Категорія 53Доповідач Нікушин В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого-судді Нікушина В.П.,

суддів Денишенко Т.О., Зайцева А.Ю.,

за участю секретаря Маркевич Я.С.,

за участю представників: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, недоотриманої заробітної плати, відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28.01.2016 року, ухвалене по даній справі,

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулась в суд вказаним позовом до комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» (надалі КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго»).

Мотивуючи позовні вимоги, вона посилалась на те, що з січня 2008 року вона працювала в КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» на посаді юриста юридичного відділу. 08.07.2015 року наказом №300-к її було звільнено за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Своє звільнення вона вважала незаконним оскільки на її переконання при його проведені були порушені норми трудового законодавства, оскільки вона мала переваги на залишення на роботі. При звільнені їй не була запропонована робота за відповідною професією. Під час попередження про наступне звільнення і станом на день звільнення їй не було запропоновано роботи на підприємстві.

Звільняючи її з роботи адміністрація КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» не врахувала, що вона має значний безперервний стаж роботи на підприємстві, має на утриманні малолітню дитину, яку виховує та утримує самостійно.

Окрім цього адміністрація КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» в односторонньому порядку без її згоди безпідставно припинила нараховувати та виплачувати премії та винагороди за вислугу років, передбачені умовами Колективного договору. За її підрахунками сума цих недоплат склала близько 50 тис. гривень.

В результаті незаконного звільнення вона була позбавлена засобів до існування це спонукало її до докладання максимум зусиль для мінімального забезпечення статку сім'ї. Компенсацію за заподіяну їй моральну шкоду вона визначила в сумі 100 тис. гривень.

В подальшому позовні вимоги в частині недоплаченої заробітної плати були збільшені до 95574,68 грн. із яких:

46157,08 грн. - недоплачена заробітна плата;

908 грн. - недоплата вихідної допомоги;

199787,21 грн. - компенсації за затримку розрахунку;

28531, 39 грн. - середній заробіток за затримку розрахунку.

Від позовних вимог в частині відшкодування заподіяної моральної шкоди відмовилась.

Рішенням суду першої інстанції в задоволенні позову відмовлено, але з ним не погодилась ОСОБА_4 і оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі вона просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог.

Поставивши під сумнів законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, ОСОБА_4 посилається на те, що воно ухвалене за неповно встановлених обставин, неправильного дослідження та оцінки доказів по справі.

На підтвердження доводів апеляційної скарги нею наведені обставини про порушення КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» при її звільнені вимог трудового законодавства і зокрема про порушення вимог трудового законодавства, щодо дотримання процедури звільнення працівника за п. 1 ст. 40 КЗпП України та законодавства про оплату праці.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, ОСОБА_4 посилається на те, що адміністрацією КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» не були дотримані вимоги щодо її працевлаштування. Кількість запропонованих їй вакантних посад була обмеженою, вони не відповідали її кваліфікаційному рівню і носили тимчасовий характер. Окрім цього, їй не була запропонована посада юрисконсульта у новостворену групу з обслуговування населення, на яку була переведена ОСОБА_5, яка по відношенню до неї мала більш низький рівень кваліфікації.

В частині вирішення спору про стягнення заробітної плати, на переконання ОСОБА_4, рішення є незаконним, оскільки воно ухвалене з порушенням вимог ст. 21 КЗпП України про те, що власник підприємства, установи, організації зобов'язаний виконувати умови трудового договору в частині виплати заробітної плати та забезпечення умови праці, необхідних для виконання роботи. При цьому, судом залишені поза обставини, які вказують на те, що відповідачем, всупереч вимогам ст. 103 КЗпП України в односторонньому порядку були погіршені умови колективного договору щодо оплати праці. Починаючи з грудня 2012 року їй не проводилась виплата надбавки за безперервний стаж роботи та преміювання за основні результати господарської діяльності, при цьому наказ про припинення їх виплати не приймався.

Обґрунтовуючи доводи скарги в цій частині, ОСОБА_4 стверджує, що суд дійшов хибних висновків, підмінивши поняття «доходи», які є джерелом оплати праці з поняттям «прибутки» в залежності від яких не знаходиться заробітна плата і їх відсутність не може впливати на заробітну плату.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, представників ОСОБА_4 та КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго», перевіривши законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення в межах вимог апеляційної скарги, прийшла до такого висновку.

Вимоги апеляційної скарги ґрунтуються на суб'єктивній, формальній оцінці встановлених по справі обставин та помилковому тлумаченні положень трудового законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Встановлено, що КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» є суб'єктом господарювання, яке відповідно до умов Колективного договору самостійно формує фонд оплати праці з урахуванням результатів виробничої діяльності, індексу зростання цін в межах затверджених тарифів на теплоенергію. Враховуючи те, що тарифи на теплову енергію востаннє змінювались лише у 2012 року, можливості КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» щодо виплати додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат були обмежені. Протягом 2012-2015 року КП «Вінницяміськтеплоенерго» дотувалось частково державою для забезпечення виплати основної заробітної плати.

З метою оптимізації роботи, КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» провело зміни в організації роботи виробництва та в структурі підприємства.

28.04.2015 року керівником цього підприємства був виданий наказ №130 про зміну штатного розпису, яким передбачалось істотне скорочення штату працюючих на цьому підприємстві, в тому числі і посади юрисконсульта 2 категорії юридичного відділу яку обіймала ОСОБА_4

Про наступне вивільнення вона була попереджена 08.05.2015 року.

07.07.2015 року ОСОБА_4 було запропоновано ряд вакантних посад від яких вона відмовилась і за перебігом двох місяців після її попередження 08.07.2015 року керівником КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» був виданий наказ №300 про її звільнення, а також проведено розрахунок та видано трудову книжку.

За встановлених обставин, які знайшли своє підтвердження і в ході апеляційного розгляду справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Одним із чинників від якого залежить розмір заробітної плати, відповідно до частини 2-ї статті 1-ї Закону України «Про оплату праці» є результати господарської діяльності, які за визначенням ст. 4 цього ж Закону матеріалізуються в доходах підприємства.

З наведеними нормами Закону України «Про оплату праці» узгоджується п. 4.3. Колективного договору, укладеного між адміністрацією КП «Вінницяміськтеплоенерго» та первинною профспілковою організацією цього ж підприємства (а. с. 201 том. 2).

Відповідно до п. 4.2. цього ж Договору керівник самостійно встановлює тарифні ставки і посадові оклади працюючому персоналу підприємства на підставі Положення про оплату праці та в межах фонду оплати праці на рік.

Заявляючи вимоги про стягнення недоплаченої заробітної плати ОСОБА_4 посилалась на те, що їй не була виплачена надбавка за безперервний стаж роботи та премія за основні результати роботи господарської діяльності, виплата яких передбачена Колективним договором.

Відповідно до п. 4.3. Положення про порядок виплати надбавки за безперервний стаж роботи підставою для нарахування надбавки за безперервний стаж роботи є наказ, який оформляється відділом кадрів для кожного працівника (а. с. 231 том 2).

Питання про преміювання працівників КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» за основні результати господарської діяльності врегульовані Положенням про преміювання (а. с. 223 том 2). Відповідно до п. 1.4 Положення цей вид премії виплачується при виконанні показників та умов преміювання на підставі пропозиції про преміювання та довідки про виконання основних показників, підготовлених підрозділами на підставі щомісячного моніторингу.

Отже, за наведених обставин реалізація положень в Колективному договорі про виплату надбавки за безперервний стаж роботи та премії за основні результати господарської діяльності, здійснюється шляхом видання відповідних наказів, оскільки ці положення Колективного договору не є нормою прямої дії. Такі висновки узгоджуються з п.7 Колективного договору про те, що виплата з оплати праці проводиться згідно з наказом по КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго».

Позивачкою існування таких наказів щодо неї не доведено. В той же час, представником визнано, що протягом 2012-15 років виплата працівникам КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» не проводилась і накази з приводу їх виплати не видавались, оскільки мав місце дефіцит фонду заробітної плати, який частково ліквідовувався дотаціями держави, що давало змогу проводити лише виплату основної заробітної плати.

Формування фонду оплати праці КП «Вінницяміськтеплоенерго» здійснювалось з урахуванням результатів виробничої діяльності та індексу інфляції в межах затверджених тарифів на теплову енергію.

Із положень п. 2.1. Положення про преміювання та п. 1.3. Положення про порядок виплати надбавки за безперервний стаж роботи слідує, що ці види доплат здійснюються в межах фонду заробітної плати. В умовах зростання рівня інфляції при незмінності тарифів на тепло енергію, протягом 2-го півріччя 2012 року та 1-го півріччя 2015 року фонд заробітної плати був обмежений.

Отже наведені положення Колективного договору КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго», Положення про преміювання, Положення про порядок виплати надбавки за безперервний стаж роботи, передбачають можливу невиплату премій, винагород за вислугу років за відсутності достатніх коштів для проведення їх виплати. Обумовленість цієї обставини має прийматись до уваги судами при вирішенні спорів про стягнення заробітної плати, про що зазначається в п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці».

За встановлених обставин формальні підстави, що не ґрунтуються на законі, наведені позивачкою, як в самому позові, так і в апеляційній скарзі, не дають підстав вважати, що її вимоги про стягнення недоплаченої заробітної плати є обґрунтованими.

Не знайшли свого підтвердження і доводи апеляційної скарги щодо незаконності звільнення ОСОБА_4 з роботи у зв'язку зі скороченням чисельності штату працівників КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго».

Відповідно до статті 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Факт проведення змін в організації виробництва з послідуючим скороченням штатів та існування об'єктивних причин для проведення таких змін не оспорюється в тому числі і позивачкою.

Звільненню ОСОБА_4 з посади юриста 2-ї категорії юридичного відділу КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» передувало виконання адміністрацією підприємства ряду вимог передбачених законом.

28.04.2015 року генеральним директором КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» був виданий наказ №130 про зміну штатного розпису, а 05.05.2015 року ним же був виданий наказ №150 про особовий склад, з яким працівники юридичного відділу, в тому числі і ОСОБА_4, були ознайомлені 08.05.2015 року (а. с. 22 том 3).

Відповідно до частини 1-ї статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

ОСОБА_4 про її наступне вивільнення було попереджено 05 травня 2015 року (а. с. 22 том 3).

Наказом генерального директора КП ВМР «Віннитцяміськтеплоенерго» від 01 липня 2015 року №217 внесені зміни в організаційній структурі та штатному розписі підприємства. ОСОБА_4 були запропоновані ряд вакантних посад найбільш споріднених з її кваліфікацією, однак ці пропозиції прийняті не були з посиланням на те, що її не ознайомили з новим штатним розписом. Після чого згідно наказу №300-к від 08 липня 2015 року її було звільнено на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Наведені обставини доводять, що розірвання трудового договору з ОСОБА_4 проведено у відповідності до вимог трудового законодавства.

Доводи апеляційної скарги про те, що при звільнені ОСОБА_4 було порушене її переважне право на залишення на роботі, а саме на заняття посади юриста новоствореної групи з обслуговування населення та стягнення заборгованості, на яку була переведена ОСОБА_5 з нижчим рівнем кваліфікації, не відповідають встановленим по справі обставинам, та не грунтуються на законі.

Відповідно до статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. А за рівності цих показників враховуються інші обставини, визначені частиною 2-ю цієї ж статті 42 КЗпП України.

Стверджуючи про свій високий рівень кваліфікації ОСОБА_4 не довела, що її кваліфікаційний рівень надавав їй перевагу не лише перед ОСОБА_5, а й перед іншими юристами ліквідованого юридичного відділу на зайняття посади юриста новоствореної групи з обслуговування населення.

За іншими законодавчо визначеними критеріями ОСОБА_5 мала очевидні переваги на зайняття посади юриста по відношенню до ОСОБА_4, оскільки на її утримані знаходиться чоловік ОСОБА_6 - інвалід першої групи, окрім цього, на її утримані знаходиться донька ОСОБА_7 - інвалід дитинства.

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів прийшла до висновку про те, що доводи апеляційної скарги не тягнуть за собою скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28.01.2016 року, ухвалене по справі за позовом ОСОБА_4 до комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, недоотриманої заробітної плати, відшкодування моральної шкоди, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий-суддя: /підпис/

Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: