Справа № 128/2034/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

07 листопада 2016 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого-судді Ганкіної І.А.,

за участі секретаря Шеванюк О.В.

та сторін по справі:

позивача ОСОБА_1

пред-ка позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 сільської ради Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, який в подальшому уточнив (а.с. 16-17). Позов обґрунтовує тим, що 05.04.2006 року помер його батько ОСОБА_6, після смерті якого відкрилась спадщина на майно, що знаходиться в с. Писарівка по вул. Немирівське шосе, 13, Вінницького району Вінницької області. Заповіт спадкодавець не залишив. Позивач є одним із спадкоємців першої черги за законом, тому вважає, що має право прийняти спадщину за законом на частину майна, яка належала його батьку. Спадщину позивач у строк, встановлений ст. 1261 ЦК України, не прийняв, оскільки був необізнаний у порядку прийняття спадщини і ніхто йому, в тому числі і працівники сільської ради, в цьому не посприяли. До того ж, після смерті батька він сам захворів і тривалий час лікувався. 26.01.2016 року Апеляційний суд Вінницької області, розглянувши апеляційну скаргу позивача на рішення Вінницького районного суду Вінницької області по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 сільської ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності в порядку спадкування за законом, в своєму рішенні вказав наступне: «Із матеріалів справи та апеляційної скарги вбачається, що право ОСОБА_1 на спадщину після смерті його батька рішенням суду першої інстанції порушено у звязку з незалученням його до участі у справі. В даному випадку справа може бути вирішена по суті лише за участю всіх спадкоємців, що претендують на спадщину після смерті ОСОБА_6 та ОСОБА_7». Позивач вважає, що з огляду на висновок апеляційного суду, він не втратив на даний час свій статус спадкоємця першої черги. Дізнавшись 26.01.2016 року про вказані обставини, позивач вирішив звернутися до Вінницької районної державної нотаріальної контори для того, щоб прийняти спадщину після смерті свого батька ОСОБА_6, від якої він фактично не відмовлявся. Позивач в позові зазначає, що після смерті батька пройшло вже багато часу, однак він лікувався від онкологічного захворювання, тому переймаючись в першу чергу своїм здоровям, не займався оформленням своїх спадкових прав. Саме в звязку з зазначеним, ним було порушено строк звернення з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори. На думку позивача, вказана обставина є поважною для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Також позивач зазначає, що крім нього, спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 були дружина спадкодавця ОСОБА_7 та його син ОСОБА_8, які проживали за тією ж адресою, що і спадкодавець та на даний час є померлими. На звернення позивача в нотаріальну контори з приводу прийняття спадщини після смерті батька, йому було відмовлено з тих підстав, що він пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини. Вважаючи, що строк, який пропустив позивач для подання заяви про прийняття спадщини, є поважним, він звернувся до суду з даним позовом та просить суд визнати пропущений ним строк для прийняття спадщини таким, що пропущений з поважних причин та поновити його, а також визначити йому додатковий строк тривалістю один місяць для подання до Вінницької районної державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_6, який помер 06.04.2006 року.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позов підтримали, та суду показали, що після смерті батька в будинку залишилися проживати його дружина - мати позивача ОСОБА_7 та син ОСОБА_8 Сам позивач з сім»єю також проживали в будинку, однак були зареєстровані за іншою адресою. Позивач постійно допомогав матері, і доглядав її, а на певний час виїджав на заробітки. Вважає, що прийняв спадщину після батька та матері, так як не втрачав інтересу до спадкового майна, допомогав матері, і ще до її смерті заселився проживати у будинок, вважаючи його своєю спадщиною. Але як стало йому відомо згодом вже у 2015р. даний будинок був отриманий у власність ОСОБА_3, донькою ОСОБА_9, що від нього було приховано і він зверунувся до суду з апеляційною скаргою на рішення Вінницького районного суду за яким питання щодо спадкового майна було вирішено у його відсутність. Позивач вважає, що набув право на спадщину, так як проживав з матір»ю на час її смерті та просить визначити додатковий строк на подання заяви до нотаріального органу про прийняття спадщини після батька.

Відповідач ОСОБА_5 сільська рада Вінницького району та області подала суду заяву за якою просять слухання справи проводити у їх відсутність. У вирішенні судового спору покладаются на думку суду.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник згідно договору про надання правової допомоги ОСОБА_4 проти позовної заяви заперечили, так як вважають, що позивачем не доведено підстави для визначення додаткового строку на подання заяви до нотаріального органу про прийняття спадщини після батька, який помер ще у 2006р., про що позивачу було добре відомо. Просять суд звернути увагу на те, що позивач зазначив, як поважну причину пропуску строку на подання даної заяви ту обставину, що хворів на тяжку хворобу та тривалий час лікувався. Однак, жодного доказу цього не подав, факт хвороби та лікування ничим не підтвердив, а зазначає лише ту обставину, що проживав з матір»ю до її смерті, та після її смерті, однак просить визначити додатковий строк на подання заяви до нотаріального органу про прийняття спадщини після батька, а не матері.

В своїх письмових запереченням зазначили, що позовна заява є необґрунтованою, обставини, які викладені в ній не відповідають дійсності, а тому позовні вимоги є незаконними і не підлягають до задоволення, оскільки позивачем не підтверджено жодними достовірними та допустимими доказами факт його хвороби, в звязку з якою він не мав змоги вчасно звернутися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, який помер 05.04.2006 року. Також в запереченнях вказано, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті 05.04.2006 року ОСОБА_6 була дружина померлого ОСОБА_7 та його діти: ОСОБА_8 (батько відповідача ОСОБА_3О.) і ОСОБА_1. 14.06.2012 року померла ОСОБА_7 (бабуся відповідача ОСОБА_3О.). Спадщину після її смерті прийняв ОСОБА_8 20.05.2014 року помер ОСОБА_8 Спадщину після його смерті прийняла ОСОБА_3, так як у встановлений законом строк звернулася з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Згідно виписки з домової книги, на момент смерті 05.04.2006 року ОСОБА_6 разом з ним постійно проживала та була зареєстрована його дружина ОСОБА_7, тобто вона фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка і відповідно до норм ч. 3 ст. 1268 ЦК України не заявила у встановлений законом строк про відмову від прийняття спадщини. Таким чином, ще за життя своєї матері ОСОБА_7 позивач мав можливість за її згодою бути включеним до кола спадкоємців після смерті 05.04.2006 року ОСОБА_6 згідно норм ч. 2 ст. 1272 ЦК України і подати заяву про прийняття спадщини. Сторона відповідача вважає, що позивач не навів у своїй позовній заяві дійсно поважних причин, повязаних з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця, в звязку з якими він пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті 05.04.2006 року батька ОСОБА_6 Позивач є здоровою, працездатною людиною, постійно проживає в Україні, а тому міг направити заяву про прийняття спадщини навіть поштою або звернутися до нотаріальної контори особисто. Також відповідач в запереченнях зазначає, що після смерті ОСОБА_6 минуло вже десять років. За таких обставин вона вважає, що пропуск строку позовної давності є окремою підставою для відмови в позові ОСОБА_1 За даних підстав відповідач просить відмовити позивачу в задоволенні його позовної заяви (а.с. 70-73).

Заслухавши пояснення сторін по справі, покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Це означає, що суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації, або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В судовому засіданні встановлено, що 05.04.2006 року в с. Писарівка, Вінницького району Вінницької області помер ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-АМ № 335916, виданого повторно 15.12.2015 року (а.с. 18), а також копією свідоцтва про смерть серії І-АМ № 024770, виданого 06.04.2006 року (а.с. 52).

Відповідно до копії довідки № 560, виданої виконкомом ОСОБА_5 сільської ради Вінницького району Вінницької області 25.04.2016 року, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживав і був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2 з 25.12.1984 року по день смерті 05.04.2006 року (а.с. 56).

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на належне йому майно.

Позивач грунтує своє право на подачу даного позову, оскільки належить до кола спадкоємців першої черги за законом після смерті ОСОБА_6, як сін померлого.

Іншими особами, які після смерті ОСОБА_6 відносилися до спадкоємців першої черги за законом є дружина спадкодавця ОСОБА_7 та його син ОСОБА_8, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії І-УР № 101536 від 20.08.1959 року (а.с. 54) та копією свідоцтва про народження серії ІV-УР № 048488 від 30.07.1962 року (а.с. 54).

14.06.2012 року в с. Писарівка, Вінницького району Вінницької області померла ОСОБА_7, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-АМ № 247671, виданого повторно 16.11.2012 року (а.с. 19), а також копією свідоцтва про смерть серії І-АМ № 233522, виданого 15.06.2012 року (а.с. 53).

Згідно копії довідки № 561, виданої виконкомом ОСОБА_5 сільської ради Вінницького району Вінницької області 25.04.2016 року, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживала і була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2 з 08.04.1985 року по день смерті 14.06.2012 року (а.с. 56).

20.05.2014 року в с. Писарівка, Вінницького району Вінницької області помер ОСОБА_8, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-АМ № 335745, виданого повторно 08.12.2015 року (а.с. 20), а також копією свідоцтва про смерть серії І-АМ № 295332, виданого 21.05.2014 року (а.с. 51).

Відповідно до копії довідки № 136, виданої виконкомом ОСОБА_5 сільської ради Вінницького району Вінницької області 18.02.2015 року, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, проживав і був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2 з 24.11.2011 року по день смерті 20.05.2014 року (а.с. 57).

Спадкоємицею першої черги за законом після смерті ОСОБА_8 є його дочка ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про її народження серії ІV-АМ № 322052 (а.с. 55).

З копії ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 25.01.2016 року вбачається, що розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 12.06.2015 року по справі № 128/1911/15-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 сільської ради Вінницького району Вінницької області про визнання права в порядку спадкування за законом, апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено, а рішення скасовано та ухвалено нове, яким в задоволенні позову відмовлено. Оглядом цієї ухвали встановлено, що предметом позову було спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_8, який помер 20.05.2014 року. Як на підставу для скасування рішення, колегія Апеляційного суду Вінницької області зіслалась на таке: «Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції у порушення ст.ст. 212-214 ЦПК України не встановив коло спадкоємців після смерті ОСОБА_6 та ОСОБА_7 й не звернув уваги на ту обставину, що після смерті спадкодавця залишився син ОСОБА_1, який є спадкоємцем першої черги спадкування за законом»; «Із матеріалів справи та апеляційної скарги вбачається, що право ОСОБА_1 на спадщину після смерті його батьків рішенням суду першої інстанції порушено у звязку з незалученням його до участі у справі. В даному випадку справа може бути вирішена по суті лише за участю всіх спадкоємців, що претендують на спадщину після смерті ОСОБА_6 та ОСОБА_7» (а.с. 23-24).

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З копії листа Вінницької районної державної нотаріальної контори за № 847/02-17 від 08.04.2016 року, адресованого ОСОБА_1, вбачається, що на його усне звернення повідомлено, що у Вінницькій районній державній нотаріальній конторі після смерті ОСОБА_7, померлої 14.06.2012 року, на підставі письмової заяви ОСОБА_8 про прийняття спадщини вх. № 1135/02-14 від 04.07.2012 року заведено спадкову справу № 407/2012 року.

Також у матеріалах спадкової справи зберігається заява ОСОБА_1 про прийняття спадщини вх. № 2155/02-14 від 22.11.2012 року.

З наданих документів вбачається, що до складу спадкового майна входить незавершений будівництвом житловий будинок 39% готовності під № 13, розташований в с. Писарівка, Вінницького району Вінницької області по Немирівському шосе; земельна ділянка площею 1,68 га, розташована на території ОСОБА_5 сільської ради Вінницького району Вінницької області та земельна ділянка площею 1,68 га, розташована на території ОСОБА_5 сільської ради Вінницького району Вінницької області, належна ОСОБА_6, померлому 05.04.2006 року, спадкоємцем якого є його дружина ОСОБА_7.

Також в листі зазначено, що Вінницька районна державна нотаріальна контора не має можливості видати ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину, оскільки згідно ст. 49 Закону України «Про нотаріат» та п. 1 глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Також в даному листі розяснено, що для того, щоб оформити спадщину він повинен був надати в нотаріальну контору оригінали документів: свідоцтво про смерть, документи на підтвердження місця проживання померлої на день смерті, докази родинних відносин, правовстановлюючі документи на нерухоме майно з підтвердженням реєстрації права власності у встановленому законом порядку тощо, однак, таких документів заявником надано не було, тому з цих підстав Вінницька районна державна нотаріальна контора не має можливості видати свідоцтво про право на спадщину (а.с. 26).

Свідчень про надання позивачем витребуваних нотаріальним органом відомостей не має, доказ повторної відмови нотаріальної контори від видачі свідоцтва після надання даних документів також суду не подано.

Відповідно до копії договору дарування від 25.05.1994 року, посвідченого державним нотаріусом Вінницької районної державної нотаріальної контори ОСОБА_10, зареєстрованого в реєстрі за № 2-1570, зареєстрованого в КП «ВООБТІ» 30.05.1994 року за реєстровим № 324, в реєстровій книзі № 2, ОСОБА_7 подарувала своєму сину ОСОБА_8 житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: с. Писарівка, вул. Немирівське шосе, 13, Вінницького району Вінницької області (а.с. 98-99).

З копії домової книги для реєстрації громадян, які проживають у ІНФОРМАЦІЯ_5, вбачається, що за вказаною адресою значились зареєстрованими: ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8 та ОСОБА_1, який значився зареєстрованим з 25.12.1984 року і вибув 25.07.1998 року (а.с. 49-50).

Відповідно до копії рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 03.07.2015 року по справі № 128/1923/15-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 сільської ради Вінницького району Вінницької області про припинення права власності на знищене майно, позов задоволено та вирішено: визнано за ОСОБА_3 право в порядку спадкування за законом після смерті 20 травня 2014 року батька ОСОБА_8 на будівельні матеріали, з яких збудовано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № по 13 вулиці Немирівське шосе в с. Писарівка, Вінницького району Вінницької області, що згідно технічного паспорту, виготовленого КП «ВООБТІ» 27.03.2015 року, складається з: житлового будинку під літерою «Д» (незавершений будівництвом 39% готовності); веранди під літерою «д»; ганку з козирком; сараю під літерою «Е»; сараю під літерою «Ж»; погребу під літерою п/Ж (В); воріт з хвірткою № 1 та криниці № 2; припинено право власності, в звязку зі знищенням (знесенням), на житловий будинок під літерою «А», що розташований за адресою: с. Писарівка Вінницького району Вінницької області, вулиця Немирівське шосе, будинок № 13, що належав ОСОБА_8, який помер 20 травня 2014 року згідно договору дарування від 25 травня 1994 року, посвідченого ОСОБА_10, державним нотаріусом Вінницької районної державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 2-1570, даний договір дарування був належним чином зареєстрований в КП «ВООБТІ» 30.05.1994 року за реєстровим номером 324, в реєстровій книзі № 2. Вказане рішення набуло законної сили, згідно наявної на копії відмітки, - 12.02.2016 року згідно ухвали Апеляційного суду Вінницької області (а.с. 111-113; 114-117).

Згідно листа Вінницької районної державної нотаріальної контори за № 2505/01-16 від 16.09.2016 року про надання інформації, відповідно до матеріалів спадкової справи № 407/2012 до майна померлої 14.06.2012 року ОСОБА_7, заяву про прийняття спадщини за законом подали її сини ОСОБА_8 та ОСОБА_1; відповідно до матеріалів спадкової справи № 292/2014 до майна померлого 20.05.2014 року ОСОБА_8, заяву про прийняття спадщини за законом подала його дочка ОСОБА_3; відповідно до Спадкового реєстру спадкоємці померлого 05.04.2006 року ОСОБА_6 до нотаріальних контор та приватних нотаріусів по питанню відкриття спадщини не звертались, спадкова справа не заводилась (а.с. 103).

З копії листа Вінницької районної державної нотаріальної контори за № 1100/02-17 від 06.05.2016р., адресованого ОСОБА_1, вбачається, що його звернення повідомлено, що статтею 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, а статтею 1270 ЦК України передбачений строк подачі заяви про прийняття спадщини, який становить шість місяців і він закінчився 06 жовтня 2006 року. Як вбачається з тексту заяви позивач проживав та був зареєстрований з спадкодавцем-батьком за різними адресами, а отже відповідно до вищезазначеної статті ЦК України пропустив строки для подачі заяви про прийняття спадщини. Зі слів інших спадкоємців нотаріальній конторі відомо про те, що спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняла тільки одна людина - це його дружина, ОСОБА_7 (а.с.128).

Відповідно до частини 3 статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом вищезазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, правила частини 3 статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Відповідно до ст. 1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до змісту ч. 2 ст. 1272 ЦК України позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається: 1) у разі відсутності письмової згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори; 2) у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину та могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви.

Коли спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини та бажає її отримати, він звертається до спадкоємців однієї черги, які отримали спадщину, тобто вже подали заяву про прийняття спадщини, або фактично її прийняли, з проханням надати йому письмову згоду на включення його до кола спадкоємців, що отримають спадщину. Якщо спадкоємці, які прийняли спадщину, дають на це згоду спадкоємець, який не отримав спадщину, може звернутися в нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини з заявою про прийняття спадщини. Вважається, що такий спадкоємець поновлюється в колі спадкоємців і в нього виникає право для надання заяви про прийняття спадщини. Ця заява подається до нотаріальної контори або нотаріуса вже після сплину шестимісячного строку. Згоду на включення до кола спадкоємців повинні дати усі спадкоємці тієї черги, що прийняли спадщину. В протилежному випадку спадкоємець, що не встиг прийняти спадщину та не отримав згоди спадкоємців, має право звернутися до суду.

В судовому засіданні встановлено, що після смерті 05.04.2006 року ОСОБА_6 спадщину після нього прийняла його дружина ОСОБА_7, оскільки проживала та була зареєстрована з ним за однією адресою в с. Писарівка, по вул. Немирівське шосе, 13, Вінницького району Вінницької області, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Самим позивачем у власних поясненням визнано ту обставину, що на час смерті батька він проживав та був зареєстрований за іншою адресою.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Позивач на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем ОСОБА_6 і в супереч вимогам ч.2 ст.1272 ЦК України, з проханням надати йому письмову згоду на включення його до кола спадкоємців, що отримають спадщину, до матері не звернувся, відмову не отримав. Відмова матері ОСОБА_7 від спадщини після смерті чоловіка також до нотаріального органу не поступала.

Також позивач не звертався з письмовою заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори, що вбачається з вищевказаного інформаційного листа Вінницької районної державної нотаріальної контори за № 2505/01-16 від 16.09.2016 рокута за № 1100/02-17 від 06.05.2016р.,(а.с. 103,128) та не отримував обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії у звязку з пропущенням позивачем строків на прийняття спадщини після смерті батька.

Крім того, як доказ звернення з заявою про прийняття спадщини після смерті батька, позивач надав суду лист Вінницької районної державної нотаріальної контори за № 847/02-17 від 08.04.2016 року, згідно якого він подав заяву про прийняття спадщини після смерті матері і вказаний лист не є обґрунтованою постановою про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з пропуском строку (а.с. 26).

Не є обґрунтованою постановою про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з пропуском строку і лист Вінницької районної державної нотаріальної контори за № 1100/02-17 від 06.05.2016р.

У справі № 6-85цс12 Верховний Суд України, зокрема, вказав, що правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви, а також ці обставини визнані судом поважними.

На підтвердження того, що позивач хворів онкологічним захворюванням на момент відкриття спадщини після смерті батька, в звязку з чим змушений був постійно лікуватись і тому не мав змоги вчасно звернутись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, жодних належних та допустимих доказів суду не надав.

Суд вважає, що пропущення строку для прийняття спадщини підтверджує наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, а тому звернення до суду із зазначеним позовом здійснюється після звернення до нотаріальної контори, за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини і видачі свідоцтва про право на спадщину.

Згідно ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; 3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; 4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; 5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; 6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; 7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; 8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов'язані з її вчиненням; 9) в інших випадках, передбачених законом. Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 цього Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 цього Закону. Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов'язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Зазначене також вбачається з глави 13 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженого Наказом МЮУ 22.02.2012 року № 296/5.

Згідно розяснень п. 23 постанови Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження . Відмова нотаріуса має бути обґрунтованою.

Зважаючи на те, що позивач не отримав обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, суд дійшов висновку, що позивач передчасно звернувся до суду з вищезазначеними повними вимогами, а тому в задоволенні позовної заяви слід відмовити з підстав передчасного звернення позивача до суду з позовом про визначення додаткового строку достатнього для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Також суд вважає на ту обставину, що позивачем не надано жодного доказу того, що він хворів онкологічним захворюванням на момент відкриття спадщини після смерті батька, в звязку з чим змушений був постійно лікуватись і не мав змоги вчасно звернутись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

В зв»язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати до стягнення не підлягають.

Керуючись ст.1272 ЦК України, ст.ст. 11,15,59,60,203,209,213,214,223 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 сільської ради Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький районний суд шляхом подачі апеляційної скарги на протязі 10 діб з моменту винесення рішення.

Суддя: