Провадження № 2/369/545/16
11.03.2016 рокуКиєво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючої судді Пінкевич Н.С.,
при секретарі Дуплій Т.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання права власності, -
У грудні 2015 року позивач звернувся до суду з названим позовом. Свої вимоги мотивував тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 07 лютого 2003 року йому належить земельна ділянка площею 0,150 га, розташована у Києво-Святошинському районі Київської області в с. Білогородка по вул. Молодіжна, 7, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель. Своє право власності він також зареєстрував у відділі земельних ресурсів та отримав державний акт на право власності на земельну ділянку. Згодом він виявив втрату державного акту, тому звернувся до правоохоронних органів з повідомленням про зникнення акту, зроблено відповідне оголошення в засобах масової інформації. Разом з тим, отримати дублікат державного акту не має змогу, оскільки в земельних ресурсах було втрачено технічну документацію на його земельну ділянку. Іншим чином відновити своє право на земельну ділянку не може. Вказав також, що на даній земельній ділянці ним побудовано житловий будинок, але ввести його в експлуатацію та зареєструвати не може через відсутність підтвердження права власності на земельну ділянку.
У судове засідання позивач не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав суду заяву про розгляд справи в його відсутність.
У судове засідання представник Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Письмових клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
За ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).
При розгляді справи судом встановлено, що 07 лютого 2003 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладеного договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0.150 га, розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Білогородка, вул. Молодіжна,7, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель.
За ст. 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.
Відповідно до ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.
22 жовтня 2003 року ОСОБА_1 отримав державний акт серія Р2 №033883 на земельну ділянку площею 0.150 га, розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Білогородка, вул. Молодіжна, 7, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель. Акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №2043.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випиває із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що у ОСОБА_1 виникло право власності на земельну ділянку у встановлено законом порядку.
За ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
З матеріалів інвентаризаційної справи №2109 на будинок №7 по вул. Молодіжній в с.Білогородка Києво-Святошинського району Київської області встановлено, що ОСОБА_1 побудував в 2005 року самочинно житловий будинок.
01 листопада 2015 року ОСОБА_1 виявив відсутність правовстановлюючих документів на земельну ділянку та на житловий будинок, що підтверджується висновком старшого дільничного інспектора міліції Святошинського РУ ГУМВС України в м. Києві, рішенням про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень №27107102 від 15 грудня 2015 року управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Київській області, оголошеннями в засобах масової інформації.
Встановлено, що після втрати правовстановлюючих документів ОСОБА_1 звернувся до управління Держгеокадастру в Києво-Святошинському районі Київської області для отримання дублікату акту. З листа управління №Л-35/0-86/19-15 від 25 листопада 2015 року вбачається, що матеріали інвентаризації по державному акту на право власності на земельну ділянку на імя ОСОБА_1 не виявлено, що повязано з нападами на управління.
Згідно ст. 152 Земельного Кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю, а власник або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Пунктом 3 ст. 152 Земельного Кодексу України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюються різними способами, в тому числі - визнанням права.
Відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
За ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Також слід зазначити що, пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року суд акцентував увагу на Рішення Європейського суду з прав людини від 24 червня 2003 року у справі «Stretch v. United Kingdom» («Стретч проти Об'єднаного Королівства Великобританії і Північної Ірландії»), виходячи зі змісту пунктів 32-35 якого звертаючись із заявою до уповноважених органів та, виконуючі визначені чинним законодавством умови, та, дотримуючись відповідного порядку, позивач мав право очікувати про набуття майнового права в значенні статті 1 Першого Протоколу до Конвенції.
У вказаному рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила. Оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчиненні з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та відповідно відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції.
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Оскільки ще на підставі державного акту ОСОБА_1 належить на праві власності земельна ділянка, відновити своє порушене право не має можливості через втрату технічної документації державним органом, тому суд приходить до висновку, що права позивача порушені та підлягають захисту шляхом визнання за ним права власності на земельну ділянку.
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст.88, 208, 213-215 ЦПК України, -
Позов ОСОБА_1 до Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання права власності - задоволити.
Копію заочного рішення негайно направити відповідачу.
Заочне рішення може бути переглянуто Києво Святошинським судом Київської області за письмовою заявою відповідачів протягом 10 днів з моменту отримання копії рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя Н.С. Пінкевич