Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/1700/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем україни

18 липня 2016 року Київський районний суд м.Полтави в складі:

головуючого - судді Самсонової О.А.

при секретарі - Ворона Д.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - адвоката Голубенка В.П.,

представника відповідача -Кальницького Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Полтавської державної сільськогосподарської дослідної станції ім.М.І.Вавілова Інституту свинарства і агропромислового виробництва Національної академії аграрних наук України про визнання самочинно збудованих приміщень невід'ємною частиною квартири та про визнання права на користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання самочинно збудованих приміщень невід'ємною частиною квартири та про визнання права на користування житловим приміщенням.

В позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог зазначила, що згідно ордеру на жиле приміщення №10 від 23 березня 2012 року вона є користувачем квартири АДРЕСА_1. З метою покращення благоустрою та житлових умов нею проведено переобладнання та перепланування зазначеної квартири. Але згідно технічного паспорту, виготовленого ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації «інвентаризатор» від 09.12.2015 року зазначено про самочинно збудовані у квартирі приміщення. В квартирі разом з нею проживає її малолітня дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Тому позивач просила суд визнати самочинно збудовані приміщення: тамбур (1) площею 12,9 кв.м., кухню (6) площею 11,8 кв.м., санвузол (7) площею 4,4 кв.м. невід'ємною частиною квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, та визнати за ОСОБА_1 та її дочкою ОСОБА_4 право користування вказаною квартирою, що складається з: тамбура (1) площею 12,9 кв.м., коридору (2) площею 12,6 кв.м., кімнати (3) площею 17,2 кв.м., кімнати (4) площею 13,4 кв.м., кладової (5) площею 2,2 кв.м., кухні (6) площею 11,8 кв.м., санвузол (7) площею 4,4 кв.м., житловою площею 30,6 кв.м., загальною площею 74,5 кв.м.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Голубенко В.П. позов підтримали в повному обсязі та просили задовольнити.

Представник відповідача Кальницький Д.А. в судовому засіданні позов визнав частково. Не заперечує проти визнання за позивачем та її малолітньою дочкою права користування житловим приміщенням, на яке їм був виданий ордер, а саме кімнатою площею 17,1 кв.м. В задоволенні решти позовних вимог просив відмовити.

Представники третіх осіб - виконавчого комітету Київської районної у м.Полтаві ради та Територіальної громади м.Полтави, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Враховуючи наявність достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в засідання не з'явились.

Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено судом, 23 вересня 2012 року ОСОБА_1 на підставі рішення МВК від 05 березня 2012 року видано ордер №10 на вселення до квартири АДРЕСА_3. Даний ордер видано на сім'ю з двох осіб - ОСОБА_1 та її дочку ОСОБА_4 (а.с.5).

Позивач ОСОБА_1 разом з малолітньою дочкою вселилась в дану квартиру у 2012 році, місце її проживання також зареєстровано за адресою даної квартири з 2012 року (а.с.6).

Зазначена квартира перебувала на балансі Державного підприємства «Дослідне господарство «Степне», а 25 листопада 2015 року відповідно до акта приймання-передачі, на підставі постанови президії Національної академії аграрних наук України від 21 жовтня 2015 року (протокол №12) передана на баланс Полтавської державної сільськогосподарської дослідної станції ім.М.І.Вавілова Інституту свинарства і агропромислового виробництва Національної академії аграрних наук України (а.с.35, 78, 79, 80).

У вказаній квартирі позивачем самочинно, тобто без одержання необхідних дозволів та виготовлення проекту було здійснено добудову приміщень тамбура (1) площею 12,9 кв.м., кухні (6) площею 11,8 кв.м., санвузла (7) площею 4,4 кв.м. (а.с.13-14).

Відповідно до ст. 100 ЖК переобладнання і перепланування жилого будинку і жилого приміщення провадяться з метою підвищення їх благоустрою і перетворення комунальних квартир в окремі квартири на сім'ю. Переобладнання і перепланування жилого приміщення допускаються за згодою наймача, членів сім'ї, які проживають разом з ним, та наймодавця і з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів.

Позивачем, яка не є власником квартири, такого дозволу на її переобладнання отримано не було.

Правилами користування приміщеннями житлових будинків та гуртожитків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 р. N 572 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2009 р. N 5), установлено, що власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, гуртожитку, з дозволу власника будинку (квартири), власника гуртожитку (житлового приміщення у гуртожитку) та органу місцевого самоврядування, що видається в установленому порядку.

Проект переобладнання квартири відсутній.

Балансоутримувач даної квартири Полтавська державна сільськогосподарська дослідна станція ім.М.І.Вавілова проти переобладнання квартири та її добудови заперечує, у зв'язку з чим представник відповідача просив в задоволенні позову відмовити.

Суд не бере до уваги згоду ДП «ДГ «Степне» на узаконення перепланування спірної квартири, що зазначено в довідці від 10 березня 2016 року №86, оскільки на час її видачі квартира вже перебувала на балансі відповідача Полтавської державної сільськогосподарської дослідної станції ім.М.І.Вавілова (а.с.35).

Зазначене переобладнання квартири здійснено шляхом прибудови - вид реконструкції, при якій збільшується площа забудови житлового будинку шляхом створення нових приміщень, що безпосередньо прилягають до стін будинку. Вказане підтверджується даними висновку експертного будівельно-технічного дослідження №14 від 04 березня 2016 року, складеного експертом Федоровим Д.Ф. (а.с.15-34).

Земельна ділянка по АДРЕСА_1, на якій розташований сам будинок, та на якій здійснено прибудову, на підставі державного акта на право постійного користування земельною ділянкою серії НОМЕР_1 від 02 грудня 2005 року перебуває у постійному користуванні Полтавської державної сільськогосподарської дослідної станції ім.М.І.Вавілова (а.с.55). Цільове призначення цієї ділянки - для дослідних цілей, а тому здійснення на ній будь-яких прибудов суперечитиме її цільовому призначенню.

За відсутності дозволу виконавчого комітету та згоди балансоутримувача на переобладнання квартири, проекту та дозволу на проведення будівельних робіт виконана позивачем прибудова є самовільною.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Позивач же просить суд визнати за нею та її малолітньою дочкою право користування самочинно переобладнаним (а фактично - самовільно добудованими) приміщенням.

Підтримуючи позов, позивач та представник позивача посилаються на ст.100 ЖК України, згідно якої переобладнання і перепланування жилого приміщення допускаються з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач зверталась до виконавчого комітету Київської районної у м.Полтаві ради з питань реєстрації проведеного нею перепланування, а не з питань одержання дозволу на переобладнання і перепланування жилого приміщення.

Крім того, з жодного доказу не вбачається, що відповідач - Полтавська державна сільськогосподарська дослідна станція ім.М.І.Вавілова не визнав, оспорив або порушив право позивача.

Встановивши дані обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

В задоволенні позову необхідно відмовити.

У зв'язку з відмовою в задоволенні позову понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Полтавської державної сільськогосподарської дослідної станції ім.М.І.Вавілова Інституту свинарства і агропромислового виробництва Національної академії аграрних наук України про визнання самочинно збудованих приміщень невід'ємною частиною квартири та про визнання права на користування житловим приміщенням - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний термін.

Головуючий О.А.Самсонова

18.07.2016