АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Музичко С.Г.

при секретарі Матвійчуку І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 26 січня 2016р. по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави,

встановила:

у червні 2015р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати відповідача таким, що прийняв спадщину ОСОБА_2, звернути стягнення на предмет застави - легковий транспортний засіб марки «БМВ», реєстраційний номер НОМЕР_1, шляхом надання банку прав на зняття вказаного транспортного засобу з обліку в органах ДАІ України, з правом сплати необхідних для цього платежів та підписання необхідних заяв; продажу вказаного транспортного засобу шляхом підписання та укладення від імені спадкоємця ОСОБА_1 відповідного договору купівлі-продажу чи довідки-рахунку з будь-якою особою покупцем за ціною не нижче визначеної незалежною оцінкою на дату продажу.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 25 квітня 2007р. між АКБ «Діамант», правонаступником якого він є, та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 070А, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 58 000 доларів США з терміном повернення до 25 квітня 2013р. та сплатою 12% річних за користування кредитом. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором позичальником було передано у заставу банку транспортний засіб марки «БМВ», реєстраційний номер НОМЕР_1, відповідно до договору застави від 26 квітня 2007р., який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юр-Капіносом А.Є.

Позивач стверджував, що 29 червня 2011р. дізнався про смерть позичальника від його батька ОСОБА_4 - відповідача по справі. На час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 залишилися невиконанні перед банком зобов'язання за кредитним договором у розмірі 25 702,09 долара США.

Позивач вважав, що відповідач на час відкриття спадщини проживав разом із спадкодавцем, тому вважається таким, що прийняв спадщину, і повинен задовольнити вимоги банку.

Заочним рішенням суду від 26 січня 2016р. у позові відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Позивач посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права, оскільки відповідач фактично проживав разом із спадкодавцем, не подав заяву про відмову від прийняття спадщини, тому прийняв спадщину і повинен задовольнити вимоги кредитора.

Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.101), у судове засідання не з'явився, клопотання про перенесення судового розгляду не подав, відповідач про день та час розгляду справи був повідомлений за адресою місця реєстрації, однак згідно акту ЖЕД 106 від 25 березня 2016р. за вказаною адресою не проживає (с.с.109), тому відповідно до ст. 77 ЦПК України вважається таким, що належним чином повідомлений про судовий розгляд, а відтак відповідно до ст. 305 ЦПК України колегія суддів провела судове засідання у їх відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено що 25 квітня 2007р. між АБ «Діамант» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 070А, за умовами якого позичальник отримав кредит у сумі 58 000 доларів США з терміном повернення до 25 квітня 2013р. та сплатою 12% річних за користування кредитом.

26 квітня 2007р. між АБ «Діамант» та ОСОБА_2 укладено договір застави транспортного засобу, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юр-Капіносом А.Є., за умовами якого заставодавець в забезпечення своєчасного та в повному обсязі виконання зобов'язань за кредитним договором передав заставодержателю в заставу транспортний засіб марки «БМВ 523І», 2007р. випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого Відділом реєстрації смерті у м. Києві 27 червня 2011р., ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1

28 вересня 2011р. ПАТ «Даімантбанк», як правонаступник АБ «Діамант», направив до Другої київської державної нотаріально контори вимогу до спадкоємців ОСОБА_2 про повернення кредитної заборгованості у сумі 25 702,09 доларів США.

Згідно акту приймання-передачі легкового автомобіля, складеного між ПАТ «Діамантбнк» та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, останній передав банку автомобіль марки «БМВ 523і», 2007р. випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Відповідно до листа Другої київської державної нотаріальної контори від 15 січня 2016р. спадкоємці ОСОБА_2 до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не зверталися.

Відмовляючи у задоволенні позову вимог, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності та недоведеності.

Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у частинах 3, 4 статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Так, згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи.

Враховуючи вищезазначені норми матеріального права, при розгляді даної справи позивач повинен був довести, що відповідач є спадкоємцем боржника ОСОБА_2, прийняв у встановленому законом порядку спадщину і повинен задовольнити вимоги кредитора.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що відповідач зареєстрований у АДРЕСА_1 (с.с.42), спадкодавець ОСОБА_2 був зареєстрований у АДРЕСА_2 (с.с.10), а відтак відповідач повинен був відповідно до вимог ч. 1 ст. 1269 ЦК України подати нотаріуса заяву про прийняття спадщини, якщо бажав прийняти спадщину.

Проте, судом встановлено, що таких дій відповідачем на час розгляду справи судом вчинено не було і він не став власником предмета застави.

Твердження позивача про те, що відповідач на час відкриття спадщини постійно проживав разом із спадкодавцем, не підтвердженні належними доказами, тому суд першої інстанції правомірно визнав їх недоведеними.

Оскільки позивачем не було надано суду доказів у підтвердження прийняття відповідачем спадщини боржника ОСОБА_2, суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про недоведеність позовних вимог, заявлених до відповідача, як спадкоємця боржника.

Судом першої інстанції оцінені надані позивачем докази, правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, тому колегія суддів вважає, що підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не має.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» відхилити, заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 26 січня 2016р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

№ апеляційного провадження: № 22-ц/796/4821/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Колдіна О.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.