Справа № 428/8443/15-ц
Провадження № 22ц/782/475/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2016 року, червня місяця, 15-го дня колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі : головуючого судді Яреська А.В., суддів Назарової М.В., Борисова Є.А., за участі секретаря: Попової Т.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку Луганської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» на заочне рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 13 квітня 2016 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

встановила:

03.09.2015 року позивач ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, у позовній заяві просило суд стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором BLAЖГА00018820 від 16.03.2011 року у сумі 41 348,11 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 4951,17 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом у сумі 1261,10 грн.,заборгованості за комісією у сумі 3062,50 грн., та штрафу(пені) за несвоєчасне виконання зобовязань в сумі 32073,34 грн. Заочним рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 13 квітня 2016 року позов Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено частково, було стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» заборгованість за кредитним договором BLAЖГА00018820 від 16.03.2011 року у сумі 9274,77 грн. Стягнуто з ОСОБА_2судовий збір в розмірі 1218 грн.

Із заочним рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 13 квітня 2016 року позивач ОСОБА_3 акціонерне товариство «Всеукраїнський ОСОБА_1» не погодився та надав на нього апеляційну скаргу, у якій вважає, що оскаржуване рішення незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, суд неповно зясував усі фактичні обставини справи, просив скасувати оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні стягнення пені за несвоєчасне виконання зобовязання та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 штраф (пеню) за несвоєчасність виконання зобовязань за кредитним договором у розмірі 32073,34 грн., у іншій частині рішення просив залишити без змін.

Вислухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до таких висновків.

Статтею ст. 303 ЦПК України є передбачено , що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Статті 213, 214 ЦПК України вказують на те, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як передбачено ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частина 2 ст. 59 ЦПК України передбачає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у частині вимог про стягнення штрафу (пені) за несвоєчасність виконання зобовязань за кредитним договором у розмірі 32073,34 грн. суд виходив з того, що станом на час розгляду справи по суті триває антитерористична операція, не винесено Указ Президента України про її завершення, а отже пеня, що є нарахованою за період з 14 квітня 2014 року на суму заборгованості за кредитним договором стягненню з відповідача не підлягає.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, адже до них він дійшов із належним дотриманням норм матеріального та процесуального права, судом було повно та всебічно досліджено і оцінено обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначено юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює. Згідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виходячи з аналізу ч. 1 ст. 546, ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня і штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1. ст. 611 ЦК України). Умовами договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків погашення кредиту і процентів за користування ним. Також умовами кредитного договору передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за інші правопорушення. Так, відповідно до п. 4.3. укладеного договору № BLаЖГА00018820 від 16.03.2011 року за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів боржник сплачує пеню. Відповідач порушував взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, своєчасно не повертав тіло кредиту та не сплачував проценти за користування ним. Звертаючись до суду із позовом, ПАТ «ВіЕйБі Банк» вказував на те, що сума плати за пропуск платежів (пеня) станом на 25 серпня 2015 року складає 32073,34 грн.

Між тим, згідно з ч. 2 ст. 258 ЦК України встановлена спеціальна позовна давність в один рік до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені є такою, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Позов надійшов до суду 03.09.2015 року, є датованим та зданим на поштове відділення для відправлення 29.08.2015 року, тобто спеціальна позовна давність в один рік до вимог про стягнення неустойки датувалася б з 29.08.2014 року, тоді як вже з 14 квітня 2014 року кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами. Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Законом України № 1669-У11 від 02.09.2014року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»на час проведення АТО забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

У п. 5 ст. 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону передбачено, що Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону зобов'язаний, зокрема: затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, у період із 14 квітня 2014 року до її закінчення. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про боротьбу із тероризмом» район проведення антитерористичної операції - це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція. Згідно з наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07 жовтня 2014 року № 33/6/а«Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень).

Місце постійного проживання відповідача було зареєстровано на території м. Стаханов Луганської області. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року № 1275-р на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з додатком зазначеного переліку, м. Стаханов Луганської області відноситься до населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Отже, за таких обставин доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно розповсюдив дію Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на правовідносини, що виникли між банком та боржником у зазначеній справі на увагу не заслуговують, адже з наданих банком суду доказів, а саме кредитного договору вбачається, що відповідач є зареєстрованим за місцем проживання м. Стаханів, вул. Чайковського, 12/26, саме цю адресу вказав позивач і у позові, що надійшов на адресу суду, це вбачається і з відмітки у його паспорті (а.с. 20). Запит суду першої інстанції до Міністерства соціальної політики щодо надання інформації про фактичне місце проживання ОСОБА_2 був здійснений судом, проте іншої інформації щодо цього суд не отримав через її відсутність (а.с. 29), позивач не надав суду першої інстанції належних та допустимих доказів про те, що на відповідача не можуть розповсюджено дію Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», як на громадянина України, який є зареєстрованим та постійно проживає або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Відомості у договорі банківського обслуговування про фактичне проживання ОСОБА_2 у м. Ірпінь на час укладення договору у 2011 році (а.с.5) не дають підстав для таких висновків теж, адже з того часу до 14 квітня 2014 року пройшов значний час, відомості про зміну місця реєстрації проживання є відсутніми.

Отже, за таких обставин колегія суддів приходить до висновків про те, що суд першої інстанції не припустив таких порушень норм матеріального чи процесуального права, що давали б підстави для скасування чи зміни рішення. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань. Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 06.06.2016 року задоволено клопотання Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» , щодо відстрочки сплати судового збору до ухвалення судового рішення по справі.

Відповідно до п.п. 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з ПАТ «ВіЕйБі Банк» підлягає стягненню судовий збір, за подання апеляційної скарги на рішення суду, в сумі 1218 грн.

З огляду на викладене вище та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 314-315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» відхилити.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 13 квітня 2016 року залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» судовий збір в сумі 1218 грн.. на рахунок Апеляційного суду Луганської області за наступними реквізитами:

Отримувач коштів:УК у м. Сєвєродонецьк/Апеляційний суд Луганської області/ 22030101;

Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37944909;

Банк отримувача: ГУДКСУ у Луганській області;

Код банку отримувача (МФО): 804013;

Рахунок отримувача: 0080;

Код класифікації доходів бюджету: Судовий збір; Призначення платежу: 101Апеляційний суд Луганської області.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді: