Справа № 361/8578/15-ц Головуючий у І інстанції Шинкар А. О.
Провадження № 22-ц/780/5226/16 Доповідач у 2 інстанції Сержанюк А. С.
Категорія 26 31.10.2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі головуючого судді - Сержанюка А.С., членів колегії - суддів Журби С.О., Суханової Є.М., із участю секретаря Топольського В.О., розглянувши у м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 липня 2016 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 липня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 борг у сумі 24 787,74 грн. та 487,20 грн. судового збору.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним відмовлено.

На обґрунтування ухваленого рішення зазначено, що позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення боргу є обґрунтованими та доведеними належними доказами.

Що стосується зустрічного позову, то суд не вбачає підстав для його задоволення, оскільки, позивачем за зустрічним позовом не надано належних доказів на підтвердження обставин, що оспорюваний договір вчинений під впливом обману, що є його обов'язком відповідно до ст. 60 ЦК України.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Крім цього, зазначає, що він ніколи не бачив і не знає позивача, не отримував від нього кошти, те, що під боргову розписку йому відпустили товар.

Просить скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 липня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічну позовну заяву задовольнити у повному обсязі.

Суд, закінчивши з'ясування обставин і перевірку їх доказами у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 01 серпня 2014 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3 у позику готівкові кошти в розмірі 1 000 доларів США на строк 21 день ( до 21 серпня 2014 року ) з моменту її отримання ( а.с. 17 ).

Станом на 02 грудня 2015 року відповідач своїх зобов'язань не виконав, кошти не повернув, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду із позовною заявою та сплатив 243,60 грн. і 243,60 грн. ( 1-2, 7, 8 ).

При цьому, зазначив, що еквівалент боргу на 27 листопада 2015 року складає 23 597,30 грн.

Відповідач позов не визнав і, в свою чергу, звернувся із зустрічною позовною заявою про визнання договору позики недійсним на підставі ч. 1 ст. 230 ЦК України ( 28-32, 71-73 ).

Будь-яких належних та допустимих доказів на спростування заявлених вимог за первісним позовом, обставин укладення правочину, розміру позики, а також на підтвердження своїх зустрічно заявлених вимог ОСОБА_2 ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції не надав.

За таких обставин, місцевий суд правильно встановив обставини справи, визначив відповідно до них правовідносини та прийшов до висновку на підставі, зокрема, ст.ст. 215, 230, 267, 526 1046, 1049 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 33, 58-60, 88, 212-215 ЦПК України, про задоволення заявлених позовних вимог за первісним позовом та про відмову у задоволенні зустрічного позову і ухвалив у справі законне та обґрунтоване рішення на підставі належних та допустимих доказів.

Таким чином, доводи ОСОБА_2 про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, зокрема, ст. 99 Конституції України", ст.ст. 203, 215, 229 524, 533, 1046, 1047, 1051 ЦК України, ст.ст. 32, 35 Закону України "Про Національний банк", ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", ст. 3 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", ст.ст. 10, 57, 60, 159, 213, 214 ЦПК України, на думку апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи і повністю спростовуються належними та допустимими доказами по справі, зокрема, розпискою ( а.с. 2, 17 ), яку суд другої інстанції відносить до числа достовірних, належних та допустимих доказів згідно ст.ст. 58, 59 ЦПК України.

Окрім цього, відповідач, при розгляді справи, не оспорив факт власноручного виготовлення зазначеної розписки, що додатково свідчить про обгрунтованість первісно заявлених позовних вимог.

Таким чином, зазначені та інші доводи, викладені у скарзі, зокрема, про неотримання апелянтом коштів за розпискою і під яку йому відпустили товар, на її оригіналі зазначено номер документу на підставі якого надали майно, необхідність виконання грошового зобов'язання в гривнях, ОСОБА_2 не знайомий та ніколи не бачив позивача, договір позики вчинений від впливом обману, на переконання апеляційного суду та у силу викладеного, не спростовують висновки суду першої інстанції про обґрунтованість заявлених позовних вимог за первісним позовом та недоведеність зустрічного позову.

Твердження апелянта про те, що під розписку йому відпустили товар, а на її оригіналі зазначено номер документу на підставі якого надали йому майно, ОСОБА_2 не знайомий та ніколи не бачив позивача, договір позики вчинений під впливом обману, з точки зору суду другої інстанції, не відповідають дійсності, оскільки повністю спростовуються зазначеною вище розпискою і, при цьому, апелянт на їх спростування, не надав будь-яких доказів.

Доказом неправдивості пояснень відповідача про отримання майна під виготовлену ним розписку є довідка ( а.с. 63 ), згідно якої ОСОБА_3 працює в ТОВ "Інвестком" з 27 червня 2012 року, а не в зазначеній апелянтом установі.

Окрім цього, названа апелянтом приходна накладна від 01 серпня 2014 року в матеріалах справи не міститься, що також, на переконання апеляційного суду, свідчить про неправдивість зазначеної апелянтом інформації щодо обставин написання розписки.

Таким чином, викладені у апеляції доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, а тому оскаржуване рішення, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 308 ЦПК України.

Окрім цього, згідно вимог ч. 3 ст. 309 ЦПК України, порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити. Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 липня 2016 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуючий: А.С. Сержанюк

Судді: С.О. Журба

Є.М. Суханова