АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Побірченко Т.І.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 грудня 2015 року

в справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2015 року позивач звернувся в суд з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в сумі 27 912 грн. 48 коп.

Вимоги обґрунтовував тим, що, відповідно до укладеного Договору № б/н від 27 грудня 2013 року, відповідач отримав кредит у сумі 8 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, кредитку «Універсальна», із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Як зазначено у позові, відповідач своєчасно кредит не повернув, проценти за його користування не сплатив, у зв'язку з чим станом на 25 березня 2015 року утворилася заборгованість в сумі 27 912 грн. 48 коп., з яких 14125 грн. 24 коп. - заборгованість за кредитом; 10863 грн. 06 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1118 грн. 82 коп. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. -штраф (фіксована частина); 1305 грн. 36 коп. - штраф (процентна складова).

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21 грудня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник товариства, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права й невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - ПАТ КБ «ПриватБанк») задовольнити в повному обсязі.

В судове засідання на неодноразові виклики ОСОБА_1 не з'являвся, за вказаною у справі адресою не проживає (а.с.135), у зв'язку з чим його виклик в судове засідання було здійснено шляхом оголошення в пресі (а.с.149).

Колегія суддів, вислухавши представника позивача, який просив апеляційну скаргу задовольнити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до матеріалів справи, 27 грудня 2013 року відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг і довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна», відповідно до яких отримав у кредит 8 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строкам дії картки - два роки (а.с.4).

Зі змісту даної анкети-заяви вбачається, що ОСОБА_1 погоджується з тим, що дана заява є між сторонами договором про надання банківських послуг, що він ознайомився з пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а екземпляр договору про надання банківських послуг погодився отримати шляхом роздруківки з сайту www.privatbank.ua.

Як убачається з матеріалів справи, позивачем долучені до позовної заяви письмові Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк», де визначено, за яких умов та за якими правилами банк відкриває позичальнику банківську картку чи надає інші банківські послуги, довідка про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна» (а.с.5-30).

Відмовляючи в задоволенні позову районний суд керувався тим, що позивач не надав суду доказів того, що відповідач підписав Умови та Правила надання банківських послуг, не зазначив в позовній заяві жодних даних про номер карткового рахунку, дати вручення картки відповідачу, повідомлення йому пін-коду, строку дії картки саме за цим позовом та наданим розрахунком заборгованості, перевипуски цієї картки тощо.

Разом з тим, з такими висновками суду першої інстанції погодитися неможливо.

У частинах 1, 2 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідач, підписавши зазначену заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», був повідомлений про зміст цих Умов та Правил, про що зазначено у самій заяві.

Відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У матеріалах справи відсутні докази про те, що долучені до позову Умови та Правила надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк» відрізняються від змісту відповідних Умов та Правил, розміщених на офіційному сайті www.privatbank.uaПАТ КБ «Приватбанк» у редакції, яка була чинною на момент підписання заяви позичальника.

За таких обставин висновки суду, першої інстанції про відсутність підстав для стягнення кредитної заборгованості, оскільки підписання анкети-заяви позичальника не вважається підписанням договору щодо Умов та Правил надання банківських послуг не можуть бути визнані обґрунтованими, тому що згідно з приписами положень статей 634, 638 ЦК України, підписавши заяву, відповідач прийняв пропозицію позивача та приєднався до договору згідно з умовами та правилами надання банківських послуг на умовах, викладених у зазначеній заяві.

Зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

Згідно статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з ростроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Позивач свої зобов'язання виконав, зворотне, ані відповідачем, ані мотивами суду першої інстанції не спростовано, боржник ж у свою чергу порушив визначені договором зобов'язання, в результаті чого виникла заборгованість.

З огляду на зазначене, колегія суддів визнає помилковими висновки районного суду про наявність підстав до застосування по справі правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові по справі № 6-16цс15.

При цьому, враховує, що предметом дослідження зазначеної постанови було неоднакове застосування судом ст. 259 ч.1 ЦК України лише в частині збільшення строку позовної давності, в той час як у заявленому по даній справі спорі доведенню підлягала наявність між сторонами кредитних правовідносин та виконання ними зобов'язань: кредитором щодо надання коштів та боржником - щодо повернення коштів в обумовлені сторонами строки.

За таких обставин, рішення районного суду, як постановлене з порушенням норм матеріального й процесуального права, підлягає скасуванню, а по справі слід ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову, з огляду на таке.

Відповідно до змісту долученого до справи розрахунку, з урахуванням клопотання представника позивача (а.с.145) заборгованість ОСОБА_1 перед банком становить 27 912 грн. 48 коп., з яких 14125 грн. 24 коп. - заборгованість за кредитом; 10863 грн. 06 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1118 грн. 82 коп. - заборгованість за пенею; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1305 грн. 36 коп. - штраф (процентна складова) (а.с.3).

Проте, колегія суддів вбачає в даному розрахунку заборгованості подвійну цивільно-правову відповідальність.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами спірного договору, а саме пунктами 2.1.1.12.6.1, 2.1.1.12.8 Умов та Правил, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення (а.с.28 на звороті).

У той самий час, згідно з пунктами 2.1.1.1, 12.6.2. зазначених умов сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за - несвоєчасне повернення кредиту, процентів за користування кредитом.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про відмову у позові в частині вимог про стягнення штрафу, в сумі 1805 грн. 36 коп.

Отже, з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню 14125 грн. 24 коп. - заборгованість за кредитом, 10863 грн. 06 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1118 грн. 82 коп. заборгованість за пенею.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню судові витрати, пов'язані з оплатою судового збору, в сумі 586 грн. 23 коп. (279,12+307,03=586,23), а також витрати, пов'язані з оплатою оголошення в пресі, в сумі 630 грн., що в загальній сумі становить 1178 грн. 24 коп. (а.с.36,111, 147).

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 грудня 2015 року скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитом, в сумі 14125 грн. 24 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом, в сумі 10863 грн. 06 коп., заборгованість за пенею, в сумі 1118 грн. 82 коп., 1178 грн. 24 коп. судових витрат, а всього 27 285 грн. 26 коп.

У задоволенні позову в іншій частині слід відмовити.

Рішення набирає чинності негайно, проте може бути оскаржене в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 755/10108/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2787/2016

Головуючий у суді першої інстанції: БартащукЛ.Л.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.