АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22ц/774/762/К/16 Головуючий в суді першої
Справа № 210/2361/15-ц інстанції - Вікторович Н.Ю.
Категорія № 43 (1) Доповідач - Ляховська І.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2016 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів - Барильської А.П., Михайлів Л.В.,

із секретарем - Масловою К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку ст..197 ч. 2 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 29 січня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Дзержинського районного відділу в м. Кривому Розі Головного Управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, третя особа: Виконавчий комітет Дзержинської районної у місті ради, про визнання особи такою, що має право користування жилим приміщенням та реєстрацію,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до ОСОБА_3, Дзержинського районного відділу в м. Кривому Розі Головного Управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (надалі - Дзержинського РВ в м. Кривому Розі ГУ ДМС України) з позовом, в обґрунтування якого зазначила, що згідно з ордером на жиле приміщення від 02 січня 2001 року, виданим на підставі рішення Виконавчий комітет Дзержинської Ради народних депутатів м. Кривого Рогу №29 від 17 січня 2001 року, з 24 січня 2001 року позивачу, її рідному брату ОСОБА_5 та сестрі ОСОБА_3, як дітям - сиротам, виділено у постійне користування двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1. У 2006 році позивач уклала шлюб з ОСОБА_6, який разом з нею мешкав у зазначеній квартирі без реєстрації. У 2010 році позивач разом з чоловіком виїхала з квартири до будинку батьків свого чоловіка, де згодом зареєструвала місце свого проживання. Проте у зв'язку із хворобою брата ОСОБА_5 позивач доглядала його та мешкала у спірній квартирі. ІНФОРМАЦІЯ_2 року брат ОСОБА_5 помер, після смерті якого як основного наймача квартири, житло залишилось без нагляду, переоформленням документів на дану квартиру сестра ОСОБА_3 займатися не має бажання та часу. На теперішній час у родині позивача склалися напружені стосунки з чоловіком та його батьками, позивач іншого житла, крім вказаної квартири не має, у зв'язку з чим просила суд визнати за нею право користування жилим приміщенням - квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1, та зобов'язати Дзержинський районний відділ в м. Кривому Розі Головного Управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зареєструвати її місце проживання у зазначеній квартирі.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 29 січня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду, та ухвалення нового рішення про задоволення її позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на її думку, суд не врахував, що рішенням Виконавчого комітету Дзержинської Ради народних депутатів м. Кривого Рогу №29 від 17 січня 2001 року квартиру за адресою: АДРЕСА_1 було виділено на трьох осіб, у тому числі і позивача, а також те, що позивач є сиротою та не має іншого житла. Крім того, судом не взято до уваги, що позивач змушена була виїхати із зазначеної квартири та знятись з реєстраційного обліку з поважних причин.

У судове засідання сторони не з'явилися, від позивача ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи у її відсутність.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно з ордером на жиле приміщення від 24 січня 2001 року, виданим на підставі рішення районного виконавчого комітету Дзержинської районної ради народних депутатів м. Кривого Рогу №29 від 17 січня 2001 року ОСОБА_2 (дівоче прізвище Моря), її рідному брату - ОСОБА_5 та сестрі, на той час малолітній, - ОСОБА_3, як дітям - сиротам, виділено у постійне користування двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1. (а.с.7, 8, 9, 10,11, 14, 15).

Основним наймачем вказаної квартири став брат позивача - ОСОБА_5

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Дзержинської районної ради м. Кривого Рогу №307 від 26 липня 2006 року ОСОБА_2 призначено опікуном малолітньої сестри ОСОБА_3 (а.с.12).

23 вересня 2006 року ОСОБА_2 укладено шлюб із громадянином ОСОБА_6, який проживав з позивачем у зазначеній квартирі без реєстрації (а.с.13).

29 червня 2010 року позивач знялася з реєстраційного обліку в спірній квартирі та 02 липня 2010 року зареєструвалась в будинку АДРЕСА_2.

Як убачається із акту мешканців будинку АДРЕСА_1, позивач періодично проживала у квартирі №9 та сплачувала комунальні платежі та інші нарахування за всіх зареєстрованих в квартирі осіб (а.с.20, 21, 22).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_5 помер (а.с.16, 17).

Згідно з довідкою №761 від 10 березня 2015 року, виданою КП «ЖЕО №8», за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрованою значиться сестра позивача - ОСОБА_3 Квартира знаходиться в державній власності та не приватизована (а.с.18, 19).

Як убачається із матеріалів справи, позивач зверталася до Виконавчого Комітету Дзержинської районної у місті Ради з питанням щодо погодження реєстрації у вище зазначеній квартирі, на що отримала відмову, оскільки основним наймачем спірної квартири був ОСОБА_5, померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 року, а договір найму на квартиру не оформлено на ім'я члена сім'ї, який має право користуватися квартирою - на ОСОБА_3, яка повинна надати свою згоду на реєстрацію позивача (а.с.23).

Також з цим же питанням позивач зверталася до Дзержинського районного відділу міграційної служби, однак отримала аналогічну відповідь про те, що реєстрація у спірній квартирі можлива лише в разі надання згоди ОСОБА_5 або за рішенням суду (а.с.24).

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_2 просила визнати за нею право користування спірною квартирою, вважаючи, що має таке право, оскільки фактично проживала в ній, підтримувала придатний до проживання стан квартири, була єдиною, хто піклувався про це житло.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, виходив з їх недоведеності та відсутності правих підстав для їх задоволення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На думку колегії суддів, рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Правовідносини по користуванню жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду врегульовані главою 2 розділу III Житлового Кодексу України.

Відповідно до ч.2 ст. 64 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ст. 106 ЖК України, повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім'ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 2 від 12 квітня 85 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України, із змінами, судовому розгляду відповідно до ст.24 ЦПК України, підлягають спори, пов'язані з договором найму жилого приміщення, про визнання і втрату права на жиле приміщення.

Відповідно до п. 9 вказаної постанови, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 липня 2012 року №6-60цс-12, яка в силу ст.360-7 ЦПК України, є обов'язковою для застосування судами України, "у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов'язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім'ї наймача (ч.ч.1,2 ст.64 ЖК УРСР). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ч.2 ст.65 ЖК УРСР).

При цьому під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім'ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання".

Оскільки відповідно до вимог закону вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім'ї наймача, в розумінні ч. 2 ст. 64 ЖК України, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом з наймачем. За змістом ст. 65 ЖК України за особою не може бути визнано право користування жилим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання в іншому жилому приміщенні.

Згідно із ст. 10 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до вимог статей 11, 27, 60 ЦПК, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

Доказами в розумінні ст.57 ЦПК України є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно зі ст.107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї, договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї , який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. У зв'язку зі смертю основного наймача, договір найму на квартиру підлягає оформленню на ім'я члена сім'ї, який має право користуватися квартирою.

Частиною 2 ст.107 ЖК України передбачено, що член сім'ї, який вибув на постійне місце проживання в інше жиле приміщення, втрачає право користування жилим приміщенням, із якого вибув.

Як убачається з матеріалів справи, наймачем спірної квартири був брат позивача - ОСОБА_5, померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 року. На теперішній час зареєстрованою у спірній квартирі значиться член сім'ї померлого наймача - сестра позивача ОСОБА_3

Судом установлено, що ОСОБА_2 з 25 червня 2010 року вибула зі спірної квартири та знялась з реєстраційного обліку, зареєструвавшись 02 липня 2010 року за іншою адресою: АДРЕСА_1.

Таким чином, позивач після вибуття та зняття з реєстрації, втратила право користування спірною квартирою і може набути його лише за згодою своєї сестри ОСОБА_3 Проте докази наявності такої згоди у справі відсутні.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, дослідивши усі докази, наявні у матеріалах справи, надав їм належну правову оцінку та дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог і визнання за позивачем ОСОБА_2 права користування квартирою АДРЕСА_1.

Доводи апеляційної скарги позивача висновків суду не спростовують та не містять підстав для її задоволення.

Посилання ОСОБА_2 на те, що спірну квартиру було виділено на трьох осіб, у тому числі і на неї, що вона є сиротою та не має іншого житла, не можуть бути взятими до уваги, оскільки позивач добровільно знялась з реєстрації та вибула на інше постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2, де набула право користування цим житлом.

Доводи позивача про те, що вона змушена була виїхати із спірної квартири та знятись з реєстраційного обліку з поважних причин не підтверджені належними та допустимими доказами, крім того, не мають правового значення для вирішення даної справи в межах заявлених позивачем позовних вимог.

Також не можуть бути взятими до уваги посилання позивача на те, що вона проживає у спірній квартирі, опікується нею, сплачує комунальні платежі, оскільки позивачем не надано доказів того, що її вселення до спірної квартири відбулось в установленому законом порядку - за згодою усіх зареєстрованих у ній осіб, що зазначена квартира була єдиним постійним місцем її проживання. Також у справі відсутні докази факту проживання позивача з наймачем квартири ОСОБА_5 однією сім'єю, ведення з ним спільного господарства, що в свою чергу унеможливлює визнання за позивачем права користування спірним житловим приміщенням.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 29 січня 2016 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий І.Є.Ляховська

Судді: А.П.Барильська

Л.В.Михайлів