АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2016 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Білич І.М., Поліщук Н.В.,

при секретарі Горбачовій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват банк» про визнання договорів недійсними,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 березня 2016 року,

встановила:

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 22 березня 2016року в задоволенні названого позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримав.

Представник ПАТ КБ «Приват Банк» проти апеляційної скарги заперечила.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із відсутності підстав для визнання недійсним кредитного договору № К3V0GК15005712 від 18.04.2007 року та договору іпотеки від 18.04.2007 року.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Встановлено, що 18.04.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № К3V0GК15005712.

Сума кредиту: 216 000 доларів США.

Цільове призначення кредиту: купівля квартири, а також 43 216,32 доларів США на оплату страхових платежів у випадках та в порядку передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 договору.

Термін повернення: 18 квітня 2027 рік.

Процентна ставка: 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі суми 0,2% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно п.3.11 даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2. даного Договору.

В забезпечення виконання умов даного договору між позивачем та відповідачем укладено договір іпотеки квартири від 18.04.2007 року, за яким позивач передала в іпотеку квартиру № 4 в будинку № 13 на вул. Димитрова в м. Києві.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Отже, підставою недійсності правочину за ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України є суперечність саме змісту правочину нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства з огляду на те, що змістом правочину є відповідні його виду умови.

Частинами 1, 2, 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Крім того, ч. 2 ст. 192, ч. 2 ст. 524, ч. 3 ст. 533 ЦК України передбачено, що у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом допускається використання іноземної валюти при виконанні зобов'язань.

Отже, чинне законодавство передбачає можливість вираження та виконання зобов'язань у іноземній валюті, у випадках встановлених законом.

Статтею 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Вирішуючи спір, суд вірно встановив відсутність підстав для визнання договорів недійсними.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги про те, що банк перед укладенням кредитного договору не повідомив позивача про умови кредитування визначені ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»; ввів в оману позивача щодо наявних форм кредитування, сукупної вартості кредиту, переваг та недоліків запропонованої схеми кредитування; кредитний договір не містить всіх обов'язкових умов визначених ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», колегія суддів виходить з того, що позичальник був ознайомлений із умовами кредитування у банку, інформацією щодо сукупної вартості кредиту, порядком погашення основної суми кредиту, процентів за користування кредитом, графіком платежів, загальним розміром вказаних сум та розміром сукупних витрат, необхідних для укладення кредитного договору, про що свідчить його підпис на кредитному договорі.

Доводи апеляційної скарги про помилковість висновків суду щодо необґрунтованості позовних вимог, колегія суддів відхиляє, оскільки позивачем не доведено, що умови кредитного договору порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, завдають шкоди споживачеві.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 22 березня 2016 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 22 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: І.М. Білич

Н.В. Поліщук