УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2016 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ізмайлова Т.Л., розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», в інтересах якого діє Сокуренко Наталія Вікторівна, на рішення Шевченківського районного суду м. Чернігова від 11 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 20 квітня 2016 року у справі за Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначило, що 07 серпня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено договір № SAMDN4572, згідно з умовами якого останній отримав кредит з встановленим початковим кредитним лімітом на суму 24 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,20 на рік на суму залишку заборгованості, строком дії до серпня 2010 року.

Вказує, що позичальник взяті на себе зобов'язання за договором належним чином не виконує, у зв'язку з чим, розмір простроченої заборгованості ОСОБА_3 по кредиту перед ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 05 січня 2016 року складає 24 179 грн 94 коп.

Отримані кредитні кошти ОСОБА_3 банку не повернув. Сума заборгованості по відсотках, нарахованих на прострочену заборгованість за кредитом, за період з 05 січня 2013 по 05 січня 2016 року, складає 38 044 гривень 20 копійок, яку позивач просить стягнути із відповідача.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 20 квітня 2016 року, у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Не погоджуючись із вищезазначеними судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, вважаю, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Судами встановлено, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2011 року стягнуто з боржника на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 35 237 гривень 05 копійок.

15 серпня 2011 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська на підставі вказаного рішення суду видано виконавчий лист.

16 лютого 2012 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції відкрито виконавче провадження по виконанню вказаного виконавчого листа, а 30 травня 2012 року державним виконавцем вказаного відділу винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві, у зв'язку з відсутністю майна.

Відповідно до положень статті 257 та частини 3 статті 267 ЦК України позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та позовна давність, застосовується судом лише за заявою сторони у спорі.

Згідно зі статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що позивачем пропущено строк позовної давності, про застосування якого просив відповідач, подавши відповідну заяву до суду, оскільки позивачу стало відомо, що відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання 30 травня 2012 року при винесенні державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві, тобто з травня 2012 року у банку і виникло право звернутися до суду за захистом свого порушеного права, разом із тим, з позовом до суду останній звернувся у січні 2016 року, тобто поза межами трирічного строку позовної давності.

Доводи заявника про те, що строк позовної давності не сплив так як останній платіж боржником було здійснено 25 січня 2016 року є безпідставними, оскільки вказаний платіж було здійснено поза межами строку позовної давності.

З матеріалів касаційної скарги та змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, оскільки викладені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності даних судових рішень. Викладені заявником обставини не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Обставин щодо порушення норм матеріального та процесуального права при розгляді даної справи судами першої та апеляційної інстанцій не вбачається.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,-

у х в а л и в:

Відмовити Публічному акціонерному товариству «Комерційний банк «Приватбанк», в інтересах якого діє Сокуренко Наталія Вікторівна, у відкритті касаційного провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ Т.Л. Ізмайлова