АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 551/176/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1809/16Головуючий у 1-й інстанції Сиволап Д.С. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді Карнауха П.М.

суддів: Кривчун Т.О., Пилипчук Л.І.

секретаря Ткаченко Т.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 10 травня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Шишацької селищної ради, ОСОБА_3, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - відділ Держгеокадастру у Шишацькому районі Полтавської області про встановлення земельного сервітуту.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 10 травня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Шишацької селищної ради, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів відділ Держгеокадастру у Шишацькому районі Полтавської області, про встановлення земельного сервітуту відмовлено.

З вказаним рішенням не погодився позивач ОСОБА_2, який в апеляційній скарзі з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи прохає скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення його позову.

Посилається на те, що встановлення земельного сервітуту не порушує права ОСОБА_3, а взявши до уваги висновок експерта з іншої цивільної справи та проігнорувавши клопотання про виклик експерта до суду для дачі пояснень, суд обмежив його право на поставлення питань, участь у проведенні експертизи, отримання пояснень від експерта.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу, приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

У відповідності до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Місцевим судом установлено, що позивач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд прощею 0,2105га та земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,0700га, які розташовані по вул. Шевченка, 23 у с. Дмитрівка Шишацького району Полтавської області, що не заперечується сторонами та підтверджується державними актами на право власності на землю ЯК № 818471 та ЯК № 818436, виданих Сагайдацькою сільською радою Шишацького району Полтавської області 06 квітня 2010 року (а.с. 6-7).

Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 24 листопада 2011 року, яке 06 грудня 2011 року набрало законної сили, а отже встановлені у ньому обставини в силу вимог ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають (а.с.11), 19 лютого 2009 року відповідач шабельник Л.К. придбала у ОСОБА_4 домоволодіння по вул. Шевченка, 25 в с. Дмитрівка Шишацького району Полтавської області. За придбаним домоволодінням була закріплена земельна ділянка площею 0,25га, яка знаходилась в користуванні попереднього власника та не була ним приватизована.

Рішенням 5 сесії 6 скликання Сагайдацької сільської ради Шишацького району Полтавської області від 17 травня 2011 року останній було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою для приватизації земельної ділянки площею 0,25га для обслуговування житлового будинку за адресою: с. Дмитрівка Шишацького району Полтавської області, вул. Шевченка, 25, але використати своє право на приватизацію земельної ділянки вона не може, оскільки ОСОБА_2 відмовляється підписувати акт погодження меж земельної ділянки, обґрунтовуючи це відсутністю підїзду на власну земельну ділянку.

Установлено, що земельний спір між сторонами неодноразово намагались розвязати представники органів місцевого самоврядування.

Так, згідно протоколу № 2 від 04 травня 2012 року виїзного засідання комісії по питанню вирішення земельного спору між ОСОБА_2 а.Т. та ОСОБА_3 останнім було рекомендовано дотримуватись добросусідських відносин, а також з огляду на не досягнення домовленості щодо встановлення земельного сервітуту ОСОБА_2 рекомендовано звернутись до суду для встановлення примусового сервітут (а.с.9-10).

Із змісту ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 лютого 2013 року (а.с. 56-57) вбачається, та не заперечується сторонами, що у липні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до Шишацького районного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_3, Сагайдацької сільської ради, третя особа відділ Держкомзему у Шишацькому район Полтавської області, про встановлення земельного сервітуту.

Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 14 вересня 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 15 жовтня 2012 року, у задоволенні позову було відмовлено.

Вищевказаною ухвалою ВССУ за касаційною скаргою ОСОБА_2 рішення судів першої та апеляційної інстанції були скасовані, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

В ході нового розгляду справи в суді першої інстанції, у відповідності до клопотанням сторони відповідача, за ухвалою суду від 18 квітня 2013 року судовим експертом сектору будівельно-технічних досліджень Полтавського відділення Харківського НДІ судових експертиз ім. М.С. Бокаріуса ОСОБА_5 у справі проведено судову земельно-технічну експертизу (а.с.61-67, 82-84).

Згідно висновку експерта № 345 від 26 липня 2013 року проведеним дослідженням було встановлено, що існує технічна можливість встановлення проїзду (земельного сервітуту) для обслуговування земельних ділянок площами 0,0700га і 0,0786, які примикають до земельної ділянки ОСОБА_2 площею 0,2105 га по вул. Шевченка, 23 в с. Дмитрівка Шишацького району Полтавської області.

На розсуд суду запропоновано один варіант строкового сервітуту права проїзду на транспортному засобі до належних ОСОБА_6, ОСОБА_2 земельних ділянок площами 0,0700 та 0,0786га, призначених для ведення селянського господарства в с. Дмитрівка.

Існує технічна можливість встановлення земельного сервітут на земельній ділянці ОСОБА_3 для проїзду (проходу) до земельних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (а.с. 84).

При проведенні варіантів встановлення земельного сервітуту для обслуговування земельних ділянок ОСОБА_6 та ОСОБА_2 площами 0,0700 та 0,0786га, найбільш обтяжливим для користувача являється варіант проходу, проїзду через земельну ділянку ОСОБА_3 по вул. Шевченка, 25. (а.с. 84)

Для оптимального і зручного використання земельних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_6 у спосіб найменш обтяжливий для власника земельної ділянки щодо якої пропонується встановлення земельного сервітуту, запропоновано варіант встановлення земельного сервітуту через земельні ділянки ОСОБА_7 і ОСОБА_8 (по межі між ділянками), підїзд відбувається з тупикового проїзду (а.с. 83).

Враховуючи те, що вказаний висновок експерта був виконаний у справі з аналогічним предметом та підставами позову, за участю тих самих сторін, а конфігурація та призначення спірних земельних ділянок з часу виготовлення експертного висновку не змінилась, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги зазначений висновок як належний доказ у даній цивільній справі.

Судом також було встановлено, що ухвалою Шишацького районного суду Полтавської області від 12 листопада 2013 року цивільну справу № 551/229/13-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Сагайдацької сільської ради, третя особа відділ Держкомзему у Шишацькому район Полтавської області, про встановлення земельного сервітуту залишено без розгляду за заявою представника позивача ОСОБА_6 від 12.11.2013 (а.с.95), що свідчить на думку суду про те, що до теперішнього часу земельний спір між сторонами в позасудовому порядку не вирішено, що також підтверджується поясненнями сторін в судовому засіданні, які в категоричній формі відмовляються йти на взаємні поступки.

Також встановлено, що земельний спір між сторонами був предметом розгляду виїзної комісії Сагайдацької сільської ради Шишацького району Полтавської області (акт від 31 липня 2014 року).

За результатами розгляду сторонам конфлікту ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3 рекомендовано дотримання добросусідських відносин та необхідність дійти спільної згоди у спірному питанні (а.с.49-50).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що встановлення земельного сервітуту у заявлений позивачем спосіб є найбільш обтяжливим для відповідача та дійшов висновку про те, що позивач, захищаючи власні права ті інтереси, зловживає правом на встановлення земельного сервітуту за рішенням суду.

Такі висновки суду відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на законі, виходячи з наступного.

Згідно ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими.

Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею.

Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Пунктом б ст. 99 ЗК України визначено, що власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення такого земельного сервітуту, як право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху.

Згідно розяснень, наведених у п. 22-2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном.

Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до вимог ч.ч. 1-3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що звертаючись з вказаним позовом, позивач всупереч обовязку доказування та вимогам п. б ст. 99 ЗК України, не зазначив, за яким шляхом (маршрут, ширина та довжина проїзного шляху) повинен відбуватися проїзд сільськогосподарської техніки територією суміжної земельної ділянки та не надав жодної технічної або експертної документації з цього приводу.

Надані ним докази не підтверджують неможливість задоволення потреб обробки земельної ділянки іншим шляхом, ніж встановленням земельного сервітуту відносно ділянки відповідача, а посилання на квитанції про сплату земельного податку ОСОБА_4 від 07.07.2010, звернення за підписом ОСОБА_9 до ОСОБА_4, клопотання про призначення повторної земельно-технічної експертизи у іншій цивільній справі № 551/229/13-ц не стосуються предмету доказування у даній цивільній справі (а.с. 51-53, 54).

Згідно пояснень представника позивача ОСОБА_6, існує альтернативний заїзд на її власну та належну чоловікові земельну ділянку через глухий тупик та по межі земельних ділянок, що належать (належали) ОСОБА_7 та ОСОБА_8, якими вони відмовляються користуватися, щоб не псувати стосунки.

Судом першої інстанції при ухваленні рішення обґрунтовано взято до уваги ту обставину, що даний варіант проїзду до земельних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_6 згідно експертного висновку № 345 від 26 липня 2013 року запропоновано як варіант встановлення земельного сервітуту, що є найменш обтяжливим для власника земельної ділянки ОСОБА_3 (а.с. 67 зворотній бік, а.с. 83), оскільки проїзд сільськогосподарської техніки через земельну ділянку по вул. Шевченка, 23 кожного разу потребуватиме демонтування встановленої огорожі з боку проїзної частини вул. Шевченка.

Також взято до уваги те, що періодичний проїзд важної сільськогосподарської техніки через земельну ділянку, цільовим призначенням якої є будівництво та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, фактично унеможливить побудову власником на маршруті руху техніки будь-яких капітальних споруд, а отже зробить неможливим використання за призначенням значної частини земельної ділянки (згідно висновку експерта ця площа становитиме 385,35 кв.м.), суттєво обмеживши таким чином права користувачів або можливих майбутніх власників земельної ділянки.

Згідно ст. 38 ЗК України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування.

Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм (ст. 39 ЗК України).

Згідно ч. 1 ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Суд першої інстанції встановив, що згідно збірного кадастрового плану с. Дмитрівка Шишацького району Полтавської області (Додаток 1 до висновку експерта № 345), земельна ділянка ОСОБА_2, що призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд та розташована по вул. Шевченка, 23 в с. Дмитрівка Шишацького району Полтавської області, прилягає до земель сільської ради, а саме до проїзної частини вулиці Шевченка в с. Дмитрівка. Таким чином, до вказаного домоволодіння наявний підїзд автомобільною та іншою технікою.

Здійснивши забудову вказаної земельної ділянки позивач ОСОБА_2 власноручно штучно позбавив себе можливості проїзду сільськогосподарської техніки через територію власного двору для обробки земельних ділянок площею 0,0700 та 0,0786га, що призначені для ведення особистого селянського господарства, належать йому та його дружині ОСОБА_6 та примикають до земельної ділянки ОСОБА_2 площею 0,2105га.

Згідно з ч.2 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

З огляду на встановлені по справі обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивач, захищаючи власні права та інтереси, зловживає правом на встановлення земельного сервітуту за рішенням суду, та всупереч вимогам добросусідства намагається реалізовувати власні інтереси у вигляді отримання можливості механізованої обробки своїх земель за рахунок інтересів користувача сусідньої земельної ділянки шляхом проїзду сільськогосподарської техніки через належну їй на праві користування земельну ділянку, цільовим призначенням якої є будівництво та обслуговування житлового будинку і господарських споруд.

При цьому, забудувавши свою земельну ділянку, позивач позбавив себе можливості проїзду сільськогосподарської техніки через власну земельну ділянку.

Крім того, з пояснень сторін судом першої інстанції встановлено, що з пропозицією укладення договору сервітуту відповідно до вимог ст.ст. 402, 638 ЦК України позивач або його представник до відповідача не звертались, звернувшись відразу з позовом до суду про встановлення безоплатного сервітуту.

Враховуючи те, що позивач має можливість задовольнити власні потреби в обробці землі у інший спосіб, а саме шляхом проїзду техніки за альтернативним маршрутом, що запропонований у висновку судової земельно-технічної експертизи, приймаючи до уваги те, що ним не визначено чіткого маршруту руху сільськогосподарської техніки територією суміжної земельної ділянки, суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог за недоведеністю.

Також суд дійшов вірного висновку про неможливість задоволення клопотання представника позивача про виклик в судове засідання для розяснення експертного висновку судового експерта ОСОБА_5, оскільки остання з 10.02.2016 року не працює у Полтавському відділенні ХНДІСЕ, що підтверджується листом даного відділення № 482 від 26.04.2016 року. В Реєстрі атестованих судових експертів інформація про здійснення експертом експертної діяльності на час розгляду справи відсутня, відомостями про її місце проживання на час розгляду справи жоден з учасників судового розгляду не володіє.

Судом першої інстанції сторонам було розяснено право призначення у справі судової земельно-технічної експертизи, в тому числі й повторної, проте позивач та його представник таким правом не скористались.

З огляду на вищенаведене, доводи апеляційної скарги вірних висновків суду не спростовують, зводяться до незгоди з рішенням, відтак на увагу колегії суддів не заслуговують.

Разом з тим, колегія суддів приходить до висновку виключити з мотивувальної частини рішення посилання суду першої інстанції на безпідставність позовних вимог.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,308, 314,315,317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 10 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_1

Судді /підпис/ ОСОБА_10

/підпис/ ОСОБА_11

ЗГІДНО: Суддя Апеляційного

суду Полтавської області ОСОБА_1