Справа №592/9055/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/484-а/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Левченко Т. А. , Собини О. І.

за участю секретаря - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційні скарги представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 лютого 2016 року та на додаткове рішення цього ж суду від 06 червня 2016 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОКЗ Сумський обласний клінічний психоневрологічний диспансер Сумської обласної державної адміністрації про анулювання психоневрологічного та консультативного обліку, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 лютого 2016 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОКЗ Сумський обласний клінічний психоневрологічний диспансер Сумської обласної державної адміністрації про анулювання психоневрологічного та консультативного обліку.

Додатковим рішенням цього ж суду від 06 червня 2016 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про анулювання психоневрологічного диспансерного обліку, вилучення з архіву медичної картки та іншої документації, заведеної на позивача, анулювання медичної документації відносно позивача в електронній базі даних.

Вказані рішення суду представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 оскаржила в апеляційному порядку.

В апеляційних скаргах представник позивача, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить як первісне, так і додаткове рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В доводах апеляційних скарг зазначається, що суд першої інстанції не врахував обставин того, що мати позивача не зверталась до відповідача із заявою про обстеження психічного стану здоровя позивача, хоча суд у своєму рішенні на це безпідставно послався, що і стало підставою постановки його на диспансерний облік, у звязку з чим ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом за захистом порушених прав.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 про задоволення апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебував на диспансерному обліку в ОКЗ Сумський обласний клінічний психоневрологічний диспансер з 19 травня 1999 року з діагнозом: затримка шкільних навиків; заїкання. На диспансерний облік, як зазначено у відповіді відповідача на запит адвоката ОСОБА_5 від 03 лютого 2015 року, він був поставлений дитячим лікарем-психіатром. На даний час ОСОБА_3 на диспансерному обліку не перебуває, так як був знятий з обліку дитячим лікарем психіатром 28 липня 2008 року з діагнозом: заїкання стійке поліпшення. Медична карта була передана до архіву (а.с.6).

З копії посвідчення про приписку до призовної дільниці вбачається, що ОСОБА_3 потребує лікування по ст.44 «б», хоча він і придатний до військової служби (а.с.5).

Відмовляючи в позові, суд послався на його необґрунтованість.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч.ч.1, 3, 4 ст.7 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначено, що діагноз психічного розладу встановлюється відповідно до загальновизнаних міжнародних стандартів діагностики та Міжнародної статистичної класифікації хвороб, травм і причин смерті, прийнятих центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я для застосування в Україні. Діагноз психічного розладу не може базуватися на незгоді особи з існуючими в суспільстві політичними, моральними, правовими, релігійними, культурними цінностями або на будь-яких інших підставах, безпосередньо не пов'язаних із станом її психічного здоров'я.

Забороняється визначати стан психічного здоров'я особи та встановлювати діагноз психічних розладів без психіатричного огляду особи, крім випадків проведення судово-психіатричної експертизи посмертно.

Методи діагностики та лікування і лікарські засоби, що становлять підвищений ризик для здоров'я особи, якій надається психіатрична допомога, застосовуються за призначенням і під контролем комісії лікарів-психіатрів: за усвідомленою згодою особи; щодо особи віком до 14 років (малолітньої особи) за згодою її батьків чи іншого законного представника; щодо особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, - за згодою її законного представника.

Вимогами ст.11 вказаного Закону передбачено, що психіатричний огляд проводиться з метою з'ясування: наявності чи відсутності в особи психічного розладу, потреби в наданні їй психіатричної допомоги, а також для вирішення питання про вид такої допомоги та порядок її надання.

Психіатричний огляд проводиться лікарем-психіатром на прохання або за усвідомленою згодою особи; щодо особи віком до 14 років (малолітньої особи) на прохання або за згодою її батьків чи іншого законного представника; щодо особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, на прохання або за згодою її опікуна. У разі незгоди одного із батьків чи відсутності батьків або іншого законного представника психіатричний огляд неповнолітнього здійснюється за рішенням (згодою) органів опіки та піклування, яке може бути оскаржено до суду.

Психіатричний огляд особи може бути проведено без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника у випадках, коли одержані відомості дають достатні підстави для обґрунтованого припущення про наявність у особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона:

- вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, або завдасть значної шкоди своєму здоров'ю у зв'язку з погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги.

Рішення про проведення психіатричного огляду особи без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника приймається лікарем-психіатром за заявою, яка містить відомості, що дають достатні підстави для такого огляду. Із заявою можуть звернутися родичі особи, яка підлягає психіатричному огляду, лікар, який має будь-яку медичну спеціальність, інші особи.

Заява про психіатричний огляд особи без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника повинна бути подана у письмовій формі та містити відомості, що обґрунтовують необхідність психіатричного огляду і вказують на відмову особи чи її законного представника від звернення до лікаря-психіатра. Лікар-психіатр має право робити запит щодо надання йому додаткових медичних та інших відомостей, необхідних для прийняття відповідного рішення.

У невідкладних випадках, коли за одержаними відомостями, що дають достатні підстави для обґрунтованого припущення про наявність у особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, заява про психіатричний огляд особи може бути усною. У цих випадках рішення про проведення психіатричного огляду особи без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника приймається лікарем-психіатром самостійно і психіатричний огляд проводиться ним негайно.

Дані психіатричного огляду з висновком про стан психічного здоров'я особи, а також причини звернення до лікаря-психіатра та медичні рекомендації фіксуються у медичній документації.

Організаційні засади забезпечення осіб, які страждають на психічні розлади, амбулаторною психіатричною допомогою визначені Інструкцією з організації диспансерного та консультативного нагляду осіб, які страждають на психічні розлади, при наданні амбулаторної психіатричної допомоги, затвердженої Наказом Міністерства охорони здоровя України від 22 січня 2007 року № 20, п.3.2 якої визначено, що диспансерний нагляд це комплекс заходів при наданні амбулаторної психіатричної допомоги, який здійснюється лікарем-психіатром та/або іншими фахівцями психіатричного закладу, шляхом визначення особі, яка страждає на психічний розлад, терміну (дати та часу) відвідувань психіатричного закладу, запрошення її на психіатричний огляд, а також відвідувань удома на прохання або за усвідомленою згодою особи чи її законного представника, або без усвідомленої згоди особи чи її законного представника, у разі надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за рішенням суду, з метою безперервного систематичного спостереження за перебігом психічного розладу, умовами життя та соціального функціонування особи, та здійснення необхідних профілактичних, діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів, спрямованих на покращання або відновлення стану психічного здоров'я.

Вибір форми диспансеризації диспансерний нагляд чи консультативний нагляд є компетенцією лікаря-психіатра (комісії лікарів-психіатрів) та встановлюється залежно від форми та характеру перебігу наявного психічного розладу (п.3.4 вказаної Інструкції).

Як визначено п.3.5 Інструкції з організації диспансерного та консультативного нагляду осіб, які страждають на психічні розлади, при наданні амбулаторної психіатричної допомоги, інформація про перебування особи на диспансерному чи консультативному нагляді є конфіденційною відповідно до статті 6 Закону України «Про психіатричну допомогу».

Підстави та порядок установлення і здійснення диспансерного нагляду передбачений п.4 Інструкції з організації диспансерного та консультативного нагляду осіб, які страждають на психічні розлади, при наданні амбулаторної психіатричної допомоги.

Зокрема, п.п.4.1-4.3, 4.5, 4.6, 4.8 вказаної Інструкції встановлено, що диспансерному нагляду підлягають особи, які страждають на психічні розлади та у зв'язку з формою та характером перебігу наявного розладу потребують систематичного спостереження за їх психічним станом лікарем-психіатром (або іншими фахівцями психіатричного закладу) для здійснення відповідних своєчасних профілактичних, діагностичних, лікувальних та реабілітаційних заходів.

Група пацієнтів диспансерного нагляду формується з осіб (у тому числі неповнолітніх осіб віком до 15 років):

- які страждають на психічні розлади та які на власне прохання чи прохання їх законного представника або за власною усвідомленою згодою чи згодою їх законного представника звернулися за наданням психіатричної допомоги;

- які страждають на тяжкі психічні розлади, унаслідок чого вони можуть завдати значної шкоди своєму здоров'ю у зв'язку з погіршенням психічного стану в разі ненадання їм психіатричної допомоги, та яким амбулаторна психіатрична допомога надається без їх усвідомленої згоди або без згоди їх законних представників за рішенням суду;

- до яких за рішенням суду застосовані примусові заходи медичного характеру відповідно до статті 19 Закону.

Питання про необхідність установлення диспансерного нагляду вирішується після психіатричного огляду лікарем-психіатром (комісією лікарів-психіатрів) особи, яка страждає на психічний розлад, у порядку, передбаченому статтею 11 Закону.

При здійсненні диспансерного нагляду на кожну особу заповнюється та ведеться Контрольна карта диспансерного нагляду за хворим на розлади психіки та особою, яка має розлади психіки внаслідок вживання психоактивних речовин, відповідно до форми N 030-1/о, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 27.12.99 N 302 (далі форма № 030-1/о).

Термін (періодичність) психіатричних оглядів особи, яка страждає на психічні розлади та перебуває на диспансерному нагляді за усвідомленою згодою або за згодою її законного представника, визначається лікарем-психіатром з урахуванням форми та характеру перебігу розладу.

Припинення диспансерного нагляду за особою, яка страждає на психічний розлад, з переведенням її медичної документації до групи консультативного нагляду або до архіву відбувається на підставі рішення лікаря-психіатра (комісії лікарів-психіатрів) у разі: видужання особи або такої зміни стану її психічного здоров'я, що не потребує систематичного спостереження лікарем-психіатром (іншими фахівцями психіатричного закладу); зміни місця постійної реєстрації особи чи її смерті; прийняття судом рішення про відмову в продовженні надання особі (у тому числі неповнолітній особі віком до 15 років) амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, якщо вона сама чи її законний представник не згодні з продовженням диспансерного нагляду; відмови особи чи її законного представника від продовження диспансерного нагляду та відсутності підстав для надання психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Крім того, як передбачено Інструкцією щодо заповнення "Контрольної карти диспансерного нагляду за хворим на розлади психіки та особою, яка має розлади психіки внаслідок вживання психоактивних речовин" (ф. N 030-1/о) і "Відривного талона..." до неї, затвердженої Наказом Міністерства охорони здоровя України від 27 грудня 1999 року № 302 «Про затвердження форм облікової статистичної документації, що використовується в поліклініках (амбулаторіях)», контрольна карта диспансерного нагляду за хворим на розлади психіки та особою, яка має розлади психіки внаслідок вживання психоактивних речовин (ф. № 030-1/о) (надалі Контрольна карта), містить дані про особу, яка перебуває під диспансерним психіатричним/наркологічним наглядом, і призначена для амбулаторного нагляду. Карта заповнюється на кожну особу, що взята під диспансерний психіатричний/наркологічний нагляд амбулаторним закладом: психоневрологічними/наркологічними диспансерами, диспансерними відділеннями (кабінетами) психоневрологічних/наркологічних лікарень і поліклінік.

При припиненні диспансерного нагляду до "Контрольної карти" вносяться відповідні дані, одночасно на таку особу заповнюється "Статистичний талон на хворого, який знятий з диспансерного нагляду психоневрологічного/наркологічного закладу" (ф. № 030-2/о).

Контрольні карти диспансерного нагляду на осіб, стосовно яких припинено нагляд, до кінця звітного року повинні зберігатися окремо, а після складання звіту за ф. № 10 та ф. № 11 повинні бути передані до архіву.

Відривні талони до ф. № 030-1/о після заповнення відсилаються до інформаційно-аналітичного відділу міського (обласного), республіканського психоневрологічного/наркологічного закладу.

Аналіз наведених норм права дає підстави стверджувати, що чинними нормативно-правовими актами передбачений порядок установлення, здійснення і припинення диспансерного нагляду за особою, яка страждає на психічний розлад, з наступною передачею медичної документації стосовно тієї особи до архіву та її зберіганням там у визначений законодавчими актами строк. Однак, чинним законодавством не визначено такого поняття, як анулювання чи скасування диспансерного чи консультативного нагляду, враховуючи і обставини того, що позивачем не доведено факт неправомірності дій відповідача стосовно постановки його на диспансерний психіатричний облік.

У звязку із зазначеним, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ґрунтується на вимогах закону, так як судом встановлено, що позивач певний період перебував на диспансерному обліку у відповідача з приводу психічного розладу здоровя. Психіатричний огляд позивача, який на той період був неповнолітнім і коли була зясована наявність у нього психічного розладу, проводився на прохання його матері ОСОБА_6, чого, як вказав суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, не оспорювала остання, а також вказаних обставин не спростував і позивач.

Доводи апеляційної скарги про те, що мати позивача ОСОБА_4 не зверталась до відповідача з приводу взяття її неповнолітнього сина на диспансерний облік не заслуговують на увагу колегії суддів з точки зору задоволення її вимог, оскільки вони є голослівними і не спростовують обставин правомірності перебування позивача на диспансерному обліку у відповідача.

Крім того, за інформацією відповідача медична карта на позивача, що перебувала в архіві, знищена згідно акта № 2 від 12 лютого 2016 року (а.с.72, 74, 89).

Ураховуючи, що не підлягають задоволенню вимоги позову про анулювання перебування позивача на психоневрологічному диспансерному та консультативному обліку у відповідача, зокрема, стосовно його перебування на консультативному обліку доказів взагалі не надано, тому, на думку колегії суддів, правильним є висновок суду і про відмову у задоволенні вимог про вилучення з архіву медичної карти на позивача та іншої документації, а також анулювання медичної документації на нього в електронній базі даних, хоча згідно повідомлення відповідача від 25 травня 2016 року відомості на позивача в електронній базі даних взагалі відсутні (а.с.141).

Посилання представника позивача в апеляційній скарзі на те, що позивач придатний до військової служби також не є підставою для задоволення його позовних вимог щодо скасування диспансерного нагляду з огляду на вищезазначене.

Інші доводи апеляційних скарг також не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права, що б могло бути підставою для зміни чи скасування рішення суду.

Отже, позивач не довів, що його права та законні інтереси порушені з боку відповідача.

Ураховуючи, що позов не ґрунтується на вимогах закону, а доводи апеляційних скарг такого висновку суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції, як первинне, так і додаткове, якими відмовлено у задоволенні позову, необхідно залишити без змін, приймаючи до уваги і вимоги ч.2 ст.308 ЦПК України про те, що не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань, отже, апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1; 308; 314 ч.1 п.1; 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 відхилити, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 лютого 2016 року та додаткове рішення цього ж суду від 06 червня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -