22-ц/775/402/2016(м)
Головуючий в 1 інстанції Іванченко А.М.
Доповідач Пономарьова О.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2016 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого Пономарьової О.М.,

суддів Зайцевої С.А., Лоленко А.В.,

секретар судового засідання Зливка І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі Донецької області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою позивача Публічного акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 березня 2016 року

в с т а н о в и в :

У вересні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача та зазначав, що 21квітня 2006 року між Публічним акціонерним товариством Комерційним Банком «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № DNH4KP60530270, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 8 645,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21 жовтня 2009 року. Відповідач ОСОБА_2 станом на 19 червня 2015 року зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 112 301,89 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 2 942,87 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом - 33 484,49 грн., пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 75 874,43 грн. Від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 65 599,99 грн., яка стягнута рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2012 року з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ПАТ КБ «ПриватБанк», різниця становить 46 701,91 грн., а також штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 2 335,10 грн. Різниця становить - 49 537,01 грн., яку позивач просив стягнути з ОСОБА_2, та стягнути понесені витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 березня 2016 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процессуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки суд неправильно зробив висновок про застосування строку позовної давності.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач причини неявки суду не повідомила і відповідно до частини 2 ст. 77 ЦПК України вважається, що вона не з'явилася у судове засідання без поважних причин.

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки у відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 квітня 2006 року на підставі заяви ОСОБА_2 №DNH4KP60530270 ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідачу видано споживчий кредит у розмірі 8 645,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21 жовтня 2009 року.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2012 року, яке скасовано ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 серпня 2013 року, задоволені позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» і стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором від 21 квітня 2006 року.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2014 року (справа №202/31368/13-ц), яке ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2015 року залишено без змін, у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором станом на 26 вересня 2012 року у розмірі 55 599,98 грн. відмовлено.

Відмовляючи ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості, яка виникла у зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_2 обов'язку по поверненню кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що позов подано до суду з пропуском строку позовної давності, застосувати який відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України просила відповідач у заяві від 01 березня 2016 року.

Відповідно до частини 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Під час розгляду справи встановлено, що 21 квітня 2006 року на підставі заяви ОСОБА_2 №DNH4KP60530270 ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідачу видано споживчий кредит у розмірі 8 645,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21 жовтня 2009 року.

Умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

В забезпечення виконання зобов'язання відповідача за кредитним договором позивач та Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» уклали договір поруки № 167 від 20 жовтня 2010 року, розмір відповідальності поручителя перед кредитором згідно Додатку 1 складає 10000 грн.

Оскільки відповідач порушила умови кредитного договору стосовно своєчасносного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків у встановлені кредитним договором терміни і станом на 26 вересня 2012 року виникла заборгованість за сумою кредиту у розмірі 65 599,98 грн., в жовтні 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» зваернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2014 року (справа №202/31368/13-ц), яке ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2015 року залишено без змін, у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Суд першої інстанції встановив, що поряд з установленням строку дії договору сторони встановили також строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України), тобто початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язаний його початок.

З розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж відповідачем здійснений 27 квітня 2007 року, що є початком перебігу строку позовної давності, тому трирічний строк для банку сплинув 28 квітня 2010 року, проте з позовом він звернувся 21 вересня 2015 року, не зазначивши поважних причин пропуску строку і не ставив питання про його поновлення.

Врахувавши умови кредитного договору та зміст зазначених правових норм, суд першої інстанції дійшов підставного висновку, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. При цьому обгрунтовано послався на правову позиція, сформульовану у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року по справі № 6-116цс13.

Встановивши наведені обставини, відсутність у справі доказів, що позивач протягом вищезазначеного періоду часу звертався безпосередньо до відповідача чи в судовому порядку з вимогою про сплату заборгованості, та зважаючи на відсутність доказів поважності причин пропуску такого звернення, суд дійшов правильного висновку, що позов подано до суду з пропуском строку позовної давності, про що відповідач відповідно до вимог ч. 3 ст. 267 ЦК України зазначила в заяві від 01 березня 2016 року.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» не підлягають задоволенню у зв'язку із спливом позовної давності - 3 роки.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд неправильно зробив висновок щодо пропуску позивачем позовної давності, не можуть бути прийняти до уваги. Позивач зазначав, що правовідносини між сторонами тривають, оскільки відповідачем, який отримав платіжну картку, не було подано заяву про їх припинення. Проте вказані доводи позивача суперечать встановленим у справі обставинам та наданим доказам. В матеріалах справи відсутні відомості про отримання відповідачем платіжної картки, а посилання в апеляційній скарзі на пункти Умов та правил надання банківських послуг, суперечать тексту наявних в матеріалах справи Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, які позивач долучив до позовної заяви. З заяви позичальника №DNH4KP60530270 вбачається, що він отримав споживчий кредит в розмірі 8 645,00 грн., з яких 6 650 грн. Банк перерахував на поточний рахунок підприємства торгівельно-сервісної мережі - ЧП Крафт Восток.

Посилання позивача на заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2012 року, яким нібито задоволені вимоги банку та стягнута заборгованість за кредитом, є необгрунтоваеними, оскільки вказане рішення скасоване ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 серпня 2013 року, а рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2014 року, яке набуло чинності 17 лютого 2015 року, у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором станом на 26 вересня 2012 року у розмірі 55 599,98 грн. відмовлено.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції в судовому рішенні повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

У відповідності до частини 1 статті 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують наведеного та зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні, і апеляційний суд на підставі ст.308 ЦПК України відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, Апеляційний суд Донецької області

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу позивача Публічного акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: О.М. Пономарьова

Судді: С.А. Зайцева

А.В. Лоленко