Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2246/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Суржик М. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

06.12.2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі :

головуючого : судді Суржика М.М.,

суддів : Потапенка В.І., Чорнобривець О.С.,

за участю секретаря Постоєнко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка діє в своїх та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Кіровського районного суду м.Кіровограда від 12 серпня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2015 року до ОСОБА_2, яка діє в своїх та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

Зазначила, що вона зареєстрована за місцем постійного проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі будинок) з 18.03.2008 року з дозволу власника будинку - її прабаби ОСОБА_8, яка у жовтні 2011 року померла. Разом з прабабою вона з дітьми проживала однією сімю, мала спільний бюджет, вела спільне господарство.

Після смерті прабаби на підставі заповіту все її майно успадкувала ОСОБА_7, в тому числі і будинок.

02.06.2013 року ОСОБА_7 винесла з будинку особисті речі позивача та її дітей до гаражу, змінила замки, позбавивши її можливості проживати у будинку. Після цього в будинок були вселені ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Позивач в звязку з цими діями звернулася до Кіровського РВ УМВС України в Кіровоградській області з заявою про порушення її прав.

Під час проведення перевірки по її заяві у 2013 року ОСОБА_7 звернулася до Кіровського районного суду м. Кіровограда з позовною заявою про виселення позивача та її неповнолітніх дітей зі спірного будинку. Проте, рішенням суду від 17.02.2014 року ОСОБА_7 відмовлено в задоволенні позовних вимог про.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25.02.2015 року визнано недійсним заповіт, що складений прабабою позивача на імя відповідача ОСОБА_7, та свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 14.08.2012 року № 1317, що видане на імя ОСОБА_7.

На даний час позивач разом зі своїми дітьми не має можливості вселитися до будинку, оскільки відповідачі чинять перешкоди у реалізації її прав на користування житлом.

Тому просила зобовязати ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 усунути перешкоди у її користуванні житлом у будинку шляхом надання їй та її донькам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 безперешкодного входження до даного будинку та проживання у ньому (вселення), виселити з будинку відповідачів.

Рішенням суду в позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду в скарзі апелянт зазначив, що при постановленні рішення судом порушені норми матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Просила рішення суду скасувати, позов задовольнити.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим ; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом ; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що судом 1-ої інстанції зазначені вимоги виконані не в повній мірі.

Відмовляючи в позові суд зазначив, що на час розгляду справи правомірність вимог позивача до ОСОБА_7 не доведена, оскільки вона не є власником житла, що є предметом спору, не проживає за місцем його знаходження, відтак ОСОБА_7 не може чинити перешкоди позивачу.

Щодо незадоволення вимог до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 суд дійшов висновку, що матеріалами справи однозначно не доведено те, що позивач та власник будинку ОСОБА_8 проживали однією сімєю та вели спільне господарство, і сервітутне право позивача на користування будинком припинилось із смертю власника. На час вселення сімї ОСОБА_6 до будинку ОСОБА_7 була власником вказаного будинку, і те, що в подальшому вона втратила право власності не є підставою для задоволення позову про виселення. Наявність у позивача прописки за вищезгаданою адресою не є безумовною підставою до вселення за цією адресою та виселення відповідачів. На час розгляду справи власника будинку не має, а за його відсутності та зясування позиції щодо осіб, які проживають в його житловому приміщенні, вирішення вищезазначених питань є передчасним.

Проте, з таким висновком колегія суддів погодитись не може.

Так, згідно ст. 9 Житлового кодексу України (далі ЖК), ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом.

Згідно статті 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

За нормами статей 1, 6, 9, 61 ЖК України, ст.29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право й у разі тимчасової відсутності.

У відповідності до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Колегією суддів на підставі досліджених доказів встановлено, що позивач має двох дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 7, 8).

За життя ОСОБА_8, яка була прабабою позивача, була власницею будинку.

18.03.2008 року в будинку зареєстровані позивачка та її діти, що підтверджується домовою книгою та відміткою про реєстрацію в паспорті позивачки (а.с.128).

17.10.2011 року ОСОБА_8 померла (а.с.161).

Після її смерті будинок з господарсько-побутовими будівлями успадкувала ОСОБА_7, яким надала дозвіл сімї ОСОБА_6 проживати в будинку.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04.06.2014 року позов ОСОБА_10 до ОСОБА_7 задоволено частково. Визнано недійсним заповіт, складений від імені ОСОБА_8 на імя ОСОБА_7 та посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_11 08 серпня 2008 року, реєстровий №2684 (а.с. 16-18).

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 лютого 2015 року визнано недійсними свідоцтва на право на спадщину за заповітом за №№1317,1320,1324, виданих на імя ОСОБА_7 (а.с.19-21).

Вселитися до будинку позивач разом зі своїми дітьми не має можливості, оскільки відповідачі чинять перешкоди у реалізації її прав на користування житлом.

Зазначені обставини сторонами не оспорюються

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, ; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі ; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір ; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17.02.2014 року, яке набрало чинності, відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_2, яка діє від себе та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення з житлового приміщення та зняття з реєстраційного обліку. Серед обставин, які встановлені судом, зазначається, що ОСОБА_2 та її малолітні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вселилися в будинок з дозволу бувшого власника померлої ОСОБА_8, проживали та були прописані, як члени сімї ОСОБА_12 (а.с. 12).

З огляду на зазначене колегія суддів дійшла переконання, що відповідач та її діти на законних підставах вселилися в будинок, зареєстровані за цією адресою, а тому вправі вимагати від відповідачів не чинити їм перешкоди в користуванні цим житлом, і позов в цій частині є обґрунтованим, а суд 1-ої інстанції надані докази оцінив невірно.

Як встановлено в судовому засіданні, після смерті ОСОБА_8 відсутній власник будинку, однак позивач правомірно користується будинком. Тому позивач вправі вимагати усунення перешкод в користуванні цим будинком шляхом виселення ОСОБА_5, ОСОБА_6 та її доньки ОСОБА_13, і в цій частині позов підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла переконання, що рішення суду підлягає скасуванню, а позов задоволенню.

Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати колегія суддів розподіляє наступним чином.

При подачі позову позивач та при подачі апеляційної скарги позивач сплатила судовий збір відповідно в сумі 487.20 грн. та в сумі 535.92 грн., які підлягають відшкодуванню з відповідачів.

Керуючись ст.ст.303,307, 309,313,314,316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в своїх та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4, задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м.Кіровограда від 12 серпня 2016 року скасувати.

Позов ОСОБА_2, яка діє в своїх та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 задовольнити.

Виселити ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_13 Віталієвну з будинку № 10 по вул. Лермонтова у м. Кіровограді.

Вселити ОСОБА_2 та її неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ОСОБА_4 в будинок № 10 по вул. Лермонтова у м. Кіровограді.

Стягнути на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ( з кожного ) по 341 (триста сорок одна) грн. судового збору.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: