Ухвала

іменем україни

25 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ФаловськоїІ.М., Іваненко Ю.Г. Маляренка А.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості; за зустрічним позовом ОСОБА_4, від імені якого діє опікун ОСОБА_5, до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Волинської області від 12 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 23 лютого 2007 року між ним та ОСОБА_4 укладено кредитний договір на суму 6 900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Посилаючись на неналежне виконання позичальником умов кредитного договору, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_4 заборгованість у розмірі 11 474,68 грн.

У травні 2014 року ОСОБА_5, яка є опікуном ОСОБА_4, пред'явила зустрічний позов про визнання недійсним кредитного договору, укладеного 23 лютого 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4, посилаючись на те, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 червня 2013 року ОСОБА_4 визнано недієздатним, а отже на момент підписання кредитного договору він не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 травня 2014 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» та зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 12 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції в частині вирішення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні вказаних вимог з інших підстав. У решті рішення місцевого суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позову банку та передати справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 згідно кредитного договору від 23 лютого 2007 року отримав кредит у розмірі 6 900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитним договором з кінцевим терміном погашення, що відповідає строку діє картки.

Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов договору.

Позичальник не виконував умови кредитного договору, внаслідок чого станом на 31 грудня 2013 року згідно наданого банком розрахунку має заборгованість у розмірі 14 915,98 грн., яка складається із: заборгованості по кредиту - 3 499.20 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 8 617,58 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом - 2 799,20 грн.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Пунктами 3.1.1., 3.1.2. умов та правил користування платіжною карткою встановлено, що термін дії картки зазначений на лицьовій стороні картки (місяць і рік). Картка дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця. Дата закінчення дії карток, виданих довіреним особам клієнта, збігається з датою закінчення дії картки клієнта.

Згідно з п. 4.5. умов та правил строк погашення по кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжним карткам проводиться в слідуючому порядку: строк погашення по кредиту щомісячно за попередній місяць; строк погашення кредиту в повному обсязі не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці (поле MONTH).

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. Перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо повернення кредиту в повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Вказаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, який, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Строк дії картки визначено до останнього включно дня лютого місяця 2009 року. Вказані обставини сторони не заперечували.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

31 січня 2007 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області видано судовий наказ по заяві ПАТ КБ «ПриватБанк», відповідно до якого з відповідача за первісним позовом на користь банку стягнуто 4 063,90 грн.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами такого договору та ЦК України.

Однак, до суду з вимогами про стягнення заборгованості банк звернувся у лютому 2014 року поза межами трьохрічного строку позовної давності.

Законний представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_5 заявила про застосування строку позовної давності.

Отже, враховуючи вищенаведене позивач пропустив строк позовної давності по відсоткам, тілу кредиту, пені та штрафам, що нараховані банком з урахуванням стягнутої заборгованості за судовим наказом.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення первісних позовних вимог та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вірно виходив із того, що банком пропущено строк позовної давності на застосування якого наполягав представник позичальника.

Встановлено, що апеляційний суд, всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» у зв'язку зі спливом позовної давності, а тому обґрунтовано скасував рішення місцевого суду в цій частині.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків апеляційного суду не впливають та їх не спростовують.

Разом з тим, відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки рішення апеляційного суду оскаржується в частині вирішення первісних позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», а тому в решті судом касаційної інстанції не переглядається.

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення апеляційного суду Волинської області від 12 лютого 2016 року в частині вирішення позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

Ю.Г. Іваненко

А.В. Маляренко