Справа № 466/2956/15 Головуючий у 1 інстанції: Глинська Д.Б.
Провадження № 22-ц/783/2281/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі: головуючого Тропак О.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.,

за участю секретаря Іванової О.О.,

з участю: прокурора Лящука Т.І.,

представників відповідача: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами: позивача ОСОБА_4 та відповідача ОСОБА_5 управління Державної казначейської служби України у Львівській області на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 01 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 управління Державної казначейської служби України у Львівській області, ОСОБА_5 управління юстиції у Львівській області, Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції про відшкодування шкоди,-

в с т а н о в и л а :

20 квітня 2015 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_5 управління державної казначейської служби України у Львівській області, ОСОБА_5 управління юстиції у Львівській області, Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції про відшкодування шкоди. В обгрунтування позову зазначав, що ним 24 березня 2003 року на прилюдних торгах було куплено квартиру № 5а по вул. Торфяній, 9 в м. Львові, площею 53 кв.м. за 27 500 гривень. У куплену квартиру він не зміг поселитися та використовувати її по призначенню внаслідок того, що власниця квартири ОСОБА_6 не була виселена. В 2003 році позивач звернувся до суду із позовною заявою про її виселення, однак його заява не була вирішена, оскільки ОСОБА_6, звернулась із заявою до прокуратури міста та до суду про визнання прилюдних торгів недійсними, визнання протиправними дії і рішення Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції щодо реалізації квартири, яка належить їй на праві власності, та скасування акту державного виконавця про проведення прилюдних торгів з реалізації цієї квартири. Судами різних інстанцій всі ці заяви були розглянуті та прийнято остаточне рішення, що ВДВС Шевченківського району Львівського міського управління юстиції неправомірно провів реалізацію майна, порушуючи діючі норми законодавства України і торги визнані протиправними. Відповідно, позивач втратив право на куплену квартиру. Неправомірними діями виконавчої служби йому заподіяно майнову та моральну шкоду.

В процесі розгляду справи позивачем було подано зміни та доповнення до позовної заяви , а відтак просив суд стягнути в його користь з Державної Казначейської Служби України, ОСОБА_5 управління юстиції в Львівській області, Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, ОСОБА_5 управління державного казначейства України у Львівській області моральну шкоду в розмірі 25000 грн та матеріальну шкоду в розмірі 2128427 грн , а всього - 2 153 427 гривень.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 01 лютого 2016 року позов задоволено частково. Вирішено: стягнути солідарно з ОСОБА_5 управління державної казначейської служби України у Львівській області, Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, ОСОБА_5 управління юстиції у Львівській області в користь ОСОБА_4 27 500 ( двадцять сім тисяч пятсот) гривень матеріальної шкоди та 551 (пятсот пятдесят одну) гривню, 20 коп. судового збору. В задоволенні решти вимог відмовлено.

Рішення від 01 лютого 2016 року в апеляційному порядку оскаржили: позивач ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_7 управління Державної казначейської служби України у Львівській області.

Позивач ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 01 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задоволити позов в повному обсязі. Наводить доводи про те, що вартість квартири в різні роки була різна, так як в 2003 році одна ціна, а в 2016 році інша. Разом з тим просить суд визначити величину вартості квартири, яка була ним придбана для купівлі іншого аналогічного житла. Судом першої інстанції не було враховано як доказ договір найму квартири, так як по вині виконавчої служби, використовувати куплену ним квартиру для свого проживання він не міг, а тому був змушений винаймати іншу квартиру. Також судом не було надано відповідної правової оцінки доказам, що підтверджують його моральні страждання у звязку із втратою права на куплену квартиру.

Відповідач ОСОБА_7 управління Державної казначейської служби України у Львівській області із оскаржуваним рішення не погоджується, а відтак в апеляційній скарзі просить рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 01 лютого 2016 року скасувати в частині солідарної відповідальності ОСОБА_5 управління казначейства та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити ОСОБА_4 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_5 управління Державної казначейської служби України у Львівській області. Зокрема, зазначає, що докази, які наявні у матеріалах справи, не підтверджують сукупність необхідних складових для притягнення усіх відповідачів до цивільної відповідальності, а отже, не дають достатніх правових підстав для задоволення позову. Відтак, при задоволенні позову суд повинен був обгрунтувати розмір шкоди, причинний звязок цієї шкоди із неправомірними діями заподіювача шкоди. Саме по собі посилання на те, що рішенням суду визнано протиправність дій (бездіяльності) державного виконавця, не звільняє а ні позивача, а ні суд від доведення інших складових частин цивільно-правової відповідальності. Стверджує, що на сьогоднішній день закону щодо відшкодування шкоди, завданої громадянину органом державної влади не прийнято, тобто відсутній механізм відшкодування останньої, а тому суд на власний розсуд не може визначати порядок та спосіб відшкодування шкоди державою, оскільки він не наділений відповідними повноваженнями. Вважає, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, так як позивач просив стягнути матеріальну шкоду із таких відповідачів як ОСОБА_7 управління Державного казначейства України у Львівській області ( яке ще у грудні 2011 року як юридичну особу ліквідовано, про що внесено відповідний запис до ЄДРПОУ). Аналогічна ситуація вбачається і по ОСОБА_5 управлінню юстиції у Львівській області. Додатково покликається на те, що саме до компетенції Державної казначейської служби України належить питання функціонування єдиного казначейського рахунку та відшкодування такого роду спричиненої шкоди. На думку відповідача повертати кошти сплачені за квартиру повинна саме власниця квартири ОСОБА_6, а не держава.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу позивача належить відхилити, а апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_5 управління Державної казначейської служби України у Львівській області належить задовольнити з наступних мотивів.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду , визначені ст. 1167 ЦК України, а саме::

1. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

2. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

У відповідності до ст. 1173 ЦК України:

1. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

У відповідності до ст. 1174 ЦК України:

1. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до положень ст. 11 Закону України від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР «Про державну виконавчу службу» , шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом , за рахунок держави.

Згідно постанови Галицького районного суду м. Львова від 31 березня 2008 року у адміністративній справі за позовом ОСОБА_6 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції з участю третіх осіб: ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання дій та рішення Шевченківського ВДВС Львівського міського управління юстиції по реалізації квартири протиправними ( а.с. 110-111) , якою було задоволено адміністративний позов ОСОБА_6 і визнано дії та рішення Шевченківського ВДВС Львівського міського управління юстиції ( в особі державного виконавця Конашевича С.М.) по реалізації квартири № 5-а по вул. Торф»яній , 9 у м. Львові протиправними, Шевченківським ВДВС проводилися виконавчі дії по виконанню рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 01 квітня 2002 року , яким було задоволено позов ОСОБА_8 до ОСОБА_10 про стягнення суми боргу за договором позики у розмірі 18000 гривень.

З огляду на те, що рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 01 квітня 2002 року про задоволення позову ОСОБА_8 до ОСОБА_10 про стягнення суми боргу за договором позики у розмірі 18000 гривень, яке виконувалося Шевченківським ВДВС, дії якого визнано неправомірними щодо ОСОБА_6, не стосувалися позивача ОСОБА_4, який не був ні учасником виконавчого провадження , ні особою, яка б залучалася до проведення виконавчих дій, відтак, колегія суддів вважає, що у справі не було, передбачених ст.ст. 1173,1174 ЦК України , ст. 11 Закону України від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР «Про державну виконавчу службу» підстав для висновку про те, що при здійсненні Шевченківським ВДВС своїх повноважень при виконанні рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 01 квітня 2002 року могла бути завдана шкода ОСОБА_4, який набув право власності на квартиру № 5-а по вул. Торф»яній , 9 у м. Львові 11 квітня 2003 року на підставі акту про прилюдні торги з реалізації арештованого майна від 28 березня 2003 року. ( а.с. 7).

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги позивача про скасування оскаржуваного рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог.

Водночас, колегія суддів вважає, що у справі були відсутні підстави для часткового задоволення позовних вимог і для покладення на відповідачів солідарного обов»язку відшкодувати позивачу матеріальну шкоду в розмірі 27500 гривень.

Як було зазначено вище, право власності на квартиру АДРЕСА_1яній у м. Львові позивач набув за результатами проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна, на підставі свідоцтва, виданого 11 квітня 2003 року за реєстраційним № 1555 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_11 ( а. с. 7).

Позивачем не було надано доказів, які б підтверджували ту обставину, що акт про прилюдні торги від 28 березня 2003 року та вищезазначене свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_2яній у м. Львові в судовому порядку визнані недійсними. Відтак, позивачем не надано доказів в підтвердження тієї обставини, що майнові права на цю квартиру позивачем на день розгляду справи судом втрачені, причому втрачені саме внаслідок незаконних рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування (посадових або службових осіб цих органів) при здійсненні ними своїх повноважень.

У відповідності до ч. 3 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду апеляційної скарги буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов»язковою підставою для скасування рішення.

Враховуючи вищезазначені законодавчі положення, та встановлені у справі обставини у їх об»єктивній сукупності, колегія суддів вважає що у справі були відсутні правові підстави для часткового задоволення позовних вимог і солідарного стягнення з відповідачів матеріальної шкоди в розмірі 27500 гривень.

У зв»язку з вищенаведеним, колегія суддів дійшла висновку про те, що:

апеляційну скаргу відповідача належить задовольнити, оскаржуване рішення в частині часткового задоволення позовних вимог і стягнення з відповідачів судового збору належить скасувати і ухвалити у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про стягненняз відповідачів на користь позивача матеріальної шкоди в розмірі 27500 гривень;

а в частині відмови у задоволенні позовних вимог оскаржуване рішення належить залишити без змін.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то у відповідності до ч. 4 ст. 88 ЦПК України, понесені відповідачем ОСОБА_7 управлінням Державної казначейської служби України у Львівській області судові витрати за подання апеляційної скарги, належить компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ч. 4 ст. 88 , ч. 3 ст. 303, п. 2 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_4 відхилити.

Апеляційну скаргу відповідачаОСОБА_5 управління Державної казначейської служби України у Львівській області задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 01 лютого 2016 року в частині часткового задоволення позову та солідарного стягнення з ОСОБА_5 управління державної казначейської служби України у Львівській області, ОСОБА_5 управління юстиції у Львівській області, Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції:

в користь ОСОБА_4 27500 (двадцять сім тисяч п»ятсот) гривень матеріальної шкоди ;

в користь Держави 551 (п»ятсот п»ятдесят одну ) гривню 20 коп судового збору,-

скасувати і ухвалити у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачів на користь позивача матеріальної шкоди в розмірі 27500 гривень.

В решті рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 01 лютого 2016 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені відповідачем ОСОБА_5 управлінням Державної казначейської служби України у Львівській області, компенсувати за рахунок держави.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий Тропак О.В.

Судді: Приколота Т.І.

ОСОБА_12