Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2016 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді - П.І. Профатило,

при секретарях - Куцик Н.Є., Каліух К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Слов'янська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, Служба у справах дітей Райгородоцької селищної ради Слов'янського району Донецької області, про визначення місця проживання дитини та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Служба у справах дітей Слов'янської районної державної адміністрації, Орган опіки та піклування Райгородоцької селищної ради Донецької області, ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

16 листопада 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 в якій просила суд відібрати дитину та визначити місце проживання дитини. Після уточнення позовних вимог просить суд визначити місце проживання дитини з нею та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 16.07.2005 року вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який 07.02.2013 року розірвано. Від цього шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дитина - ОСОБА_4. Після розірвання шлюбу вони з відповідачем проживали за різними адресами. При розгляді справи про розірвання шлюбу питання про місце проживання дитини не вирішувалося, оскільки з цього приводу спору між ними не було. Дитина проживала з нею, ходила до школи, рівень навчання дитини був на високому рівні, також дитина відвідувала спортивні секції, театральні кружки, отримувала грамоти та подяки. В цей період часу відповідач не приймав ніякої участі у житті та розвитку дитини, вона самостійно водила дитину до кружків. У травні 2015 року відповідач без її відома вивіз дитину до своєї матері у с.Райгородок, Слов'янського району Донецької області, хоча вона не надавала йому нотаріальну довіреність на вивіз дитини з м. Донецька, як це вимагає законодавство при перетині території непідконтрольній Україні. Вона не одноразово зверталася до відповідача з вимогою повернути дитину їй, а також зверталася до різних компетентних органів, однак відповідач відмовляється повернути дитину. Сам відповідач повернувся до м. Донецьку, а дитину залишив у своєї матері - ОСОБА_3 тому просить суд визначити місце проживання дитини з нею за її теперішньою адресою: АДРЕСА_1, а також стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку.

02 грудня 2015 року ОСОБА_2 звернувся із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, посилаючись на те, що 29.10.2014 року йому зателефонувала донька та попросила терміново приїхати до школи за забрати її, оскільки ОСОБА_1 вчора була у нетверезому стані і побила її, наносилу удари по спині, ногах та у голову, погрожувала задушити, тому вона ночувала у бабусі - матері ОСОБА_1, також дитина повідомила, що їй дуже погано та болить голова. Також дитина повідомила йому, що мати неодноразово її била і вона боїться повертатися до дому. Він відразу відвіз дитину до лікаря, дитина пройшла обстеження та їй призначили лікування. З цього часу він прийняв рішення, що дитина проживатиме з ним, а ОСОБА_1 відмовилася віддати речі дитини, а також не надавала ніякої допомоги дитині. Коли в м. Донецьку розпочалася АТО, вони з дитиною переїхали на контрольовану територію України до с. Райгородок Слов'янського району Донецької області де проживає його мати - ОСОБА_3 ОСОБА_1 знала де знаходиться дитина, тому просить суд позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_4 та стягувати зі ОСОБА_1 на його користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити та пояснила суду, що в жовтні 2014 року ОСОБА_2, з її дозволу, поїхав з дитиною до бабусі на 3-4 дня в с. Райгородок, Слов'янського району, Донецької області. в призначений термін він не повернув дитину, на її вимоги повернути дитину не реагував, а лише зазначив, що не поверне дитину та щоб вона віддала її речі. Вона звернулася до відділу міліції в м.

Донецьку, там з ними та дитиною провели бесіду та відповідач під розписку повернув їй дитину. На наступний день вона посварила дитину, яка поскаржилася батькові, що її ніби - то побила мати, відповідач забрав її зі школи, почав возити по лікарях, написав заяву до міліції. В міліції дитина сказала, що вона її била. В міліції домовилися з відповідачем, що вона буде вчити з дитиною уроки, водити на різні кружки, а ночувати вона буде приводити дитину до батька. Відповідач постійно настроював доньку проти неї. Вона зі школи забирала дитину, вони з нею гарно спілкувалися, вона намагалася постійно налагодити відносини з дитиною. Так тривало до травня 2015 року. Після того як почалися літні канікули відповідач вивіз без її згоди дитину до своєї матері в с. Райгородок. На її неодноразові вимоги повернути дитину він не реагував, відключив телефон доньки, щоб вона не могла з нею спілкуватися. Вона не могла виїхати з м. Донецька без дозволу, тому зверталася до різних служб у справах дітей м. Донецька, однак дані органі не підконтрольні території України, тому після того, як вона отримала пропуск, відразу поїхала до м. Дзержинська де проживають її батьки та звернулася до служби у справах дітей Дзержинської міської ради. Влітку декілька разів їй вдавалося по телефону спілкуватися з дитиною, в жовтні 2015 року вона приїхала до Слов'янського району і з тих пір, виключно у школі, на перервах вона спілкувалася з дитиною, передавала придбані для неї речі, фрукти, конфетки, давала невеликі гроші, придбавала канцелярські приладдя. В літку 2016 року вона два рази брала дитину до себе у м. Краматорськ, вони гарно спілкувалися, дитина спала з нею на одному дивані обіймала її. ОСОБА_2 проживає в м. Донецьку зі свідком ОСОБА_5 та не займається вихованням дитини, дитиною займається ОСОБА_3, яка налаштовує дитину проти неї, при зустрічах обзиває її у присутності дитини, вона неодноразово чула як ОСОБА_3 забороняла дитині приймати від неї подарунки. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 не визнала, просила суд відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що у ОСОБА_2 не має підстав позбавляти її батьківських прав відносно її дитини.

Представник позивача ОСОБА_7 в судовому засіданні вимоги позивача підтримав, просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, у задоволенні зустрічних позовних вимог просив суд відмовити, посилаючись на те, що ОСОБА_1 займається духовним та фізичним розвитком дитини, на обліках в наркодиспансерах не перебуває, злочинів щодо дитини не вчиняла, вона спілкується з дитиною, дбає про її духовний, фізичний та моральний розвиток, здоров'я.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2, не з'явився, однак в судових засіданнях на яких він був присутнім, вимоги позивача не визнав, пояснив, що дитина поскаржилася йому, що її побила мати, у неї сильно боліла голова, він забрав її зі школи, почав возити по лікарях, написав заяву до міліції та в міліції дитина підтвердила, що мати її била, а також зазначила, що мати закривала її на балконі, коли до неї приходили чоловіки, погрожувала доньці і дитина забажала проживати з ним, позивачка відмовилася віддати дитячі речі. Також зазначив, що на даний час він офіційно не працевлаштований, просить суд позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно дитини та стягувати з неї аліменти на утримання дитини.

Представник відповідача та третьої особи ОСОБА_3 - ОСОБА_8 в судовому засіданні вимоги позивача не визнала, просила суд відмовити у їх задоволенні, надала в суді пояснення аналогічні поясненням ОСОБА_2, просила задовольнити зустрічні позовні вимоги,посилаючись на обставини викладені в зустрічній позовній заяві.

Третя особа: ОСОБА_3 в судових засіданнях, у яких вона була присутньою пояснила, що вона є матір'ю ОСОБА_2 та бабусею дитини ОСОБА_4 Коли син зі ОСОБА_1 проживала разом, то дитина дуже часто залишалася у неї. У червні 2015 року ОСОБА_2 привіз дитину до неї в с. Райгородок з м. Донецька на канікули. У зв'язку з тим, що в м. Донецьку розпочалася АТО, вони з сином вирішили, що дитина проживатиме з нею в с. Райгородок та буде ходити до школи в с. Райгородок. Син сам влаштував її до школи. ОСОБА_1 не приїжджала до дитини, дзвонила їй та дитина перестала з нею спілкуватися по телефону, тому що позивачка стала розповідати їй страшилки на ніч. Позивачка не давала згоди на те, щоб дитина проживала з нею та ходила до школи у с. Райгородок, однак дитина не хоче жити з матір'ю, хоче жити з нею, оскільки мати її била та вона її боїться. З 2015 року по теперішній час дитина проживає з нею, знаходиться на її утриманні. ОСОБА_1 приходила до неї до дому, зайшла у двір, однак до хати вона її не впустила. Також вона не спілкувалася з позивачкою по телефону та нічого не розповідала їй про дитину,оскільки боялася, що позивачка буде вимагати повернути дитину. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 просила відмовити та підтримала позов ОСОБА_2

В судове засідання 3-я особа: начальник служби у справах дітей Слов'янської райдержадміністрації Донецької області, Анюхіна Я.В. не з'явилася, однак до суду надала заяву, в якій просила суд розглянути справу у її відсутності, зазначила, що заперечує проти задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно дитини ОСОБА_4, оскільки ОСОБА_2 не надав суду жодного належного доказу: не має доказів нанесення матір'ю тілесних ушкоджень дитині, не має негативних характеристик матері, вивіз дитину з м. Донецька без згоди матері дитини, навпаки ОСОБА_1 працює, наймає квартиру в м. Краматорську, неодноразово намагалася забрати дитину у батька, також зазначила, що заперечує проти задоволення вимог ОСОБА_1 щодо визначення місця проживання дитини з нею, оскільки умови проживання у батька та бабусі кращі, дівчинка навчається у школі та звикла до нового місця проживання, а новий переїзд завдасть дівчинці душевної травми, а також враховуючи інтерес дитини, що дівчинка бажає проживати з батьком та спілкуватися з матір'ю, просила суд залишити проживати дитину з батьком а з матері стягувати аліменти на утримання дитини.

В судове засідання 3-я особа: орган опіки та піклування Райгородоцької селищної ради Слов'янського району не з'явився, однак до суду від голови селищної ради надано заяву про розгляд даної справи у відсутності представника органу опіки та піклування, також зазначено, що орган опіки та піклування просить прийняти рішення на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що він є батьком ОСОБА_1, мешкає в м. Дзержинську. До розірвання шлюбу дочка за ОСОБА_2 та дитиною до нього приїжджали, він до них у м. Донецьк приїжджав дуже рідко, з онукою добре спілкувалися. Йому відомо, що ОСОБА_2 у травні 2015 року забрав дитину без згоди ОСОБА_1 вивіз її до своєї матері.про те, що позивачка б'є дитину йому не відомо. У серпні 2015 року, ОСОБА_1 попросила його поїхати провідати дитину, оскільки ОСОБА_3 не пускає її до дитини. Коли приїхав до с. Райгородок, куди приїжджав зі своїм другом, вони з онукою дуже добре спілкувалися, вона розпитувала його про маму, питала де працює, що вона робить та коли до неї приїде, жодного разу не скаржилася на матір та не казала, що вона боїться матір, оскільки та її била. У теперішній час, коли він приїжджає до дитини, вона не хоче з ним спілкуватися, коли він їй дзвонить вона не бере телефон. ОСОБА_3 скаржилася йому на ОСОБА_1, казала йому, що позивачка зіпсувала їм усе життя.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що вона є подругою ОСОБА_1. Коли позивачка з відповідачем мешкали разом, у 2010 році, ОСОБА_2 ніде не працював, тому ОСОБА_1 поїхала на заробітки до м. Харкова. Дитина цей час мешкала з батьком та його матір'ю. ОСОБА_1 пересилала гроші у сім'ю, речі дитині. В Харкові була недовго. Після розлучення дитина стала проживати з матір'ю, ОСОБА_4 добре навчалася, ОСОБА_1 водила її у різні кружки, карате, дитина до батьків відносилася однаково добре, однак ОСОБА_2 постійно погрожував їй, що забере дитину. ОСОБА_1 їй розповідала, що посварила ОСОБА_4 та потріпала її за петельки куртки, після чого ОСОБА_2 забрав дитину, зі школи не після 5 уроку, а після 4 уроку, щоб не зустрітися з позивачкою, про це їй розповідала вчителька ОСОБА_4, яка є її сусідкою. Також вчителька повідомила їй, що ОСОБА_4, коли стала проживати з батьком, стала гірше навчатися. Коли скінчилася школа ОСОБА_2 вивіз її та ОСОБА_4 у Крим, побув з ними 2 дня і поїхав у Донецьк, потім привіз свою матір - ОСОБА_3 та вони стали проживати окремо. Через деякий час їй зателефонувала ОСОБА_1 та повідомила, що їй подзвонила ОСОБА_4 та сказала, що вона не їсть вже дві доби, лише п'є згущене молоко та воду. Вона відразу приїхала до дитини, кали зайшла до квартири, побачила, що ОСОБА_3 спить п'яна, а господарка квартири повідомила їй, що ОСОБА_3 постійно вживає алкогольні напої. Вона забрала дитину до себе. Позивачка подзвонила відповідачу, посварила його та сказала,щоб він терміново забрав дитину та повернув. На другий день він приїхав до неї, забрав дитину та більше вона не бачила ОСОБА_4. Позивачка намагалася додзвонитися до відповідача, але він не відповідав на її дзвінки. Також їй відомо, що ОСОБА_1 приїздила до с. Райгородок, бачилася з дитиною у школі, вона купляла дитині речі, однак та не брала їх та казала, що їй заборонено брати будь - які речі від матері, однак гроші дитина брала у матері.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що вона є подругою сім'ї ОСОБА_1 працювала разом зі ОСОБА_1, ходила до них у гості, ніколи не бачила, щоб ОСОБА_1 била дитину чи грубо з нею спілкувалася. Зі слів ОСОБА_1 їй відомо, що вона посварила ОСОБА_4, потріпала її за петельки, після чого ОСОБА_2 забрав дитину та не віддає її. ОСОБА_1 завжди спілкувалася з дитиною, дбала про неї, ніколи не залишала її, водила до школи та кружки, хвалилася дитиною, її навчанням та досягненнями на кружках. Знає, що ОСОБА_2 ревнував ОСОБА_1, бив її, вона неодноразово приходила на роботу з синцями.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що вона є матір'ю ОСОБА_1 знає, що в період шлюбу ОСОБА_2 зраджував ОСОБА_1, бив її у присутності дитини ногами, душив. ОСОБА_2 не працював, працювала ОСОБА_1 після розлучення дитина проживала зі ОСОБА_1, вона не перешкоджала йому спілкуватися з дитиною, грошової допомоги дитині не надавав, просив ОСОБА_1 щоб вона не зверталася до суду з позовом про стягнення аліментів. Займалася вихованням дівчинки тільки ОСОБА_1, робила з нею уроки, водила до різних кружків. Також їй не відомо, щоб ОСОБА_1 била дитину.

Свідок ОСОБА_16 суду пояснила, що вона є сусідкою ОСОБА_3 та ОСОБА_2, знає, що дівчинка з травня 2015 року проживає разом з бабусею та батьком. ОСОБА_2 погано ставиться до ОСОБА_1, казав, що вона била дитину та не годувала її. ОСОБА_4 не дає торкатися голови, каже, що її побила мати та в неї дуже болить голова. ОСОБА_4 сказала, що якщо її забере мати, то вона втече від неї і буде жити у підвалі, вона не хоче, щоб мати запирала її у кімнаті, коли вона п'яна. Також зі слів ОСОБА_3 їй відомо, що ОСОБА_1 приходила до дитини у школу у нетверезому стані, а також приходила до них додому у нетверезому стані та вчинила сварку.

Свідок ОСОБА_17 суду пояснила, що вона знаходиться у дружніх стосунках з ОСОБА_3 знає, що дівчинку батьки привозили до бабусі на літні канікули. З весни 2015 року дитина проживає зі ОСОБА_3, ходить до школи. До мами у м. Донецьк їхати не хоче, мати часто била дитину по голові. ОСОБА_4 їй повідомила, що мати стала приходити до неї до школи, обурювалася гостинцями, що їй передавала мати.

Свідок ОСОБА_18 суду пояснила, що вона є класним керівником дитини ОСОБА_4. ОСОБА_4 стала навчатися у її класі з 1 вересня 2014 року, на першк вересня ї приводили батько та мати. Термін її навчання склав дві неділі, потім батько забрав її навчатися до м. Донецька. За цей період навчання дитина показала високий рівень знань, дівчинка була життєрадісною веселою, охоче спілкувалася з дітьми. З 1 вересня 2015 року батько знову привів дитину навчатися у її клас. Дитина стала гірше навчатися у порівнянні з минулим роком, стала замкнутою, стала прихованою, вся в своїх думках, на уроках неуважна, позашкільні заняття не відвідує. При бесіді зазначає, що батька любить, якщо задаєш питання про матір, то мовчить. Каже, що хоче проживати з батьком, з матір'ю хоче спілкуватися, сказала, що мати 1 раз її сильно покарала, тому вона не хоче, щоб мати знову її за щось покарала. Про те, що мати її била дівчинка не каже. Також казала, що коли навчалася у Донецьку, то мати водила її на різні кружки, ходила до школи мистецтва та на карате. Мати дівчинки приходить спілкуватися з дитиною 1 раз в неділю. Вона ніколи не бачила мати дитини у нетверезому стані. Дитина завжди спілкувалася з матір'ю охоче. ОСОБА_1 приносила до школи канцелярське приладдя, подарунки ОСОБА_4, вона охоче їх приймала. Вона бачила як мати та ОСОБА_3 сварилися у школі, цю сварку бачила і ОСОБА_4. Після цієї сварки мати знову прийшла до дитини у школу та ОСОБА_4 категорично відмовилася виходити до неї. ОСОБА_3 приходила до школи та повідомила, що можливо мати захоче викрасти дитину, та щоб вона не давала спілкуватися дитині з матір'ю. Вона повідомила про це директора школи та він сказав, що у разі появи матері дитини у школі повідомляти про це батька дитини. Вона була присутньою при зустрічах ОСОБА_4 матір'ю.

Малолітня ОСОБА_4, яку допрошено у судовому засіданні у присутності начальника служби у справах дітей Слов'янської райдержадміністрації Донецької області, Анюхіної Я.В. та психолога ОСОБА_19 суду пояснила, що вона стала проживати з батьком коли мати її побила. З батьком проживала недовго, півроку, потів він відвіз її до бабусі у с. Райгородок. Мати знала де вона знаходиться. Приїжджала до неї у школу, приносила подарунки. В червні 2016 року вона ночувала у матері, вона її забрала в п'ятницю по повернула у суботу. За час перебування з матір'ю вони добре спілкувалися, гуляли в парку. Бабуся з батьком не налаштовують її проти матері, дозволяють спілкуватися. Мати казала їй, що хоче, щоб вона повернулася до неї та проживала з нею. Вона не хоче жити з мамою, вона на неї має обіду та хоче спілкуватися з матір'ю. Мати цікавилася у вчительки та у неї як вона навчається, які кружки відвідує. Приносить їй подарунки, також купила їй (далі мовою дитини) «Жалкие тапочки - мокасины, купила платье на выпускной, но не отдала, когда она приходила в школу, мне некогда было с ней общаться. Папа с бабушкой не пьют, как мама. Я не видела как мама пьет, но знаю, что пьет. Живу с папой с 27 октября 2014 года, когда мама сильно побила по голове (показала суду тім'яна частину голови)».

Свідок ОСОБА_20 суду пояснив, що він є другом сім'ї ОСОБА_3 знає, що сторони мають спір щодо визначення місця проживання дитини. Коли він приїздив до м. Донецька то дитина постійно була у ОСОБА_3, а ОСОБА_1 була на заробітках в м. Харкові. На даний час дитина проживає в м. Райгородок зі ОСОБА_3, вона займається її вихованням разом зі ОСОБА_2 зі слві ОСОБА_3 йому відомо, що ОСОБА_4 не хоче жити з матір'ю. бачив як ОСОБА_1 на Різдво приходила до ОСОБА_3 до дому та вони сварилися у дворі. ОСОБА_4 нічого не казала про те, що мати її била, ОСОБА_4 йому сказала, що їй заборонила мати розповідати про відносини у сім'ї. Бачив у 2008 році ОСОБА_2 та ОСОБА_1, як вони йшли до лісу і в руках у них було по пляшці пива.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що вона є подругою ОСОБА_2, познайомилися влітку 2014 року. ОСОБА_1 знає лише за фотокартками з мережі «Одноклассники», їй її показала ОСОБА_4. Інколи, коли її просив ОСОБА_2, вона забирала ОСОБА_4 зі школи, вона відводила ОСОБА_4 до дому. ОСОБА_4 казала їй, що мати її б'є, п'є та приводить до дому по сторонніх осіб. Одного разу вона забрала ОСОБА_4 зі школи, ОСОБА_1 дзвонила дитині на телефон, а та їй не відповідала, вона прибігла до дому, де живе ОСОБА_2, стала стукати у двері, а ОСОБА_4 сказала, щоб вона не відчиняла двері, тому, що мама може бути п'яною. ОСОБА_4 розповідала їй, що мати її закривала в кімнаті, била ногами по голові і більше вона нічого не пам'ятала. Також перед судовим засіданням вона повідомила їй, що якщо суд її віддасть матері, то вона втече від неї до бабусі.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, їх представників, третіх осіб, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що уточнені вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами.

Пленум Верховного Суду України в п.п. 15 та 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (з подальшими змінами) роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони є батьками малолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).

З особової справи №с-726 учениці Донецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступеня №125, ОСОБА_4 має відмітки за період навчання 2013-2014 учбового року, за 12 бальною системою - 10,11. За період навчання 2014 - 2015 учбового року, за 5 бальною системою - 4,5, більше 4 (а.с. 18-19).

Відповідно до характеристики класного керівника ОСОБА_22, Донецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступеня №125, дитина ОСОБА_4, за період навчання у школі показала високий рівень знань, відвідувала позашкільні кружки, відвідувала театральний кружок. ОСОБА_4 має дуже багату уяву. У дівчинки розвинута пам'ять, мислення, уявлення. Дівчинка спокійна, 2 клас закінчила на відмінно. На теперішній час, проживає у неповній сім'ї з батьком. Періодично, без поважних причин не відвідує школу, знизився рівень успішності, пропав інтерес до навчання. Таке не спостерігалося, поки дівчинка жила з мамою (а.с. 17).

З грамоти, виданої театром «Азарт», вбачається, що ОСОБА_4 нагороджено за творчі успіхи, високе виконавчу майстерність та відданість театральному майстерству (а.с. 22).

З грамоти, виданої Президентом ДОАТК, вбачається, що ОСОБА_4 нагороджено за зайняте 3 місце у Турнірі Донецької області та Традиційному карате в розділі ФУКУ-ГО (8-11 років) (а.с. 23).

З диплому, виданого Президентом ДОАТК, 24.11.2013 року, вбачається, що ОСОБА_4 присвоєно кваліфікацію 9-й (білий пояс) (а.с. 24).

З диплому, виданого Президентом ДОАТК, 02.03.2014 року, вбачається, що ОСОБА_4 присвоєно кваліфікацію 8-й (біло - жовтий пояс) (а.с. 25).

З подяки, врученої колективом та адміністрацією торгового підприємства «Вега», вбачається, ОСОБА_4 нагородили подарунком за старанність та високій рівень навчання (а.с. 26).

З похвального листа, виданого 30.05.2014 року Донецькою загальноосвітньою школою І-ІІІ ступеня №125, вбачається, ОСОБА_4, нагороджена за високі досягнення у навчанні у 2 класі, а також за участь у конкурсі інсценованої казки «Вовк та семеро козлят» (а.с. 27, 29, 30).

З довідки КЛПУ Донецької обласної клінічного територіального медичного об'єднання № 5452 від 29.10.2014 року, проведеного о 16.10 годині, вбачається, що ОСОБА_4 зі скаргами до лікарні. Зі слів дитини та її батька, дитину було побито матір'ю під'їзді будинку 28.10.2014 року приблизно о 18 годині. Зі слів дитини стану непритомності не було, пізніше заболіла голова, нудило. Кожні покрови чисті, порізів кінцівок не має. Встановлено діагноз: забій м'яких тканин потиличної частини голови. За результатами обстеження рекомендовано консультацію окуліста, призначено лікування : тенотен, нейробіон, та заняття з психологом (а.с. 61-63).

Відповідно до постанови про відмову у порушенні кримінальної справи від 30.10.2014 року, у порушенні кримінальної справи за фактом побиття дитини ОСОБА_4 матір'ю ОСОБА_1 відмовлено (а.с. 70).

З характеристики, наданої ОСОБА_1, інспектором по роботі з населенням м. Донецька, вбачається, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_2 одна. Сусідами по дому характеризується позитивно, Спокійна, ввічлива, веде нормальний спосіб життя, у вживанні спиртних напоїв не помічена, скарг зі сторони сусідів не поступало (а.с. 21).

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, тому зустрічні вимоги ОСОБА_2 щодо позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, не підлягають задоволенню, оскільки, ОСОБА_2, крім особистих пояснень, та пояснень дитини, які нічим не доведені пояснень свідків ОСОБА_20, ОСОБА_23, ОСОБА_16ОСОБА_17, які є сусідами та друзями ОСОБА_2 та ОСОБА_3, та знають про побиття дитини та зловживання матір'ю спиртними напоями лише зі слів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, не надано жодного доказу на підтвердження факту побиття дитини та зловживання нею спиртними напоями. Що стосується посилань ОСОБА_3 на те, що дитина їй повідомила, що у разі визначення її місця проживання з матір'ю, вона втече від матері, то суд приходить до переконання, що дані посилання бабусі - ОСОБА_3 нічим не підтверджені, оскільки в судовому засіданні дитина, а також у спілкуванні зі психологом, пояснила, що вона хоче жити з обома батьками та лише боїться, що мати її може насварити. А дані посилання бабусі суд розцінює як налаштування дитини проти матері, дані обставини підтвердила й класний керівник дитини Райгородоцької школи.

Також суд не приймає до уваги посилання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на ті обставини, що ОСОБА_1 не займалася вихованням дитини, оскільки з матеріалів справи вбачається, що мати займалася вихованням дитини, її духовним та фізичним розвитком, що підтверджено грамотами виданими ОСОБА_4, а також характеристикою на дитину, виданої класним керівником Донецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступеня №125, де зазначено, що за час проживання у неповній сім'ї з батьком. Періодично, без поважних причин не відвідує школу, знизився рівень успішності, пропав інтерес до навчання. Таке не спостерігалося, доки дівчинка жила з мамою.

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічним чином питання обов'язків доказування і подання доказів регулює ст. 60 ЦПК України, за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За ст. 11 ЦПК України про диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Виходячи з цих положень закону, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, матеріали справи та виходячи з обставин справи, суд вважає, що достатніх підстав для застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав не має.

Згідно листа директора Департаменту соціального захисту населення Дзержинської міської ради, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, знаходилася на обліку в Департаменті соціального захисту населення Дзержинської міської ради з 31.08.2015 року по 23.12.2015 року, отримувала щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату ЖКП та на неповнолітню дитину. На теперішній час на обліку в Департаменті соціального захисту населення Дзержинської міської ради не знаходиться (а.с. 166).

З акту обстеження житлово - побутових умов проживання неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, складеного комісією органу опіки та піклування Райгородоцької селищної ради Слов'янського району Донецької області, встановлено, що дитина проживає у будинку ОСОБА_3, який їй належить на праві власності. На період проведення обстеження умови для проживання дитини розцінені як добрі (а.с. 64).

Відповідно до характеристики класного керівника ОСОБА_18 Райгородоцької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступеня, дитина ОСОБА_4, навчається з 4 класу. Заняття відвідує,пропускає навчання лише по хворобі, приймає участь у житті колективу, за період навчання у школі. Вихованням дитини на протязі 4 класу займається бабуся та батько дитини, мати дитини до школи не завітала, не приймала участі у вихованні дитини. Дана характеристика дана станом на 25.11.2015 року (а.с. 66).

З довідки з Державного центру зайнятості Дзержинського МЦЗ від 30.11.2015 року, вбачається,що ОСОБА_1 перебувала на обліку в центрі зайнятості з липня по вересень, отримувала допомогу по безробіттю з червня по вересень 2015 року у розмірі 13260,05 грн. (а.с. 96).

З договору про оренду житла вбачається, що ОСОБА_1 знімає квартиру у АДРЕСА_1 (а.с. 97).

З довідки № 1426/60754 від 03.12.2015 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, вбачається, ОСОБА_1 взято на облік як внутрішньо переміщену особу, та що вона фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 99).

З довідки директора Райгородоцької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступеня вбачається,що мати дитини ОСОБА_1 перший раз відвідала дитину у школі 26.11.2015 року. до цього часу не підтримувала зв'язку з класним керівником дитини, вихованням дитини займався батько (а.с.116).

З характеристики, виданої депутатом Райгородоцької селищної ради на ОСОБА_2, вбачається, що ОСОБА_2 мешкає в с. Райгородок зі своєю матір'ю та донькою. Спиртні напої не вживає, добрий, відповідальний, піклується про дитину. Постійного місця роботи не має, але випадкові заробітки дозволяють утримувати дитину (а.с. 119).

Згідно висновку органу опіки та піклування Райгородоцької селищної ради Слов'янського району Донецької області №45/1/01-37 від 03.02.2016 року, вбачається, що під час перевірки проведена бесіда з малолітньою ОСОБА_4, 2005 року народження. Дівчинка задоволена кумовами проживання та відносинами, та бажає однаково спілкуватися з обома батьками. Зважаючи на всі поточні чинники, орган опіки та піклування вважає за доцільне мирно домовитися батькам та укласти угоду про місце проживання дитини, піклування про її матеріальне становище, умови розвитку та підтримки нормального морального клімату (а.с. 137-138).

З довідки про доходи №24 від 07.07.2016 року, виданої ТОВ «РТП-Сервісна компанія», та трудового договору, вбачається, що ОСОБА_1 працює в компанії з 13.05.2016 року фахівцем з методів розширення ринку лікарських засобів, отримала заробітну плату за травень 2015 року - 2394,74 грн., червень 2015 року - 4000 грн. (а.с. 204-207), що свідчить про те, що саме на сьогоднішній день мати може в повному обсязі забезпечувати дитину.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Відповідно до ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч. 2 ст. 161 СК України).

Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно; той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею; той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

За ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Згідно з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» судам роз'яснено, що, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Відповідно до положення ч.1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», ч.ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей.

Суд не приймає до уваги пояснення свідків ОСОБА_16, ОСОБА_17 та ОСОБА_20 в тій частині, що ОСОБА_1 взагалі не займалася вихованням дитини, дитина фактично завжди проживала з бабусею- ОСОБА_3., не спілкується з дитиною, не надає допомоги дитині, оскільки ці обставини свідкам повідомляла ОСОБА_3 та вони спростовуються матеріалами справи, з яких видно, що ОСОБА_1 купляла дитині речі, а характеристиками на дитину, з яких вбачається, що за час проживання дитини з матір'ю, ОСОБА_4 навчалася краще, ніж за час проживання її з батьком.

Так в суді встановлено, та підтверджено поясненнями свідків ОСОБА_11, ОСОБА_24, ОСОБА_10, ОСОБА_13, що батько дитини ОСОБА_4 вивіз дитину без дозволу ОСОБА_1 до с. Райгородок з м. Донецька, та не має наміру повернути їй дитину, фактично позбавивши ОСОБА_1 можливості спілкуватися з дитиною. Між тим ОСОБА_1, не залишилася байдужою до долі доньки, не маючи можливості виїхати з окупованого Донецька, постійно дзвонила дитині, відповідачу, при можливості виїхати з окупованого м. Донецька, приїздила до дитини, купляла дитині подарунки, речі та солодощі, що підтверджено в судовому засіданні поясненнями самої дівчинки та показами класного керівника дитини, а також чеками з магазинів (а.с. 207-219).

Згідно висновку що до прихильності неповнолітньої дитини до одного із батьків, зробленого фахівцем факультету психології, економіки та управління, зробленого на запит адвоката ОСОБА_8, та проведеного у присутності дитини та її батька, вбачається, рекомендовано, враховуючи особливості психоемоційного стану дитини, її чутливого ставлення та вибірковості у комунікативно - соціальної сфері, вона потребує перебування у позитивному мікрокліматі, який на даному етапі життя їй забезпечує батько, та в якому є стабільні житлово - побутові умови для повноцінного розвитку дитини. За результатами вивчення питання, умови проживання дівчинки з татом, та їх стягнення до нього, відповідають необхідним вимогам (а.с. 117), проте, висновком органу опіки та піклування Райгородоцької селищної ради Слов'янського району Донецької області №45/1/01-37 від 03.02.2016 року, вбачається, що під час перевірки проведена бесіда з малолітньою ОСОБА_4, 2005 року народження. Дівчинка задоволена умовами проживання та відносинами, та бажає однаково спілкуватися з обома батьками. Зважаючи на всі поточні чинники, орган опіки та піклування вважає за доцільне мирно домовитися батькам та укласти угоду про місце проживання дитини, піклування про її матеріальне становище, умови розвитку та підтримки нормального морального клімату (а.с. 137-138).

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі ст. 19 СК України та ст. 212 ЦПК України суд здійснює перевірку висновку органу опіки та піклування на предмет обґрунтованості й повноти та може з ним не погодитись, якщо він недостатньо обґрунтований, суперечить інтересам дитини.

З представленого висновку що до прихильності неповнолітньої дитини до одного із батьків вбачається, що ОСОБА_1, на засіданні комісії присутня не була, були лише присутні дитина та її батько, відношення матері до питання щодо визначення місця проживання дитини не з'ясувалося та не враховувалося, тому суд не приймає даний висновок як належний доказ по справі.

Між тим, в судовому засіданні встановлено що ОСОБА_1 добре відноситься до дитини, цікавиться її успіхами, дбає про розвиток дитини, також це підтверджено поясненнями свідків ОСОБА_11, ОСОБА_24, ОСОБА_10, ОСОБА_13, та матеріалами справи, а також суд приймає до уваги, що за ради спілкування та виховання дитини ОСОБА_1 переїхала проживати до м. Краматорська, орендує квартиру, має дохід, який дозволяє утримувати її та доньку, а також відкрила рахунок в Ощадбанку, на який перераховує соціальні виплати, отримані нею на дитину для подальшого їх використання виключно на дівчинку.

Крім того в судовому засіданні встановлено як поясненнями усіх свідків так і поведінкою сторін у суді, що між сторонами склалися неприязні стосунки, що негативно впливає на розвиток дитини її психологічний стан. Дані обставини також в судовому засіданні підтвердила і теперішній класний керівник дівчинки - ОСОБА_18, яка в суді вказала, що після сварки матері та бабусі в школі, на наступний день дівчинка категорично відмовилася спілкуватися з матір'ю, ОСОБА_3 просила її не давати спілкуватися дитині з матір'ю, у разі появи матері відразу телефонувати батькові, що свідчить про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 налаштовують дитину проти матері та забороняють дитині спілкуватися з нею.

Враховуючи, те що дитина ОСОБА_4 жіночої статі, її вік, якій на час ухвалення рішення виповнилося 10 років, висновок органу опіки та піклування Райгородоцької селищної ради, який вважав необхідним сторонам вирішити мирно питання про визначення місця проживання дитини з урахуванням прав та законних інтересів дитини, а також те, що ні на теперішній час, ні в майбутньому сторони не дійшли згоди щодо місця проживання та виховання дитини, суд не встановив виняткових обставин, передбачених у ч. 2 ст. 161 СК України та визначених у принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, які б давали підстави дійти висновку про відсутність підстав для визначення місця проживання малолітньої дитини з матір'ю.

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати свої неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Так ст. 150 СК України, передбачає обов'язок батьків виховання дитини та піклування про неї.

Таким чином, оскільки судом визначено місце проживання дитини зі ОСОБА_1, а передбачених законом підстав для звільнення відповідача від обов'язку утримання дитини судом не встановлено, домовленості між батьками щодо способу утримання дитини не досягнуто, з врахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, досліджених доказів у їх сукупності, суд вважає, що слід стягувати аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 141, 157, 161, 180,182,183 СК України, 3, 10, 11, 61, 88, 209, 212-215, 224-228 ЦПК України, суд, -, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із матір'ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1.

Стягувати зі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, який проживає за адресою: АДРЕСА_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1, аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 16 грудня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Служба у справах дітей Слов'янської районної державної адміністрації, Орган опіки та піклування Райгородоцької селищної ради Донецької області, ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду

Донецької області П.І. Профатило