Провадження № 2-др/229/3/16
УХВАЛА

29 квітня 2016 року Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючої судді Рагозіної С.О.,

за участю секретаря Пантелєєвої Є.О.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Дружківка Донецької області заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення,

В С Т А Н О В И В:

18 квітня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, в якій вказала, що рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 09 грудня 2015 роу був задоволений її позов до відповідача про розірвання шлюб. Між тим, у рішенні не було визначено місце проживання дитини. Просить ухвалити додаткове рішення і визначити місце проживання неповнолітньої дитини.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала свою заяву, просить визначити місце проживання дитини разом з нею, оскільки проти цього відповідач не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що ніколи не заперечував проти того, щоб їх син мешкав разом зі своєю матір'ю.

Заслухавши пояснення, суд встановив таке.

Відповідно до статті 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати;

3) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу;

4) судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд встановив, що позивач ОСОБА_1 зверталася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, в якому не заявляла вимогу про визначення місця проживання дитини.

У пункті 14 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що: «У випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей, дружини (чоловіка), а також про поділ спільного майна подружжя, або буде встановлено, що такої згоди досягнуто, але вона порушує інтереси дітей чи одного з подружжя, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини».

Суд встановив, що при розірванні шлюбу ОСОБА_1 досягли згоди в тому, з ким із них буде проживати їхня спільна дитина. Тому, підстав для винесення додаткового рішення у справі немає.

Керуючись ст. 11, 220 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили через пять днів з дня проголошення ухвали, якщо продовж цього строку не подана апеляційна скарга, або після розгляду апеляційним судом у разі подання апеляційної скарги.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Дружківський міський суд протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: С. О. Рагозіна