Справа № 202/4848/16-ц
Провадження № 2/0202/2418/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 грудня 2016 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: Бєсєди Г.В.

при секретарі: Голін Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив № 411», Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради про встановлення факту та визнання права власності в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2, обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив № 411», Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради, треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, Шоста дніпропетровська нотаріальна контора про встановлення факту та визнання права власності в порядку спадкування.

В обґрунтування позовної заяви ОСОБА_1 зазначив, що після смерті його батька ОСОБА_4 відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1, яка належала йому на праві власності. За життя останнім було складено заповіт, відповідно до якого належну йому квартиру він заповідав ОСОБА_1 Після смерті батька у квартирі мешкала його мати ОСОБА_5, яка також за життя склала заповіт на його користь та заповідала квартиру йому. Відповідач по справі ОСОБА_2 є його сестрою, яка окремо мешкала від батьків та не зверталась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Коли він звернувся із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, нотаріус надала йому розяснення, в якому наголошувала на невідповідність прізвищ померлих батьків та ОСОБА_1 Вважає, що він є спадкоємцем за заповітом майна померлого батька ОСОБА_6, яке складається з квартири АДРЕСА_1. У звязку з тим, що після смерті батька в квартирі мешкала його мати, то вона фактично прийняла належну їй частку у праві спільної сумісної власності подружжя на майно та належну їй обовязкову частку, але при житті також склала заповіт на належну їй частку у квартирі. Просить суд посилаючись на ст.ст. 256, 1220, 1223, 1297 ЦК України встановити факт того, що померлий 09 серпня 2012 року ОСОБА_6, є його рідним батьком; встановити факт того, що померла 08 червня 2015 року ОСОБА_5 є його матірю; визнати за ним ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_2 в цілому, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6, який помер 09 серпня 2012 року та після смерті ОСОБА_5, яка померла 08 червня 2015 року.

В судові засідання зявлялись позивач та його представник, які підтвердили викладені в позовній заяві обставини та вимоги, просили суд їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання зявлялась, визнала позовні вимоги, зазначаючи, що позивач по справі є її рідний брат, та вона не заперечує, щоб визнали в цілому право власності на квартиру за ним.

Представник відповідача обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив № 411» в судове засідання не зявився, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не подавав.

Представник відповідача Індустріальної районної у місті Дніпрі ради в судове засідання зявився, не заперечував щодо задоволення позовних вимог.

Представник третьої особи - Шостої державної нотаріальної контори та приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 в судові засідання не зявлялись, про час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином, причини неявки не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи не подавали.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Згідно матеріалів справи державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 05 квітня 2004 року був посвідчений заповіт ОСОБА_5, яка на випадок смерті зробила наступне розпорядження: заповіла квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ОСОБА_1.

Державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 05 квітня 2004 року також був посвідчений заповіт ОСОБА_6, який на випадок смерті зробив наступне розпорядження: заповів квартиру, що знаходиться за адресою: Дніпропетровськ, АДРЕСА_4 ОСОБА_1.

Право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_6, що підтверджується інформацією, наданою начальником інформаційно-юридичного відділу КП «ДМБТІ» Дніпропетровської міської ради 21 липня 2015 року.

ОСОБА_6 помер 09 серпня 2012 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-КИ № 478392, виданим Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області 14 серпня 2012 року.

ОСОБА_5 померла 08 червня 2015 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-КИ № 478392, виданим Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області 10 червня 2015 року.

Після смерті ОСОБА_6, померлого 09 серпня 2012 року спадкова справа не відкривалась, що підтверджується повідомленням нотаріуса № 2122/01-16 від 21 вересня 2016 року.

Матеріалами справи підтверджено, що після смерті ОСОБА_5 спадкова справа відкривалась.

Із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_5, до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області 08 липня 2015 року звернувся ОСОБА_1.

Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 надано 01 березня 2016 року розяснення ОСОБА_1 щодо оформлення спадкових прав на майно, яке залишилось після смерті гр. ОСОБА_8.

Разом з цим, матеріали справи не містять постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Розглядаючи позовні вимоги про встановлення факту родинних відносин, суд керуються положеннями ст. 256 ЦПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 зазначеної статті суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Згідно свідоцтва про народження серії ІV-УР № 1258078 батьками ОСОБА_1 були ОСОБА_6 та ОСОБА_5.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підтвердили, що дійсно ОСОБА_1 є сином ОСОБА_6 та ОСОБА_5.

Зазначені обставини визнала і відповідач по справі ОСОБА_2

Таким чином, суд вважає, що факт родинних відносин ОСОБА_1 та ОСОБА_6, який помер 09 серпня 2012 року та є батьком ОСОБА_1, а також ОСОБА_1 та ОСОБА_5, яка померла 08 червня 2015 року та є матірю ОСОБА_1 знайшов своє підтвердження, та в частині встановлення факту родинних відносин позов підлягає задоволенню.

При розгляді позовних вимог щодо визнання права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 суд виходить з наступного.

Виходячи з положень ст. 174 ЦПК України визнання позову не є беззаперечною підставою для його задоволення судом.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, що передбачено ст.1218 ЦК України.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України.

Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмова від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом,

Частиною 1 ст.328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Частиною 1 ст.1298 ЦК України визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Згідно з роз'ясненнями, які викладені в п.23 постанови Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Винесення нотаріусом постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину свідчить про наявність спору про право на спадщину, що дозволяє особі звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину є підставою для відмови у позові.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як встановлено судом нотаріусом не було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька ОСОБА_6, так і не було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері ОСОБА_5.

З урахуванням викладеного суд вважає, що оскільки в матеріалах справи та в дослідженій судом спадковій справі відсутні постанови нотаріуса про відмову ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірне майно, звернення позивача з позовом про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування є передчасним, а тому відсутні правові підстави для його задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 169, 197, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив № 411». Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради про встановлення факту та визнання права власності в порядку спадкування задовольнити частково.

Встановити факт родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сином ОСОБА_6, померлого 09 серпня 2012 року.

Встановити факт родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сином ОСОБА_5, померлої 08 червня 2015 року.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції.

Суддя: Г.В. Бєсєда