних у абзаці 3 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2011 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі ст. 225 ЦК України, ч. 2 ст. 1257 ЦК України суд відповідно до ст. 145 ЦПК України за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Згідно зі ст. 150 ЦПК України, якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам). Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Висновок визнається неповним, коли експерт не дав вичерпних відповідей на порушені перед ним питання, у зв'язку з цим суд має обговорити питання про призначення додаткової або повторної експертизи залежно від обставин справи.

Згідно із роз'ясненнями, що містяться в п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», повторна експертиза призначається, коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов'язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи. Істотними можуть визнаватися, зокрема, порушення, які призвели до обмеження прав обвинуваченого чи інших осіб. В ухвалі (постанові) про призначення повторної експертизи зазначаються обставини, які викликають сумніви у правильності попереднього висновку експерта. Проведення повторної експертизи може бути доручено тільки іншому експертові.

Відповідно до положення ч. 4 ст. 10 ЦПК України, яка також покладає і на суд певні обов'язки зі створення для сторін змагального процесу, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

У порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України суд першої інстанції на зазначені положення закону уваги не звернув; доводів сторін як на підтвердження, так і на заперечення позову належним чином не перевірив; фактичних обставин не встановив, та дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову, який ґрунтуються на припущеннях, що заборонено (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Так, під час апеляційного розгляду справи, ухвалою суду від 17.06.2015 року задоволено клопотання представника відповідача та призначено у справі повторну посмертну судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої поставлено запитання: чи страждав ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 психічним захворюванням і якщо так, то яким саме, і чи був він у звязку з цим здатний усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними на момент складення заповіту 15.12.2009 року? Проведення експертизи доручено експертам Одеської обласної клінічної психіатричної лікарні №1 (а.с.165).

Згідно висновку повторної посмертної судово-психіатричної експертизи №29 від 28.01.2016 року, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, на момент складання заповіту 15.12.2009 року, страждав хронічним психічним розладом у вигляді «психічного і поведінкового розладу внаслідок вживання алкоголю, переважно маревного (алкогольне ипохондричне марення, марення ревнощів)», що відповідає діагностичним критеріям рубрики F10.51 за МКБ-10 перегляду, у звязку з чим він абсолютно не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними (а.с.175-189).

Відповідно до вимог ч.1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Для визначення правочину таким, що має дефекти волі і волевиявлення, а врешті і недійсним необхідно встановити наявність хоча б одного з двох факторів, які мали місце в момент вчинення правочину, а саме: а) щоб вона не усвідомлювала значення своїх дій або б) не могла керувати своїми діями.

Проведеною повторною посмертною судово-психіатричною експертизою встановлено, що ОСОБА_5, на момент складання заповіту 15.12.2009 року, страждав хронічним психічним розладом у звязку з чим він абсолютно не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що обставини, за яких був посвідчений заповіт, не дають підстав вважати, що волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його внутрішній волі. Відповідачкою не доведено, що дійсне волевиявлення заповідача було спрямоване на передачу всього майна саме їй, а тому колегія суддів вбачає наявність передбачених законом підстав для визнання заповіту недійсним.

Враховуючи, що висновком повторної експертизи було підтверджено висновок експертизи №52 від 29.01.2015 року та встановлено, що на момент складання заповіту ОСОБА_5 не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушеннями норм матеріального та процесуального права, а тому на підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК країни воно підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3задовольнити.

Рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 14 квітня 2015 року скасувати, ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним заповіт складений 15 грудня 2009 року ОСОБА_5 на імя ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_7 та зареєстрований у реєстрі за № 2071.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий С.В. Радченко

Судді: І.А. Капітан

ОСОБА_8