Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді Ковальчук Н.М.,

суддів Григоренка М.П., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання Шептицька С.С.,

з участю представника позивача ОСОБА_1

відповідачки ОСОБА_2,

представника ОСОБА_3 ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на заочне рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 15 липня 2016 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 15 липня 2016 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, ТОВ «Кредитні ініціативи» оскаржило його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі зазначає про те, що місцевий суд, вірно встановивши обставини справи щодо факту укладення договору кредиту між сторонами та виникнення заборгованості у відповідачів перед позивачем з його повернення, все ж прийшов до помилкового висновку про відсутність доказів отримання відповідачами вимоги про дострокове повернення кредиту та сплату відсотків. Стверджує, що договором кредиту передбачено право Банку вимагати дострокового повернення заборгованості за кредитом та відсотків за користування ним у разі порушення позичальником графіків погашення, невиконання ним своїх обовязків по поверненню кредиту та непогашенню відсотків. Акцентує увагу на п. 5.2.11 договору про іпотечний кредит, та п.5.5 договорів поруки, відповідно до яких позичальник та поручителі взяли на себе зобовязання повідомляти Банк про зміну місця свого проживання чи місця перебування та пояснює, що ця умова дотримана не була. Пояснює, що письмова вимога про дострокове повернення кредиту була надіслана ТОВ «Кредитні ініціативи» позичальнику ОСОБА_3 та поручителям ОСОБА_5, ОСОБА_2 рекомендованим листом за адресами, вказаними ними у договорах, у звязку з чим вважає, що товариством було повністю дотримано передбачений законом порядок досудового врегулювання спору. Покликаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, беручи до уваги пояснення учасників процесу, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

______________________________________________________________________________________________________________________

Справа № 565/14/16-ц Головуючий у 1 інстанції Малков В.В.

Провадження № 22-ц 787/1718/2016 Доповідач Ковальчук Н.М.

Згідно ч. 1, 3 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача відсутнє право на звернення до суду з вимогами про дострокове стягнення всієї суми боргу, оскільки вимоги п. 5.3.2. кредитного договору про обов»язкове повідомлення позичальника про дострокову сплату всієї суми заборгованості кредиту, Банк не виконав.

З такими висновками місцевого суду колегія суддів апеляційного суду погодитись не може, виходячи із слідуючого.

Судом встановлено, що 24 жовтня 2006 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (далі Банк) та ОСОБА_3 було укладено договір № 6 про іпотечний кредит, за умовами якого останній отримав іпотечний кредит у розмірі 37 410 доларів США зі сплатою відсотків за користування ним у розмірі 11% річних з кінцевим строком повернення 24 жовтня 2026 року.

На забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_3 за договором про іпотечний кредит між Банком та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір поруки №447 від 24.10.2006 року, а також договір поруки №448 від 24.10.2006 року між Банком та ОСОБА_5.

За договорами поруки №447 від 24.10.2006 року та №448 від 24.10.2006 року, у разі невиконання ОСОБА_3 умов договору про іпотечний кредит, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 несуть відповідальність за невиконання зобовязання як солідарні боржники.

Банк належним чином виконав зобовязання за договором про іпотечний кредит. Факт одержання кредитних коштів не оспорюється і відповідачами визнається.

17 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», який є правонаступником Акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку (закрите акціонерне товариство) та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір відступлення права вимоги, за умовами якого ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступило свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, перелік яких міститься в додатку № 1, в тому числі і за договором про іпотечний кредит № 6 від 24.10.2006 року.

Спірні відносини між сторонами виникли з приводу несвоєчасного виконання відповідачем ОСОБА_3 взятих на себе зобовязань за договором, та, як наслідок, утворення заборгованості.

У січні 2016 року ТзОВ «Кредитні ініціативи» звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідачів солідарно заборгованості за тілом кредиту та відсотках за користування кредитом. Згідно розрахунку, даного до позовної заяви, станом на 24.11.2015 року загальна сума заборгованості за кредитним договором № 6 від 24.10.2006 року складає 501 538 гривень 03 копійки та включає в себе: 433 687 гривні 40 копійок заборгованості за кредитом та 67 853 гривні 63 копійки заборгованості по відсотках за користування кредитом.

Поданий позивачем до матеріалів справи розрахунок заборгованості по кредиту відповідачі належними та допустимими доказами не спростували.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1050 ЦК передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як вбачається з п. 5.3.2 договору про іпотечний кредит, Банк вправі вимагати дострокової сплати кредитних коштів, процентів, неустойки і збитків, проте зобовязаний письмово повідомити про це позичальника (поштою з повідомленням; при явці останнього в банк; вручення банком особисто позичальнику під розписку) протягом трьох днів до вчинення необхідних дій по примусовому стягненню коштів. Пунктом 5.2.8 договору 1 передбачено обовязок позичальника достроково погасити заборгованість за цим договором у випадках, передбачених п.5.3.2 договору.

Матеріали справи містять вимогу ТОВ «Кредитні ініціативи» про дострокове повернення кредиту на адресу відповідачів, у якій позивач вимагає повернути заборгованість достроково через невиконання договору, а також ставить відповідачів до відома про заміну кредитора у зобовязанні (том 1, а.с.51).

Згідно списку №9980 згрупованих відправлень рекомендованих листів, поданих з МВПЗ Чернігів відправником ТОВ «Кредитні ініціативи», та касового чеку за 10 грудня 2015 року, вимоги про дострокове погашення були відправлені відповідачам ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в місто Кузнецовськ (том 2, а.с.15).

Відповідно до списку № 368 відправки рекомендованої кореспонденції від 10 грудня 2015 року, підписаного аналітиком ТОВ «Кредитні ініціативи», листи відповідачам були надіслані за адресою їх реєстрації відповідно до копій паспортів: АДРЕСА_1 (том 1, а.а.с. 16, 21, 28).

Пунктом 5.2.11 договору про іпотечний кредит передбачено, що позичальник (ОСОБА_3А.) взяв на себе зобовязання повідомляти Банк про зміну місця проживання (місця перебування) протягом пяти днів з моменту реєстрації у встановленому законом порядку. Аналогічний обовязок передбачений і для поручителів ОСОБА_2 та ОСОБА_5 у п.5.5 договорів поруки від 24.10.2006 року.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що відповідачі повідомляли позивача про зміну місця свого проживання чи перебування, сторони таких доказів не надали і судом їх також не здобуто.

Судом достовірно встановлено, що позичальником ОСОБА_3 вимога Банку від 5 березня 2012 року вих. № 05/462 отримана, оскільки його представником фотокопія вимоги долучена до додаткових пояснень поданих, направлених до суду 25 листопада 2011 року.

У звязку з наведеним, колегія суддів приходить до переконання, що висновок місцевого суду про неналежне виконання банком п. 5.3.2. кредитного договору і не повідомлення відповідачів про обовязок дострокового погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит є помилковим.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 с. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

З огляду на вказане, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову до позичальника слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

У відповідності до п.2.1,2.2 договорів поруки № 447, № 448 від 24 жовтня 2006 року поручителі відповідають перед кредитором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагороди, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

Згідно з ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Строк поруки не є строком позовної давності для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після закінчення цього строку припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі заявити позовну вимогу до поручителів у судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Відповідно до умови п.5.1 договорів поруки дані договори діють до повного виконання зобов"язань боржника за кредитним договором. Зазначене не свідчить про те, що договорами поруки установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, а тому, до правовідносин між позивачем та поручителями підлягають застосуванню норми ч.4 ст. 559 ЦК України про припинення поруки.

Оскільки, ТОВ «Кредитні ініціативи» вимогу про дострокове повернення кредиту на адресу відповідачів направило 5 березня 2012 року вих. № 05/462 і вимога Банку ОСОБА_3А отримана, слід вважати, що Банк вимогу до поручителів про виконання ними зобовязання за договором поруки міг пред»явити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України в постанові від 24 лютого 2016 року у справі № 6-2239цс15 та у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс16 і згідно вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Таким чином, позовна вимога до поручителів ОСОБА_5, ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за договором кредиту була заявлена ТОВ «Кредитні ініціативи» поза межами строку дії договору поруки, який припинив свою дію зі спливом шестимісячного строку після настання строку виконання основного зобовязання, зміненого Банком після направлення вимоги про дострокове повернення всієї суми заборгованості, а відтак дана позовна вимога не підлягає до задоволення.

Зважаючи на те, що при вирішенні позову в частині стягнення боргу з поручителів, суд першої інстанції допустив помилку в застосуванні норм матеріального, колегія суддів апеляційного суду приходить до переконання про скасування рішення і цій частині з ухваленням нового рішення про відмову в позові з інших підстав.

Керуючись ст. ст. 205, 303, 307, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задовольнити частково.

Заочне рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 15 липня 2016 року скасувати.

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованість за договором про іпотечний кредит № 6 від 24 жовтня 2006 року в сумі 501 538 (пятсот одна тисяча пятсот тридцять вісім) гривень 03 копійки, яка складається з :

- 433 684 (чотириста тридцять три тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні 40 копійок заборгованості за кредитом;

- 67 853 (шістдесят сім тисяч вісімсот пятдесят три) гривні 63 копійки заборгованості за відсотками.

В задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2, ОСОБА_5 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя підпис ОСОБА_7

Судді : підпис ОСОБА_8

підпис ОСОБА_9

Копія вірна: суддя-доповідач ОСОБА_7