Провадження № 2/127/6921/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2016 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Позов мотивовано тим, що позивач з 05 серпня 1974 року працювала у Державному підприємстві «Державна картографічна фабрика» у м. Вінниці, розташованому за адресою м. Вінниця, вул. 600-річчя, буд. 19. Наказом Державного агентства земельних ресурсів України від 09.01.2013р. № 5 було вирішено реорганізувати Державне підприємство «Державна картографічна фабрика» шляхом приєднання до Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» та створення на його базі структурного відокремленого підрозділу Вінницький виробничій підрозділ Центру ДЗК. Установлено, що Центр ДЗК є правонаступником всіх прав і обов'язків Державного підприємства «Державна картографічна фабрика». На день припинення трудових відносин 17.06.2013р. з Державним підприємством «Державна картографічна фабрика» за останнім рахувалась заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в сумі 1233,92 грн. 18.08.2015р. відповідачем було перераховано на рахунок позивача у банку заборгованість по заробітній платі лише частково, в сумі 800,00 грн. 23.10.2015р. позивач була звільнена з ДП «Центр ДЗК» за власним бажанням в звязку з невиконанням підприємством законодавства про працю. Заборгованість по заробітній платі в сумі 1233,92 грн. так і не була виплачена. Судовим наказом судді Вінницького міського суду Вінницької області Федчишена С.А. від 12.01.2016р. по справі № 127/28729/15-ц з відповідача на мою користь була стягнута заборгованість по заробітної плати в сумі 1233,92 грн. В результаті проведення виконавчих дій з примусового стягнення боргу з відповідача, 15.08.2016р. на рахунок позивача у банку перераховано 1233,92 грн. заборгованості по заробітній платі. Згідно довідки Виробничої філії «Вінницька картографічна фабрика» Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» від 13.10.2016р. № 343, середньомісячний заробіток позивача за останні два місяці перед датою припинення трудових відносин з ДП «Державна картографічна фабрика» складає 1423,13 грн., середньоденна - 129,37 грн. Середньомісячне число робочих днів за останні два місяці перед датою звільнення - 11 днів. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а саме за період не виплати належної заробітної плати з 18.06.2013р. по 15.08.2016р., що складає: 7 робочих днів червня 2013 року +131 робочий день липня - грудня 2013р. + 251 робочий день 2014р. + 250 робочих днів 2015р. + 143 робочих дні січня - липня 2016 року + 11 робочих днів серпня 2016р. = разом 793 роб. днів X 129,37грн. середньоденного заробітку, що дорівнює 102590 грн. 41 коп. Просить стягнути з Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» на користь ОСОБА_1, середній заробіток за весь час затримки розрахунку по заробітній платі по день фактичного розрахунку за період з 18.06.2013р. по 15.06.2016р. в сумі 102590 грн. 41 коп.

В судовому засіданні позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали за обставин викладених в ньому, просили позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні, в порядку проведення відео конференції, позов не визнав, заперечив щодо його задоволення.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що згідно трудової книжки ОСОБА_1 працювала у державному підприємстві «Державна картографічна фабрика» у м. Вінниці, розташованому за адресою м. Вінниця, вул. 600-річчя, буд. 19 з 05.08.1974року по 23.10.2015рік (а.с.7-9).

Наказом Державного агентства земельних ресурсів України від 09.01.2013р. № 5 було вирішено реорганізувати Державне підприємство «Державна картографічна фабрика» шляхом приєднання до Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» та створення на його базі структурного відокремленого підрозділу Вінницький виробничій підрозділ Центру ДЗК. Установлено, що Центр ДЗК є правонаступником всіх прав і обов'язків Державного підприємства «Державна картографічна фабрика» (а.с.15-16).

Судовим наказом Вінницького міського суду Вінницької області від 12.01.2016 року стягнуто з державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 1233,92грн. (а.с.11).

Твердження позивача та її представника, що при здійсненні розрахунку середньоденної заробітної плати слід брати до уваги нараховану заробітну плату та кількість фактично відпрацьованих днів за квітень та травень 2013року, суд не бере до уваги враховуючи наступне.

Відповідно до п. 2 ч.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995року №100 «Про порядок затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата.

Згідно п. 4 ч.3 вказаного Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством не враховуються компенсаційні одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога, тощо).

При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім, перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обовязків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження ,тощо) та допомога у звязку з тимчасовою непрацездатністю.

Відповідно до п. 5 ч.4 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно п. 8 ч.4 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Відповідно до ч.4 ст. 36 КЗпП України та листа ОСОБА_2 соціальної політики України від 10.05.2012 року № 75/06/186-12 у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується.

Згідно розяснень ОСОБА_2 юстиції України від 25.01.2011 року «Гарантії працівників у разі ліквідації або реорганізації підприємства, установи, організації» у разі приєднання одного або кількох субєктів господарювання до іншого субєкта господарювання до цього останнього переходять усі майнові права та обовязки приєднаних субєктів господарювання.

При реорганізації юридична особа також припиняється. Водночас, можливість для звільнення працівників у разі реорганізації підприємства, допускається тільки за умови скорочення штату або чисельності працівників. Право визначити чисельність і штат працівників належить тільки власнику або уповноваженому їм органу. Відповідно до ч.3 ст. 36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що днем припинення трудових відносин позивача з відповідачем є день звільнення ОСОБА_1 з виробничої філії «Вінницька картографічна фабрика» ДП «Центр державного земельного кадастру», тобто 23.10.2015 року, що є днем переведення позивача до філії після реорганізації ДП «Державна картографічна фабрика» шляхом приєднання до ДП «Центр державного земельного кадастру», тому при здійсненні розрахунку середньоденної заробітної плати слід брати до уваги нараховану заробітну плату та кількість фактично відпрацьованих робочих днів за останні два місяця роботи, а саме серпень та вересень 2015 року.

Згідно зданих бухгалтерського обліку виробничої філії сума нарахованої заробітної плати ОСОБА_1 за серпень 2015року становить 2281,96грн. та за вересень 2015року 1656,09грн. Кількість фактично відпрацьованих днів за цей період складає 19 робочих днів.

Таким чином, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 207,27грн. ( (2281,96+1656,09)/19= 207,27).

Крім того, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині виплати середнього заробітку за період з 18.06.2013 року по 23.10.2015 року задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У разі зміни власника підприємства ,а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується (ч.4 ст. 36 КЗпП України).

Відповідно д ост. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події з якою повязано його початок.

З викладеного вбачається, що середній заробіток за час затримки розрахунку повинен нараховуватися з наступного робочого дня після дня звільнення позивача, тобто з 26.10.2015 року.

Згідно з пп. 2.2 п.2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним звернення громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозвязку положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу №4-рп/2012 від 22.02.2012 року за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобовязаний виплатити працівникові при звільнені всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки зазначені в статті 116 КЗпП України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплата працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Невиплата власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільнені сум і вимога звільненого працівника щодо їх виплати є трудовим спором між цими учасниками трудових правовідносин.

Згідно ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

З огляду на наведене Конституційний Суд України дійшов висновку, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

18.08.2015року з позивачем було проведено фактичний розрахунок, шляхом виплати заборгованості по заробітній платі в розмірі 800грн., що підтверджується випискою ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.13).

З викладеного вбачається, що перебіг тримісячного строку для звернення позивача з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку розпочався з 19.08.2015 року, однак позивач звернулась в суд 04.11.2016року.

ОСОБА_2 соціальної політики України від 09.09.2014 року №10196/0/14-14/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік» та ОСОБА_2 соціальної політики України від 20.07.2015 року №10846/0/14-15/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік» визначено кількість робочих днів у 2015 та 2016 роках, а саме з 26.10.2015 року до дня фактичного розрахунку, 18.08.2016року), кількість робочих днів становить 203дня.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку становить 42 075,81грн. ( 207,27грн. (середньоденна заробітна плата) * 203 (робочі дні за період з 26.10.2015року по 15.08.2016року), яку необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Згідно ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь держави судовий збір в розмірі 605,14грн. та стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 420,76грн.

На підставі викладеного, згідно ст. ст.36, 116, 117, 233 КЗпП України, ст. 253 ЦК України, Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995року №100 «Про порядок затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» (, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 3) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) середній заробіток за весь час затримки розрахунку по заробітній платі по день фактичного розрахунку за період з 26.10.2015 року по 15.08.2016 року в розмірі 42 075,81гривень.

Стягнути з державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» на користь держави судовий збір в розмірі 420,76гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605,14гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: