У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючого судді - Боймиструка С.В., суддів: Буцяка З.І., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання Пиляй І.С.,

з участю ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» на рішення Демидівського районного суду від 10 травня 2016 року в справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Демидівського районного суду від 10 травня 2016 року в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі представник ПАТ КБ «Приватбанк» покликався на його незаконність та необґрунтованість через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказував, що в рішенні суду першої інстанції зазначено про пропуск строку позовної давності при зверненні до суду.

Доводив, що він своєчасно звернувся до суду оскільки 01.12.2008 року було прийнято судовий наказ про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № DNH4KP25510032 від 30.03.2006 року. Згідно з п.5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), які є складовою частиною договору, сторони встановили строк позовної давності тривалістю 5 років. Таким чином, строк позовної давності спливає 01.12.2013 року.

Зазначав, що відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України, позовна давність переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Згідно з ч.3 ст. 264 ЦК України, після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. 18.11.2011 року (до спливу строку позовної давності) надійшли кошти в рахунок погашення заборгованості по кредиту, що підтверджується випискою по рахунку. Погашення були в 2011-2015 роках, останній платіж 05.10.2015 року в результаті списання коштів з картки відповідача, що передбачено п.3.2.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (СТАНДАРТ) та не суперечить п.2 ст. 1071 ЦК України. Крім того зазначив, що ОСОБА_1 не зверталась до суду із заявою про визнання списання незаконним, що свідчить про згоду зі списанням та визнанням боргу по кредиту.

Вказував, що останній платіж було здійснено 05.10.2015 року, а отже він звернувся до суду в межах строку позовної давності.

З цих підстав просив рішення Демидівського районного суду від 10 травня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

_______________________________________________________________________________________________

Справа № 558/63/16-ц Головуючий в суді І інст. ОСОБА_3

Провадження № 22-ц/787/1201/2016 р. Суддя-доповідач ОСОБА_4

ОСОБА_1 подала заперечення на апеляційну скаргу в якій вказала, що не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає її безпідставною та такою, що не підлягає до задоволення.

Вважає порушеними вимоги ст.60 та 131 ЦПК України, щодо неподання Банком до суду першої інстанції виписки з рахунку, на яку позивач в апеляційній скарзі посилається як на підставу переривання строку позовної давності, оскільки ним не наведено жодної поважної причини неподання такої виписки до суду першої інстанції чи звільнення його від доказування. Вказує також, що дана виписка не є належним і допустимим доказом, оскільки вона не підписана жодною особою банку та не містить печатки, відсутня дата видачі виписки та реєстраційний вихідний номер банку, під яким зареєстровано вказану виписку.

Зазначає, що у наданій Банком виписці по рахунку вказано, що проводилось погашення заборгованості по кредитному договору з картки 700159, однак Банком не надано до суду будь яких доказів, які б підтверджували видачу ОСОБА_1 картки 700159. Згідно цієї ж виписки з рахунку вбачається, що останнє погашення заборгованості з картки 700159 відбулось 20.08.2012 року. 05.10.2015 року банком, для переривання строків позовної давності, здійснено автоматичне погашення простроченої заборгованості на суму 834,6 грн., хоча, як стверджує ОСОБА_1 вона не здійснювала погашення заборгованості і рахунків у ПАТ КБ «Приватбанк», з яких би можна було відрахувати кошти у 2012-2015 роках не мала і в справі відсутні докази, які б спростовували її доводи.

Вказувала також, що під час укладення кредитного договору 30.03.2006 року вона не підписувала ніяких Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) про що вказувалось в судових засіданнях в суді першої інстанції. В матеріалах справи міститься вказані Умови, однак без підпису ОСОБА_1 З огляду на вказане просила постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги та залишити рішення Демидівського районного суду від 10.05.2016 року без змін.

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» у встановленому законом порядку, завчасно був повідомлений про час і місце розгляду справи, однак до суду не зявився і причин неявки суду не повідомив, а тому колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за його відсутності.

ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи з позовною заявою від 4 лютого 2016 року в даній справі, яка зареєстрована в місцевому суді 15 лютого 2016 року, Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення боргу згідно кредитного договору в розмірі 31050,47 грн. та стягнення судових витрат по справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору № DNH4 КР 25510032 від 30.03.2006 року ОСОБА_1 30.03.2006 року отримала кредит у розмірі 1553,50 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Вказував, що ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між нею та Банком Договір, про що свідчить підпис відповідачки у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати Позичальник повинен надати банку грошові кошти /щомісячний платіж/ для погашення заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов.

У порушення зазначених норм закону та умов договору ОСОБА_1 зобов'язання за вказаним договором не виконала.

У зв'язку з порушенням зобов'язання за кредитним договором Відповідачка має заборгованість 31050,47 грн., яку позивач просить стягнути з відповідачки, а також судові витрати по справі.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з пропуску позовної давності банком та застосував його наслідки відповідно до заяви відповідачки.

Такі висновки місцевого суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до умов договору № DNH4KP25510032 (а.с.6) 1553,5 грн. ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 1553 грн. 50 коп. зі сплатою процентів за користування кредитом на строк 12 місяців.

ОСОБА_1 не виконала своїх зобов'язань за вказаним договором, унаслідок чого в неї перед ПАТ КБ «Приватбанк» виникла заборгованість.

1 грудня 2008 року Демидівським районним судом було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 за кредитним договором від 30.03.2006 року в розмірі 56821,82 грн. та судових витрат.

При виконанні даного судового наказу з відповідачки не було стягнуто будь-яких коштів на погашення заборгованості і, відповідно, виконавчий документ був повернутий без виконання стягувачу 21.09.2009 року. Повторно до виконання він не предявлявся.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Про застосування наслідків пропуску строку позовної давності відповідачка в справі ОСОБА_1 подала відповідну заяву (а.с.60).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Частиною 1 ст. 259 передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій форм

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.1 та ч.5 ст. 261 ЦК України).

Згідно із ч. 1 та ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), в пункті 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в п'ять років, не містять підпису відповідача. При цьому в матеріалах справи відсутні докази, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались.

Крім того, у заяві позичальника від 30 березня 2006 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає.

У зв'язку із цим доводи ОСОБА_1 про не ознайомлення її з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) слід визнати обґрунтованими, оскільки такі Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 30 березня 2006 року та належним доказом.

Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним, як оспорюваного правочину, не може бути перешкодою для неврахування інтересів відповідача при вирішенні цього спору.

Наведене вище підтверджується правовою позицією Верховного Суду України викладеною в постанові від 11.03.2015 року №6-16цс15, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України підлягає врахуванню іншими судами загальної юрисдикції.

Отже, з часу звернення банку до суду з заявою про видачу судового наказу, до подання позову в даній справі минуло понад 7 років і він поновленню не підлягає.

Посилання Банку в апеляційній скарзі, що позовна давність переривалась вчиненням ОСОБА_1 дій, що свідчить про визнання нею свого боргу, тобто частковим погашенням боргу, після чого перебіг позовної давності починався заново, не заслуговують на увагу.

Долучена до апеляційної скарги виписка по руху коштів на рахунку ОСОБА_1 подана в порушення вимог ст.131 ЦПК України, вона не була предметом дослідження в суді першої інстанції, і апелянт не обґрунтував поважність причин вчасного її не подання, а тому вона не може бути прийнята, як належний і допустимий доказ в даній справі. Крім того, ОСОБА_1 заперечує будь-які сплати коштів Банку на погашення заборгованості та наявність у позивача інших її банківських рахунків. Зворотного позивачем не доведено.

За таких обставин, суд першої інстанції дотримавшись вимог норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає,

Керуючись ст.ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313-315, 317, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» відхилити.

Рішення Демидівського районного суду від 10 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: