Справа № 201/597/16-ц
Провадження 2/201/1001/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2016 року місто Дніпропетровськ

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Батманової В.В.

при секретарі Гоц Г.Ю.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні районного суду Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення суми вкладу та процентів. Позивач посилається на те, що 13 грудня 2013 року між ним та відповідачем було укладено договір банківського вкладу № SAMDNWFD300, відповідно до якого позивач передав відповідачу грошові кошти у сумі 33 450,54 доларів США. У грудні 2015 року позивач направив на адресу відповідача заяву про повернення розміщених на ньому грошових коштів в сумі 33 450,54 доларів США з нарахованими процентами. Відповідач відмовив позивачу у поверненні коштів мотивуючи відмову припиненням своєї діяльності в Криму. Тому позивач просить суд зобовязати ПАТ КБ «Приватбанк» повернути розміщенні кошти та нараховані відсотки.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, просили його задовольнити. Наголосили на тому, що до теперішнього часу відповідачем гроші не повернуті.

Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» в судовому засіданні проти позову заперечувала. Зазначила, що територія АР Крим визначена, як тимчасово окупована територія, та відокремлені підрозділи «Приватбанку», що розташовані на окупованій території, позбавлені можливості належним чином здійснювати банківську діяльність, а також обслуговувати договори банківських вкладів та рахунків. Окупаційна влада здійснила конфіскацію частини майнового комплексу ПАТ КБ «Приватбанк», у звязку з чим відповідач не має доступу до договорів клієнтами, платіжних документів. Проти стягнення з них коштів вони заперечують, вважають позовні вимоги до них безпідставними і просили в їх задоволенні відмовити в повному обсязі.

Суд, заслухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: 1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання….

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що 13 грудня 2013 року між ним та відповідачем було укладено договір банківського вкладу № SAMDNWFD300, відповідно до якого позивач передав відповідачу грошові кошти у сумі 33 450,54 доларів США (а.с. 6).

Крім того, позивачем на підтвердження наявності на рахунках відповідача внесених коштів, було надано довідку від 25.12.2013 № 1109548 (а.с.7).

В судовому засіданні встановлено, що у грудні 2015 року позивач направив на адресу відповідача заяву про повернення розміщених на ньому грошових коштів в сумі 33 450,54 доларів США з нарахованими процентами (а.с.9).

Відповідач відмовив позивачу у поверненні коштів мотивуючи відмову припиненням своєї діяльності в Криму.

Виконання зобовязань за договором доводиться сторонами. При цьому клієнт повинен довести укладання договору поточного рахунку і внесення коштів на рахунок, а банк має довести виконання покладених на нього договором обовязків щодо виконання умов вказаного договору збереження грошей і їх повернення. Неможливість доведення останнім цих обставин не звільняє його від відповідальності за неналежне виконання зобовязань за договором.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача у своїх письмових запереченнях на той факт, що відокремлений підрозділ ПАТ КБ «ПриватБанк» на території АРК та міста Севастополя не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність, після окупації АРК та міста Севастополя.

Згідно зі ст. 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Тобто надання банківських послуг здійснює саме банк як юридична особа, а не його структурні одиниці (відділення, філії). Проте, якщо структурній одиниці надано відповідні повноваження (згідно з положенням, статутом, довіреністю), то вона має право укладати договори від імені банку. Стороною за договором у таких випадках є банк, а не його структурна одиниця. Відтак саме банк, а не його структурна одиниця, має відповідати за зобов'язаннями, взятими на себе за укладеним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1075 ЦК України договір банківського рахунку розривається за заявою клієнта у будь-який час, а згідно із ч. 2 ст. 1066 ІДК України банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право розпоряджатися такими коштами. Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів законодавства, а статтею 525 ЦК України передбачено недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання.

Таким чином, оскільки стороною укладених договорів банківського вкладу є ПАТ КБ «ПриватБанк», то згідно з чинним законодавством, яке регулює цей вид правовідносин, зобов'язання за дійсними договорами має виконувати саме ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридична особа, а не його Кримська філія. Ліквідація філій або припинення у будь-який спосіб їх діяльності не звільняє відповідача від виконання обов'язків з укладених і дійсних договорів.

Розглядаючи вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 550,80 доларів США суд приходить до наступного висновку.

Статтею 625 Цивільного кодексу України (далі ЦК) встановлено відповідальність за порушення грошового зобовязання. Так, ч. 1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. У ч. 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, суд вважає за можливе стягнути з відповідача 3% річних в розмірі 550,80 доларів США згідно з розрахунком наданим позивачем.

Розглядаючи вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 1 400,8 доларів США відсотків поза межами договору, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість вказаних вимог, оскільки розрахунки позивача в частині цих вимог та посилання на правову позицію ВСУ у справі № 6-247цс14 є хибними, та позивачем не надано, а судом не встановлено належних та достатніх доказів на підтвердження правомірності вказаних вимог.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позовні вимоги про стягнення грошових коштів що розміщені на рахунку, відсотків, та 3% річних в такому вигляді ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню.

Судові витрати розподілити відповідно ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 57-61, 76, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти станом на 31.05.2016 за договором депозитного вкладу № SAMDNWFD300 «Стандарт» від 13 грудня 2013 року у розмірі 40022 (сорок тисяч двадцять два) долари 43 центи США, які складаються з суми основного боргу в розмірі 33450 (тридцять три тисячі чотириста пятдесят) доларів 54 центи США, відсотків за договором в розмірі 6021 (шість тисяч двадцять один) долар 09 центів США, 3% річних в розмірі 550 (пятсот пятдесят) доларів 80 центів США .

В задоволені інших вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на користь держави судовий збір у сумі 6890 (шість тисяч вісімсот девяносто) гривня 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Батманова