У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2016 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Шаховніної М. О. ,

при секретарі - Якимович К. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Новак Галини Матвіївни, заінтересована особа - Подільське РУГУ ВМС України в м. Києві,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Новак Г.М.

Скарга обґрунтована тим, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 11 вересня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково та визнано за останньою право власності на грошові кошти та речі, звільнено їх з-під арешту та передано ОСОБА_1

Вказав, що з метою виконання рішення суду 27.11.2015 року ОСОБА_1 подала до Управління ДВС м. Києва виконавчий лист Подільського районного суду м. Києва на виконання.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС Головного ТУЮ у м. Києві Новак Г.М. від 03.12.2015 року відмовлено у відкритті виконавчого провадження, з посиланням на те, що у резолютивній частині виконавчого документу не передбачено заходів примусового виконання, натомість встановлюється факт визнання за ОСОБА_1 право власності на грошові кошти, звільнення їх з-під арешту та передати їх власнику, тобто рішення суду не передбачає вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішення суду.

Уточнивши вимоги скарги, посилаючись на те, що дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС Головного ТУЮ у м. Києві Новак Г.М. щодо відмови у відкритті виконавчого провадження є неправомірними, оскільки суперечить Закону України «Про виконавче провадження», ОСОБА_1 просила визнати дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС Головного ТУЮ у м. Києві Новак Г.М. неправомірними, постанову від 03.12.2015 року про відмову у відкритті виконавчого провадження скасувати та зобов'язати головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС Головного ТУЮ у м. Києві Новак Г.М. відкрити виконавче провадження за виконавчим листом.

У судове засідання представник скаржника не з'явився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність, вимоги скарги задовольнити.

Головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень УДВС Головного ТУЮ у м. Києві Новак Г.М. у судове засідання не з'явився, направила до суду заперечення, в яких просила відмовити у задоволенні скарги, оскільки в ході виконання нею рішення Подільського районного суду м. Києва вчинено дії у відповідності до вимог чинного законодавства України ( а.с. 24-26). Крім того, просила розглядати справу у її відсутність.

Представник заінтересованої особи у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про обґрунтованість скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

З матеріалів скарги вбачається, що рішення Подільського районного суду м. Києва від 11 вересня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково та визнано за останньою право власності на грошові кошти та речі, звільнено їх з-під арешту та передано ОСОБА_1

З метою виконання рішення суду 27.11.2015 року ОСОБА_1 подала до Управління ДВС м. Києва виконавчий лист Подільського районного суду м. Києва на виконання ( а.с. 43). У даному виконавчому листі зазначено «Визнати за ОСОБА_1 право власності на грошові кошти в сумі…, на які накладено арешт постановами слідчого СВ Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві Ткаченка О.С. від 03 жовтня 2012 року, при розслідуванні матеріалів кримінальної справи № 07-14069 та передані на зберігання до фінансової частини Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві та постановами старшого слідчого СУ ГУ МВС України в м. Києві Захарова А.В. від 29 жовтня 2012 року, при розслідуванні матеріалів кримінальної справи № 07-14069 та передані на зберігання до управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУ МВС України в м. Києві, які звільнити з-під арешту та передати ОСОБА_1».

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС Головного ТУЮ у м. Києві Новак Г.М. від 03.12.2015 року відмовлено у відкритті виконавчого провадження ( а.с. 44).

Постанова головного державного виконавця мотивована тим, що у резолютивній частині виконавчого документу не передбачено заходів примусового виконання, натомість встановлюється факт визнання за ОСОБА_1 право власності на грошові кошти, звільнення їх з-під арешту та передати їх власнику, тобто рішення суду не передбачає вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішення суду.

Відповідно до ст. ст. 1, 7 Закону України «Про державну виконавчу службу» завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом. Працівник органу державної виконавчої служби зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України.

З положень ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" вбачається, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження", якою визначено обов'язки державного виконавця, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Доводи головного державного виконавця про те, що вказаний виконавчий лист не підлягає виконанню у примусовому порядку, суд вважає неправомірними.

Так, умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до положень ст. 17 ЗУ «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Згідно із п. 1 ч. 2 цієї ж статті ЗУ «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону державною виконавчою службою підлягають виконанню такі виконавчі документи, зокрема, виконавчі листи, що видаються судами.

Відповідно до вимог ст. 14 ЦПК України судові рішення (рішення суду та ухвали), що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Таким чином, за умов, що наданий стягувачем виконавчий документ відповідає вимогам ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», він підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому ЗУ «Про виконавче провадження».

З постанови державного виконавця від 03.12.2015 року про відмову у відкритті виконавчого провадження вбачається, що підставою для відмови у відкритті провадження є п. 8 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження».

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Так, державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі пропуску встановленого строку для пред'явлення виконавчих документів до виконання; неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 Закону про виконавче провадження; неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом; наявності інших, передбачених законодавством, обставин, які виключають можливість здійснення виконавчого провадження тощо (стаття 26 Закону про виконавче провадження). До інших обставин, що можуть бути підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження, можна віднести, наприклад, звернення за виконанням рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України з порушенням вимог статей 35, 36 Закону України від 24 лютого 1994 року № 4002-ХІІ «Про міжнародний комерційний арбітраж» щодо попереднього звернення стягувача до компетентного суду з клопотанням про визнання й виконання рішення зазначеного третейського суду.

Наведені обставини містяться в п. 21 постанови № 6 від 07 лютого 2014 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», проте постанова державного виконавця їм не відповідає.

За такими обставинами суд дійшов висновку про те, що головним державним виконавцем невірно розтлумачено п. 8 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» про те, що відсутність у виконавчому листі відомостей про примусовий порядок виконання є правовою підставою для винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження.

Крім того, слід зазначити, що у резолютивній частині виконавчого документу крім іншого зазначено «звільнити грошові кошти з-під арешту та передати ОСОБА_1», тобто передбачений захід примусового виконання.

Враховуючи вищенаведене, суд вбачає порушення чинного законодавства в діях головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Новак Г.М. при винесенні постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.1, 2, 8, 11, 12, 47-51 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 383-387 ЦПК України ,суд

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Новак Галини Матвіївни, заінтересована особа - Подільське РУГУ ВМС України в м. Києві задовольнити.

Визнати незаконними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Новак Галини Матвіївни при винесенні постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 03.12.2015 року ВП №49501973.

Скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Новак Галини Матвіївни про відмову у відкритті виконавчого провадження від 03.12.2015 року ВП №49501973.

Зобов'язати головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Новак Галини Матвіївни відкрити виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 758/12314/13-ц від 25.11.2015 року, виданого Подільським районним судом м. Києва.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва через Подільський районний суд міста Києва.

Апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали, а в разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

СуддяМ. О. Шаховніна