Справа № 441/1223/15 Головуючий у 1 інстанції: Яворська Н.І.
Провадження № 22-ц/783/1649/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Л. Д.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка Р.П., Ванівського О.М.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 ОСОБА_4 на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 23 грудня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 23 грудня 2015 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Служба у справах дітей Городоцької райдержадміністрації, про визначення місця проживання малолітньої дитини.

Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матірю ОСОБА_2.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_5 ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує на те, що ОСОБА_5 має постійний самостійний дохід та позитивно характеризується за місцем праці, а житло, де зареєстрований відповідач з сином, придатне для проживання дитини. Звертає увагу суду на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які дані про самостійний дохід позивача чи реальне місце проживання. Натомість в матеріалах справи наявні довідки виключно про дохід чоловіка ОСОБА_2, який для ОСОБА_6 не є ні батьком, ні родичем. Вважає, що при вирішення даного спору районний суд повинен був заслухати думку дитини та зобовязати орган опіки і піклування отримати інформацію про думку неповнолітнього з допомогою відповідних спеціалістів.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити за безпідставністю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не у повній мірі відповідає даним вимогам.

З матеріалів справи вбачається та районним судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії І-СГ №450588 ОСОБА_6 народився 02.10.2011 року, його батьками є сторони у справі: ОСОБА_3 та ОСОБА_7.

23.06.2015 року ОСОБА_7 зареєструвала шлюб з ОСОБА_8, що стверджується свідоцтвом про шлюб.

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання сімї ОСОБА_2 в м. Городок на вул. Крипякевича,9/2 від 28.07.2015 року, вона винаймає двохкімнатну квартиру за вказаною адресою, житло в задовільному стані, придатне для проживання, малолітньому ОСОБА_6 створено умови для належного проживання, навчання та відпочинку.

ОСОБА_2 (ОСОБА_7Р.) за місцем проживання характеризується позитивно, згідно характеристик з місця реєстрації та проживання.

Відповідач ОСОБА_5 за місцем праці та проживання характеризується позитивно.

ОСОБА_6 зареєстрований в житловому будинку по вул. Зеленій,12 в с.Братковичі Городоцького району Львівської області, який належить на праві власності матері відповідача відповідно до свідоцтва про право власності та витягу про державну реєстрацію.

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_5 в с.Братковичі вул. Зелена, 12 Городоцького району Львівської області помешкання в доброму стані, придатне для проживання малолітнього ОСОБА_6, для якого створено всі умови.

Конвенцією ООН про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина 1 статті 3 Конвенції ООН).

Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (частина 1 статті 18 цієї Конвенції).

Згідно ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст.3 СК України сім'я є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Відповідно до ч.1 ст. 14 СК України здійснення сімейних прав є такими, що тісно пов'язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі.

В контексті викладеного слід розуміти, що право матері на утримання - це лише її право. Воно не може бути передане іншій особі, а тому здійснення сімейних прав не може полягати у їх відчуженні іншим особам.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які її замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважити гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 141 СК України батько і мати мають рівні права та обов'язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини.

Відповідно до ч. 2, 3 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ч.1ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 в даний час не працює, самостійного доходу ніякого не має, проживає у житлі, котре винаймає.

Згідно із ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно п.11 постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

В судовому засіданні встановлено, що сім'я сторін по справі разом з малолітнім сином ОСОБА_9 проживала в житловому будинку по вул. Зеленій, 12 в с.Братковичі Городоцького району Львівської області, після розірвання їх шлюбу дитина залишилась жити у цьому ж будинку, відповідач не чинив перешкод у спілкуванні сина з позивачкою, не перешкоджав їй брати участь у його вихованні.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що оскільки жодні законні права та інтереси позивачки не були порушені, то вони не підлягали судовому захисту, а тому оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 23 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Служба у справах дітей Городоцької райдержадміністрації, про визначення місця проживання малолітньої дитини.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: