Справа № 182/1417/15-ц
Провадження № 2/0182/573/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15.04.2016 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді Тихомирова І.В.

при секретарі Рахуба О.Г.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 про вселення та стягнення моральної шкоди, -

Встановив:

ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до Нікопольського міськрайонного суду, яку згодом уточнив до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 про вселення та стягнення моральної шкоди.

Свої вимоги мотивує тим, що за ним зареєстровано право власності на 1/5 частину двохкімнатної АДРЕСА_1. За зазначеною адресою він має реєстрацію місця проживання.

В 2003 р. 2005 р. він тимчасово проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1 у звязку із хворобою своїх батьків.

Батько помер 19.10.2011 р., після чого він був змушений повернутися до квартири АДРЕСА_2. Відповідач ОСОБА_3 не пустив його до квартири, побив та змінив замки на дверях.

Він звертався до міліції, прокуратури з надією вирішити питання про його проживання за місцем своєї реєстрації, однак ОСОБА_3 погрожує йому і тому він вимушений звернутися до суду з зазначеним позовом.

Крім того діями відповідача ОСОБА_3 йому завдана моральна шкода, яку він оцінює в 10000 грн.

Позивач, представник позивача в судовому засіданні свої вимоги підтримали, суду пояснили, що відповідно до свідоцтва про право власності від 02.09.1998 р., виданого Нікопольським ЖЕО ОСОБА_1 належить 1/5 частина двохкімнатної АДРЕСА_1.

З 2003 р. позивач не проживав в зазначеній квартирі в звязку із хворобою батьків та переїздом до них для проживання. Після смерті батька у 2011 р. та в звязку з тим, що батько розпорядився спадковим майном на свій розсуд, він вимушений був повернутися до квартири в якій має право власності в розмірі 1/5 частини. Відповідач ОСОБА_3 є його сином, проживає в спірній квартирі зі своєю сімєю, однак до помешкання він його не пустив. ОСОБА_4, ОСОБА_6 є також його доньками та співвласниками квартири, однак в зазначеній квартирі вони не проживають, опору щодо його вселення не чинять, тому він не заявляє вимог щодо них.

Він неодноразово звертався до ОСОБА_3 з проханням мирно вирішити спір. ОСОБА_3 відмовляється це робити. Оскільки він не має місця проживання, живе то у своїх друзів то у гуртожитку, звернення до міліції не допомогли, просить суд задовольнити позовні вимоги про вселення. Вважає що йому спричинена моральна шкода, оскільки порушено його право користування власністю. Просить моральну шкоду стягнути з ОСОБА_3 Інші відповідачі по справі не перешкоджали йому в користуванні квартирою, тому до них позовних вимог про відшкодування моральної шкоди він не заявляє.

Наполягає на винесенні судом рішення, в звязку із побоюванням щодо подальшого проживання в спірній квартирі.

ОСОБА_3 та його представник позовні вимоги не визнали, просили суд відмовити в їх задоволені. Суду пояснили, що позивач є батьком ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 У 2004 р. позивач пішов із дому в звязку з тим, що зловживав алкогольними напоями. Своїм батькам він не допомагав, тому його батько, який помер у 2011 р., не залишив йому спадок, а саме буд. 3-а по пер. Академіка Павлова в м. Нікополі. ОСОБА_3 пропонував позивачу виплатити вартість 1/5 частини квартири, однак ОСОБА_1 постійно змінює умови. Вважає за неможливим проживання в одній квартирі його сімї, малолітніх дітей, дружини, відповідачів по справі та позивача ОСОБА_1

ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, суду пояснила, що фактично не проживає в спірній квартирі, лише іноді, в звязку з робочою необхідністю ночує у ній. До дати подачі позовної заяви вона вважала, що позивач, її батько, ОСОБА_1 вже помер. Вона памятає, що він пішов із дому в звязку з тим, що зловживав спиртними напоями. Його подальша судьба їй невідома, однак достовірно знає, що своїм батькам він не допомагав, їх не доглядав, тому батько позбавив його спадщини.

ОСОБА_3, ОСОБА_4 суду пояснили, що відповідач ОСОБА_6 є донькою позивача, проживає за межами України.

Суд вислухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного.

Як встановлено судом, підтверджується матеріалами справи ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 02.09.1998 р., виданого Нікопольським ЖЕО належить 1/5 частина двохкімнатної АДРЕСА_1.

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 також належить по 1/5 частині спірної квартири. (а.с. 5, 35)

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю.

Згідно зі ст. 319 ЦК України власник на свій розсуд володіє, користується й розпоряджається приналежним йому майном.

За ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні, особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно ч.1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожна особа має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ст. 3, 15 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у рази їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально - правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення, визнання порушених, оспорюваних прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. Власник порушеного права може скористатися конкретним способом захисту свого права.

Відповідно до вимог статей 11, 27, 60 ЦПК, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

Як убачається із матеріалів справи та пояснень сторін, позивач не має можливості користуватись належною йому власністю у вигляді 1/5 частини двохкімнатної АДРЕСА_1.

Цей факт підтверджено як зверненнями ОСОБА_1 до Нікопольської міжрайонної прокуратури та головного управління МВС України в Дніпропетровській області (а.с. 6, 7, 40), запереченнями відповідача ОСОБА_1 (а.с. 19) так і поясненнями сторін які надавалися суду.

Тому, на думку суду, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині відновлення порушеного права на користування власністю у встановлений законом спосіб, вселенню, підлягає задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

В судовому засіданні з пояснень сторін та матеріалів справи встановлено, що саме ОСОБА_3 чинив перешкоди в користуванні позивачу власністю, тому, враховуючи ступінь вини ОСОБА_3, з огляду на принципи розумності та справедливості, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення вимог, щодо відшкодування компенсації за завдану моральну шкоду, встановивши розмір такої компенсації 400 грн.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

У зв'язку з цим, що суд прийшов до висновку щодо винних дій ОСОБА_3 з останнього підлягають стягненню на користь позивача сплачені при подачі позову судові витрати.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 11, 15, 16, 319, 321, 358, 391 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 14, 15, 27, 88, 60, 212, 213-215, 217, 218 ЦПК України, суд

Вирішив:

Позов задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_3.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсацію за спричинену моральну шкоду в розмірі 400,00 грн. (чотириста грн.) 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 795, 20 грн.

В іншій частині в позові відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з моменту його проголошення через Нікопольський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні, можуть оскаржити рішення суду у такий самий строк з моменту отримання його копії.

Суддя: ОСОБА_7