Справа № 465/4481/15 Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я.
Провадження № 22-ц/783/3096/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2016 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Гриновця Б.М.,

суддів: Богонюка М.Я., Ванівського О.М.,

при секретарі: Фейір К.О.,

з участю: представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 09 лютого 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором №LVL9F610931344 від 08.06.2012 року, -

в с т а н о в и л а:

оскарженим рішенням у задоволенні зазначеного позову відмовлено.

Вказане рішення оскаржив позивача в особі представника ОСОБА_4.

У поданій апеляційній скарзі представник апелянта вказує, що, на його думку, при ухваленні зазначеного рішення неповно зясовано обставини, які мають важливе значення у справі та порушено норми матеріального і процесуального права. Так, зокрема, зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що позичальник певний час систематично виконував зобовязання за кредитною угодою. Крім того, просить апеляційний суд врахувати, що відповідачем не спростовано жодним чином доводів позивача, а за наявності сумнівів в підставності заявленого позову, суд першої інстанції не вчинив жодних дій щодо перевірки наданих позивачем доказів. Вважає, що висновок суду щодо відсутності підстав для задоволення позову у звязку із відсутністю доказів фактичної передачі позичальнику кредитних коштів та отримання ним товару суперечить обставинам справи, оскільки кошти були перераховані постачальнику товару, а факт отримання чи неотримання товару відповідачем не входить до предмету доказування у цій справі. Вказує також, що, на його думку, сторони дійшли згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, такий договір слід вважати укладеним, а відтак висновок суду першої інстанції щодо недотримання сторонами письмової форми укладення кредитного договору не відповідає обставинам справи.

На підставі вказаного, просить оскаржене рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалюючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано жодних доказів, які б підтвердили оплату ним товару, який отримав відповідач, або доказів перерахування зазначених сум на рахунок відповідача-позичальника. Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що покликання позивача на виникнення у відповідача обовязків, у звязку із підписанням заяви №LVL9F610931344 від 08.06.2012 року, не може трактуватися як укладення договору чи іншого правочину із переліченими правами та обовязками сторін.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції, колегія суддів не погоджується виходячи з наступного.

Як вбачається із заяви ОСОБА_3 №LVL9F610931344 від 08.06.2012 року, зокрема п.15 такої, підписаної представником ПАТ КБ «Приватбанк» з однієї сторони та позичальником з іншої, відповідач згоден, що ця заява разом із запропонованими ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_5 та правилами, Тарифами складає між ним і банком кредитно-заставний договір (а.с.8).

Частиною 1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до абз.1 ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

На підставі вказаного, колегія суддів важчає передчасним та помилковим висновок суду першої інстанції про те, що підписана сторонами заява не може трактуватися як укладення договору чи іншого правочину, оскільки судом не встановлено всебічно та обєктивно обставини справи та не зясовано, що вказана заява разом з запропонованими кредитором ОСОБА_5 та правилами і Тарифами складає кредитно заставний договір, що погоджено між сторонами та відповідає вимогам ст.207 ЦК України.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, позивачем було надано кредит відповідачу на наступні цілі (а.с.8):

оплата/часткова оплата товарів (телевізор рідкокристалічний Samsung 32 EII 3999, 00 грн., карточка Скетра сервіс Плюс 469,00 грн., мережевий продовжувач LUEON стабілізатор 249,00 грн. та засіб для чищення Bravis 79,00 грн.)а 4796,00 грн., шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на р/р №9626 ООО «САВ-Дистрибьюшн»;

оплата страхового платежу на р/р №000 СК ЗАТ «Страхова компанія «Арсенал Дніпро» 710,74 грн.;

оплата одноразової винагороди за надання фінансового інструменту, розмір якої, згідно п.4 згаданої заяви становить 0,00 грн..

Крім того, згідно погодженої між сторонами заяви №LVL9F610931344 від 08.06.2012 року позичальник зобовязався сплатити суму авансового платежу за товар з власних коштів у розмірі 240,00 грн. (а.с.8).

Згідно наявних в матеріалах справи меморіальних ордерів від 08.06.2012 року, ОСОБА_3, через західне ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк» здійснив 08.06.2012 року перерахунок 710,74 грн. на користь ПрАТ СК «Арсенал страхування» (а.с.29) та 4556,00 грн. на користь ООО «САВ-Дистрибьюшн» (4796,00 грн. вартості товарів 240,00 грн. авансового платежу, що повинно було бути сплачено ОСОБА_3Б.) (а.с.29, звор.).

При цьому, як вбачається із зазначених меморіальних ордерів, перерахунок коштів здійснювався західним ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк» з розрахункового рахунку №4932 на відповідні рахунки страхової компанії та постачальника.

Згідно постанови Національного Банку України №280 від 17.06.2004 року «Про затвердження Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України та Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.07.2004 року за №918/9517 рахунок класу «2», тип «2203» застосовується для облікування довгострокових кредитів на поточні потреби, що надані фізичним особам.

Відтак, колегія суддів вважає встановленим та підтвердженим наявними в матеріалах справи доказами, що ПАТ КБ «Приватбанк» надав ОСОБА_3 кредитні кошти, шляхом перерахування таких (з врахуванням авансового платежу відповідача) з відповідного банківського рахунку на рахунки узгодженої між сторонами страхової компанії та постачальника, обумовлених сторонами товарів.

При цьому, як вбачається із наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості, відповідач своїх зобовязань за укладеним між сторонами кредитним договором, не виконав, допустивши порушення графіку погашення кредиту та сплати щомісячних платежів, визначених п.7 заяви №LVL9F610931344 від 08.06.2012 року.

Частиною 1 ст.526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

На підставі вищевказаного, колегія суддів вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність будь-яких доказів того, що позивачем надано відповідачу кредит, а відповідні кошти перераховано на його рахунок чи безпосередньо ОСОБА_3 на рахунки постачальників товару, або фактичне отримання останнім такого товару та незаконним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення, згідно п.п.1, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України, є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Частиною 2 ст.314 ЦПК України встановлено, що апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

Таким чином, на підставі вищевказаного колегія суддів вважає, що при ухваленні оскарженого рішення суд першої інстанції не зясував в повному обсязі усіх обставин справи, неправильно застосував норми матеріального права і, як наслідок, ухвалив необґрунтоване та незаконне рішення, яке підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог позивача.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п.п.1, 4 ч.1 ст.309, ч.2 ст. 314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 09 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість в розмірі 8605 (вісім тисяч шістсот пять) гривень 24 (двадцять чотири) копійки, яка складається з: 3812 (три тисячі вісімсот дванадцять) гривень 67 (шістдесят сім) копійок заборгованість за кредитом; 3 (три) гривні 81 (вісімдесят одна) копійка заборгованість за процентами за користування кредитом; 737 (сімсот тридцять сім) гривень 30 (тридцять) копійок заборгованість по комісії за користування кредитом; 3165 (три тисячі сто шістдесят пять) гривень 50 (пятдесят) копійок пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 500 (пятсот) гривень штраф, фіксована частина; 385 (триста вісімдесят пять) гривень 96 (девяносто шість) копійок штраф, процента складова.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судові витрати у справі в розмірі 511 (пятсот одинадцять) гривень 56 (пятдесят шість) копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Б.М.Гриновець

Судді: М.Я.Богонюк

ОСОБА_6