У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Іваненко Ю.Г., МартинюкаВ.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності на частку у спільному майні, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Київської області від 21 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що з 01 вересня 2004 року вона та ОСОБА_7 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. У період з 01 вересня 2004 року до

24 грудня 2006 року вони проживали у належній їй на праві власності однокімнатній квартирі АДРЕСА_1. 23 серпня 2006 року вони з ОСОБА_7 придбали двокімнатну квартиру АДРЕСА_2, право власності на яку, за їхньою взаємною згодою, було зареєстровано на ім'я ОСОБА_7

21 березня 2007 року сторони зареєстрували шлюб, який рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого

2013 року розірвано. Між нею та ОСОБА_7 існувала усна домовленість щодо майбутнього поділу нерухомого майна, що є об'єктом права їхньої спільної сумісної власності як колишнього подружжя, тобто, квартири АДРЕСА_3, але ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 загинув.

Просила встановити факт проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_7 однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період з 01 вересня 2004 року

по 20 березня 2007 року; визнати квартиру АДРЕСА_4

у м. Білій Церкві Київської області об'єктом її та ОСОБА_7 спільної сумісної власності; визнати за нею право власності на Ѕ частини вказаної квартири.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області

від 28 квітня 2015 року позов задоволено. Визнано факт проживання ОСОБА_4 з ОСОБА_7 без реєстрації шлюбу, як жінки та чоловіка, що проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або у будь-якому іншому шлюбі, у період з 01 вересня 2004 року по 20 березня 2007 року. Визнано квартиру АДРЕСА_3, об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_7 Визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частини квартири АДРЕСА_3. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 21 липня 2015 року рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2015 року скасовано, у позові відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що з 01 вересня 2004 року ОСОБА_4 та ОСОБА_7 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

На підставі договору купівлі-продажу від 23 серпня 2006 року ОСОБА_7 придбав у ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 двокімнатну квартиру АДРЕСА_3. Право власності на квартиру зареєстровано на ім'я ОСОБА_7 27 серпня 2006 року (а. с. 118, 121, т. 1).

21 березня 2007 року ОСОБА_4 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб (а. с. 8, т. 1).

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2013 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 розірвано (а. с. 9, т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_12 помер.

27 червня 2014 року ОСОБА_4 звернулася до приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Дерун А.А. з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 (а. с. 14, т. 1).

Листом приватного Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Кушнір Н.Б. від 07 липня 2014 року № 02-14/238 ОСОБА_4 повідомлено, що оскільки вона на день смерті спадкодавця не перебувала з ним у зареєстрованому шлюбі, їй необхідно звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності на частку у спільному майні подружжя (а. с. 17, т. 1).

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Згідно з ч. 1 ст. 259 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, установлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Згідно з ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_12 з 2000 року належала на праві власності квартира по АДРЕСА_5 після продажу якої на підставі нотаріального посвідченого договору купівлі-продажу від 23 серпня 2006 року, укладеного з ОСОБА_15 за ціною 26 тис. грн (а. с. 190, т. 1), у той же день - 23 серпня 2006 року - була придбана ОСОБА_12 спірна квартира - за 23 400 грн.

Суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що зазначене свідчить про те, що спірна квартира була придбана за особисті кошти ОСОБА_12

Доводи позивачки, що спірна квартира була придбана нею та ОСОБА_7 за спільні кошти у період проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, про що свідчить укладений у простій письмовій формі договір позики, згідно з яким позивачка позичила 20 серпня 2006 року у ОСОБА_16 кошти у розмірі 10 тис. доларів США на придбання спірної квартири, зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом апеляційної інстанції при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а рішення апеляційного суду залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 21 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М., Іваненко Ю.Г., Мартинюк В.І.