Справа № 369/3947/16-ц
Провадження № 2/369/2169/16
РІШЕННЯ

Іменем України

06.09.2016 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

при секретарі Дуплій Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відокремленого підрозділу Національного Університету біоресурсів і природокористування України «Боярський коледж екології і природних ресурсів», треті особи Боярська міська рада Києво-Святошинського району Київської області, Національний Університет біоресурсів і природокористування України «Боярський коледж екології і природних ресурсів» про визнання права користування, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2016 року позивачка звернулася до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що її матері ОСОБА_2 була надана кімната в сімейному гуртожитку ще в 1970 році. З того часу була там зареєстрована та постійно проживала, працювала в сільськогосподарському технікумі, який в даний час перейменований в ВП НУБіП. У даний кімнаті вона проживала разом з чоловіком та дітьми. Вона проживала та була зареєстрована в кімнаті та проживала до закінчення шкоди, згодом переїхала. За час проживання батьки з дозволу адміністрації провели добудови та фактично в даний час це є відокремлена квартира загальною площею 71,5 кв.м, житловою площею 34,9 кв.м. Але останні роки вона повернулась до матері та постійно проживала разом з нею, що також повязувалось з погіршенням стану здоровя ОСОБА_2 За цей час вона несла витрати по утриманню даного майна, постійно сплачувала всі платежі. Для реєстрації свого місця проживання, вона знялась з попереднього місця проживання у січні 2015 року. Але через створення штучних перешкод відповідачем, вона не встигла зареєструвати своє постійне місце проживання в цій квартирі, оскільки її мати 18 лютого 2015 року померла. При звернення вже після смерті ОСОБА_2, у проведенні реєстрації їй було відмовлено, оскільки має бути подана зайва наймача на реєстрацію. Оскільки вона постійно проживала в квартирі з червня 2014 року, тому набула право користування даним майном. Відповідач не визнає її права та заперечує щодо проведення реєстрації за нею місця проживання.

Просила суд визнати за нею право користування житловими і допоміжними приміщеннями квартири, яка розташована на першому поверсі двоповерхового будинку гуртожитку і є окремою ізольованою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка складається з двох жилих кімнат площами 10,8 кв.м, 25,8 кв.м, кухня площею 8,3 кв.м, в якій розміщено комфорочна газова плита, раковина, ванна площею 3,9 кв.м з центральним водопостачанням від ТЕЦ, вбиральня площею 0,6 кв.м, коридор 5,2 кв.м та 4.4 кв.м. комора площею 3,4 кв.м та 2,9 кв.м, веранда площею 6,2 кв.м, і висота приміщень 3,0 кв.м, загальною площею квартира 71,5 кв.м, житловою площею 36,6 кв.м.

У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали. Просили суд задоволити позов.

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував. Просив відмовити в задоволенні позову.

У судове засідання представники Боярська міська рада Києво-Святошинського району Київської області, Національний Університет біоресурсів і природокористування України «Боярський коледж екології і природних ресурсів» не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав суду листа про розгляд справи у їх відсутність.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволити частково, виходячи з наступних підстав.

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

При розгляді справи судом встановлено, що 23 квітня 1970 року Боярський коледж екології і природних ресурсів видав ордер на зайняття кімнати 4 площею 31,9 кв.м по вул. Сільгосптехікум, 15 в м. Боярка Києво-Святошинського району Київської області, на імя ОСОБА_2.

ОСОБА_3 є матірю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджено свідоцтвами про народження серія І-АВ №373460, виданого Глевахівською сільською радою Васильківського району Київської області, свідоцтвом про укладення шлюбу серія І-БК №261105, виданого виконавчим комітетом Дударківської сільської ради Бориспільського району Київської області.

З пояснень сторін встановлено, що ОСОБА_1 проживала за даною адресою до закінчення навчання в школі, у подальшому поїхала навчатись та вийшла заміж і з 2003 року була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Ст.ст. 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла.

Згідно ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 156, ч. 2 ст. 64 Житлового кодексу України, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина, діти і батьки.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 Житлового кодексу України припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє колишніх членів сімї права користування займаним приміщенням.

Таким чином, позивачка до моменту залишення квартири була членом сім'ї наймача та мала право користування жилим приміщенням.

Згідно положень ст.. 130 ЖК України, Правил користування гуртожитками громадяни користуються житлом для особистого проживання і проживання членів їх сімей, у разі проживання в приміщенні, що перебуває у їх відособленому користуванні, без згоди власника вселити своїх малолітніх чи неповнолітніх дітей, а за згодою власника вселити до такого приміщення свою дружину або чоловіка, дітей, які досягли вісімнадцяти років, а також батьків.

З показів свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та матеріалів справи встановлено, що після отримання кватири ОСОБА_2 разом зі своєю сімєю зробили добудови до отриманої кімнати, а саме дві житлові кімнати, кухню, ванну, вбиральню, коридор, комору, веранду, провели газопостачання, централізоване водопостачання. Дані добудови проводились з дозволу адміністрації коледжу, жодних зауважень щодо проведених робіт не було.

З поданих суду технічного паспорту на квартиру станом на 2002 рік. Вбачається, що житлова площа квартири становить 36,6 кв.м, загальною площею 71,5 кв.м., складається з двох житлових кімнат, кухні, ванна, вбиральня, коридор, комора, веранда.

Відповідно до списку осіб, які зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, гуртожиток 15, за ОСОБА_2 рахується квартира4, загальною площею 71,5 кв.м, житловою площею 36,6 кв.м.

Відповідно до робочого проекту газопостачання до квартири №4, договору на газопостачання, договору про користування електричною енергією по квартирі №4, договору про надання послуг із збирання і вивезення твердих побутових відходів та рідких нечистот від приватного сектора, договору на надання послуг із вивезення твердих побутових відходів, поданих суду квитанцій про оплату житлово-комунального вбачається, що ОСОБА_2, а після її смерті ОСОБА_1, користувались та оплачували надані житлово-комунальні послуги саме за квартиру.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Свобода пересування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, вільно та безперешкодно за своїм бажанням переміщатися по території України у будь-якому напрямку, у будь-який спосіб, у будь-який час, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати.

У судовому засіданні свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 також суду показали, що десь в 2014 році стан здоровя ОСОБА_2 значно погіршився, що також підтверджено і доданими до позову медичною документацію. Зважаючи на що ОСОБА_1 переїхала в квартиру та з того час постійно проживала в ній, несла витрати на її утримання, доглядала за своєю матірю. В даний час вона також проживає в квартирі.

Факт вселення до квартири за згодою наймача ОСОБА_2 підтвердженої нотаріально завіреною заявою від 09 лютого 2015 року та виданою довіреністю на імя ОСОБА_1, актами депутатів, актами обстеження житлових умов.

За ст. 6 Закону громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобовязані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобовязані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

На виконання вимог закону щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_1 31 січня 2015 року знялась з реєстраційного обліку в с.Дударків Бориспільського району, що підтверджено копією паспорту. Разом з тим, з незалежних від позивача обставин, зареєструватись за місцем проживання не встигла, оскільки її мати померла.

Відповідно до вимог Закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»: у разі якщо особа не може самостійно звернутися до органу реєстрації, реєстрація може бути здійснена за зверненням її законного представника або представника на підставі довіреності, посвідченої в установленому законом порядку (далі - представник). Для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг): письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання.

У разі подання заяви представником особи додатково подаються: документ, що посвідчує особу представника; документ, що підтверджує повноваження особи як представника, крім випадків, коли законними представниками є батьки (усиновлювачі).

Аналогічні вимоги встановлені в постанові Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» від 2 березня 2016 р. № 207.

18 лютого 2015 року померла ОСОБА_2, що підтверджено свідоцтвом про смерть серія 1-ОК №323933, виданого виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області.

26 квітня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Боярської міської ради щодо реєстрації її місця проживання.

Листом виконавчого комітету Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області від 05 травня 2016 року ОСОБА_1 було розяснено порядок реєстрації місця проживання та необхідність подання пакету документів.

У п.18 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» від 2 березня 2016 р. № 207: для реєстрації місця проживання особа або її представник подає в тому числі, документи, що підтверджують раво на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сімї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників).

За ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Оскільки судом встановлено, що ОСОБА_1 з 2014 року постійно проживає ІНФОРМАЦІЯ_4, несе витрати по утриманню майна, сплачує комунальні послуги, була вселена за згодою наймача, зареєструвати своє місце проживання немає можливості через смерть наймача, для реєстрації є необхідним подання рішення суду про визнання за особою право на користування житлом, тому позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Щодо визнання права за позивачем користування певними речами, які знаходяться в квартирі, суд відмовляє, оскільки позивачка не довела позовні вимоги в цій частині.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 57-64, 208-223 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право користування квартирою (блок) №4 (загальною площею 71,5кв.м, житловою площею 36,6кв.м) по вул. Сільгосптехнікум, буд. 15 в м. Боярка Києво-Святошинського району Київської області.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.С.Пінкевич