Справа№592/8476/15-ц
Провадження №2/592/152/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2016 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Сум в складі головуючого Костенко В.Г.

секретар Антуфьєва В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк», Публічного акціонерного товарситва «Дельта Банк» про визнання договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач свої вимоги мотивує тим, що 29.02.2008 року уклав з ВАТ «Кредитпромбанк» кредитний договір №7426/08/08-С на суму 1 000 000 грн. до 10.02.2023 року на споживчі цілі. Перед укладанням договору банк не надав інформації про умови кредитування, сукупну вартість кредиту, чим порушив права позивача як споживача. Банк також не виконав своїх обовязків, не передав зазначену суму коштів. Тому позивач просив визнати недійсними кредитний договір.

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав в повному обсягу.

Представник відповідача ПАТ «Дельта Банк» заперечував проти позову. Вказав, що банк купив права кредитора за спірним договором. В свою пояснив, що договір на момент укладання відповідав закону, йог умови були зрозумілими. Кошти позивачу були надані через касу банку за відповідною заявою на видачу готівки. На заяві міститься підпис позивача про отримання коштів. Тому просив відмовити у задоволенні позову. Також просив застосувати строк позовної давності.

Суд, заслухавши пояснення учасників розгляду, які зявилися, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не обґрунтований і не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 29.02.2008 року позивач уклав з ВАТ «Кредитпромбанк» (пізніше ПАТ «Кредитпромбанк») кредитний договір №7426/08/08-С на суму 1 000 000 грн. до 10.02.2023 року на споживчі цілі.

При укладанні договору сторони дійшли згоди, щодо істотних умов договору, предмету, ціни, строку повернення, взаємних прав і обовязків тощо.

При укладанні договору позивач шляхом його підписання підтвердив факт письмового ознайомлення з умовами кредитування Банку, за якими надається кредит. (п.7.6 договору)

У додатку до договору зазначені графік платежів, помісячно платежі з повернення кредиту, сплати відсотків, страхових платежів, загальна їх сума та сукупна вартість кредиту. Також при укладанні договору позивачу вручено повідомлення про умови кредитування.

29.02.2008 року позивач отримав в касі банку кошти відповідно до укладеного кредитного договору у розмірі 1 000 000 грн.. Про видачу коштів складена відповідна заява на видачу готівки №TR.26701.1.93.

Встановлені факти підтверджуються кредитним договором, додатком до нього, повідомленням про умови кредитування, заявою на видачу готівки, копії яких додані до справи./а.с.4-7, 58-63,64,66/

20.05.2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта-Банк» укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, зокрема і по зазначеному кредитному договору. /справа 592/836/15-ц а.с.32/

З встановлених фактів вбачається, що спірні правовідносини є цивільними і врегульовані ст.ст. 203, 230, 638, 533, 1054 ЦК України, ст.ст. 1, 11, 15, 21, Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч.1 ст. 638 та ст.1054 ЦК України істотними умовами кредитного договору є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір і порядок нарахування та виплати процентів, відповідальність сторін.

Із змісту оспорюваного кредитного договору вбачається, що вказані в ЦК України, умови договором передбачені і погоджені сторонами.

Відповідно до ст.ст. 203, 215 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. В іншому випадку правочин може бути визнаний судом недійсним.

Пункт 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочину недійсним» №9 від 06.11.2009 року вказує на те, що наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Відповідно до п.3 ст.3 та ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості, позивач був вільним у виборі фінансової установи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції; споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; нечесна підприємницька практика - будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав'язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою.

Відповідно до ч.6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Суб'єкти господарювання, їх працівники несуть відповідальність за нечесну підприємницьку практику згідно із законодавством.

Позивач, звертаючись до суду із даним позовом, вважає, що при укладенні оспорюваного договору обмежено право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію, чим було порушено права.

Разом з цим, оскільки під час розгляду справи було встановлено, що відповідно до кредитного договору сторони погодили умови договору, позивач ознайомлений і погоджується з договірними умовами споживчого кредиту, а також що перед укладанням договору ознайомився з умовами кредитування, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження доводи позивача про те, що відповідачем при укладенні кредитного договору були порушені зазначені права позивача на отримання повної та достовірної інформації щодо умов кредитування відповідно до вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до положень ст.ст. 1051, 1054 ЦК України позивач, як боржник має право оспорити кредитний договір на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від банку.

Втім під час судового розгляду позивач всупереч положенням ст.ст 59-60 ЦК України не надав належних і переконливих доказів у обґрунтування позову у частині не передачі коштів. Навпаки відповідачем наданий належний документ на підтвердження видачі кредитних коштів позивачу.

Відповідно до п. 3.2. Інструкції про ведення касових операцій банками в ОСОБА_2, затвердженої Постановою Національного банку України від 01.06.2011 року № 174, банк (філія, відділення) видає з операційної каси готівку національної валюти за такими видатковими касовими документами: зокрема за заявою на видачу готівки - за операціями з клієнтами по видачі кредиту.

Відтак немає підстав для визнання недійсним зазначеного договору з заявлених підстав. У звязку з цим у задоволенні позову слід відмовити за необґрунтованістю.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову за необґрунтованістю.

Рішення суду може бути оскаржено до Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області через Ковпаківський районний суд м. Сум шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення суду. Особою, яка була відсутня у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - в десятиденний строк з моменту отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складений 04.07.2016 року.

Суддя В.Г. Костенко