Справа № 132/355/15-ц Провадження № 22-ц/772/1300/2016Головуючий в суді першої інстанції Аліменко Ю. О.
Категорія 50Доповідач Марчук В. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Марчук В.С.

суддів: Жданкіна В.В., Ковальчука О.В.

при секретарі: Агеєвій Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Калинівського районного суду Вінницького області від 25 лютого 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів у зв'язку з навчанням дитини, -

В с т а н о в и л а :

В лютому 2015 року ОСОБА_3 звернулась в Калинівський районний суд Вінницької області з даним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 1995 року, який в послідуючому було розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №101 від 27.06.2007 року. В шлюбі у сторін народився син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. З 13.07.2006 року до повноліття сина відповідач сплачував аліменти на його утримання.

Оскільки син з 15.08.2014 року навчається у Національній академії внутрішніх справ і навчання буде тривати до 30.06.2018 року, позивачка просила суд в силу ст. 198 СК України, стягнути з відповідача на утримання сина аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно з часу звернення в суд з позовом до закінчення навчання.

Змінивши свої вимоги, позивачка просила стягнути з відповідача аліменти на утримання сина, але у частці від всіх видів його доходу, а саме - ? частині доходів відповідача.

Підставами вимог зазначила стипендію сина у 220 грн.; навчання в іншому місті - у м. Києві, що потребує коштів на проїзд; проведення ремонту у гуртожитку, потребу в купівлі додаткової навчальної літератури; витрати на харчування.

Відповідач же отримує пенсію, як військовий пенсіонер та з серпня 2014 року призваний на військову службу і проходить її в зоні АТО, у зв'язку з цим отримує грошове забезпечення, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, який навчається.

21.12.2015 року заочним рішенням Калиновського районного суду Вінницької області позов було задоволено повністю.

За заявою відповідача про перегляд заочного рішення вказане заочне рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 21.12.2015 року було скасоване ухвалою цього ж суду від 28.01.2016 року та призначено справу до розгляду в загальному порядку.

В ході нового розгляду даної справи позивачка зменшила свої позовні вимоги до 1/6 частини всіх видів доходів відповідача.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 25.02.2016 року позов задоволено. Вирішено стягувати з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання сина - ОСОБА_4 в розмірі 1/6 частини з усіх видів його доходів (заробітку), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09.02.2015 року до закінчення ОСОБА_4 навчання в Національній академії внутрішніх справ, а саме до 30.06.2018 року, але не довше 23-річного віку. Вирішене питання судового збору. Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.

Не погодившись з даним рішенням ОСОБА_2, оскаржив його в апеляційному порядку до апеляційного суду Вінницької області, як незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Вважає, що він має можливість надавати синові матеріальну допомогу у період навчання і надає, переказуючи йому щомісячно по 1000 грн. При цьому син більшої допомоги не потребує так, як навчається на денній формі за державним замовленням, забезпечений житлом, харчуванням, одежею, отримує 220 грн. стипендії і від нього - батька 1000 грн. допомоги щомісячно. Ще мати має надавати рівнозначну допомогу синові і йому цього достатньо.

Суд не врахував цих обставин та того, що у апелянта на утриманні перебувають не працююча дружина, малолітня донька та батьки - пенсіонери. Просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Колегія суддів, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає що апеляційну скаргу слід відхилити у зв`язку з наступним.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення повністю відповідає вказаним вимогам закону.

Так, задовольняючи позов, суд виходив з тих обставин, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 1995 року, який в послідуючому було розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №101 від 27.06.2007 року. В шлюбі у сторін народився син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а/с11,16). З 13.07.2006 року до повноліття сина відповідач сплачував аліменти на його утримання.

На даний час син ОСОБА_4 з 15.08.2014 року навчається на 2 курсі Національної академії внутрішніх справ (IV рівня акредитації) на денній формі навчання, за державним замовленням, освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавр та отримує щомісяця стипендію у розмірі 220 грн. Термін навчання триває до 30.06.2018 року, що підтверджується довідкою № 101/390 від 15.08.2014 року, виданою відділом кадрового забезпечення Національної академії внутрішніх справ (а/с 15) та визнається сторонами.

Також суд виходив з обставин, що для навчання сина необхідні додаткові кошти, а саме: на проїзди з м. Калинівка в м. Київ та в зворотному напрямку, на придбання додаткової навчальної літератури та канцелярських товарів, на додаткове харчування, придбання цивільного одягу та інші витрати, пов'язані з навчання.

При цьому судом враховано, що відповідач 10.06.2011 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_6 та, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилась донька ОСОБА_7, яка знаходиться на утриманні батька, так як мати перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягненню нею трирічного віку (87-88).

Ще судом враховано, що відповідач має стабільне джерело доходу, а саме на даний час отримує пенсію як військовий пенсіонер та з серпня 2014 року призваний на військову службу і проходить її в зоні АТО, а тому здатний надати повнолітньому сину матеріальну допомогу на період навчання. Стягнення по виконавчих листах з відповідача не проводяться.

Відповідач ОСОБА_2 добровільно після досягнення сином повноліття сплачує кошти на його утримання в розмірі 1005 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень, починаючи з 01.03.2015 року по 27.09.2015 року (а/с 53-58).

Виходячи з зазначених обставин та визнання представником відповідача адвокатом Шимотюк О.В. позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на утримання сина аліментів у розмірі 1/6 частини всіх видів доходу, керуючись нормами глави 16 СК України, суд прийшов до висновку про задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.199 СК України, якою керувався суд при ухваленні рішення, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

З огляду на встановлені обставини, син сторін - ОСОБА_4 продовжує навчання і буде навчатися до 30.06.2018 року (а/с15).

Щодо того, що у зв`язку з навчанням син потребує матеріальної допомоги, незважаючи на те, що він навчається на денній формі за державним замовленням, забезпечений житлом, харчуванням, одежею, отримує 220 грн. стипендії і від батька 1000 грн. допомоги, колегія суддів погоджується з висновком суду з огляду на наступне.

Сама допомога батька у щомісячному грошовому переказі, свідчить про потребу сина в матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням.

Крім того, відповідач нічим не спростував такої потреби, а навпаки підтвердив своїми щомісячними переказами (а/с 53-58, 112-114) та твердженням у своєму запереченні на а/с 51 того, що він виконує свій обов`язок по утриманню сина і допомагає йому матеріально.

Питання можливості батька надавати матеріальну допомогу синові, судом вивчено досконало.

Ні в своєму запереченні, ні в заяві про перегляд заочного рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 21.12.2015 року відповідач не вказував, що він не має можливості надавати синові матеріальну допомогу, навпаки говорилося про наявність такої можливості, лише стояло питання у її добровільності та розмірі (а/с51, 83). І в апеляційній скарзі заявник вказує, що його щомісячний дохід з урахуванням заробітної плати військовослужбовця і пенсії складає 15 889, 53 грн., тому він має можливість надавати матеріальну допомогу синові (а/с129).

За таких обставин, слід звернутися до норми ст. 201 СК України, яка вказує на те, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми ст. ст. 187, 189-192 і ст. 194-197 СК України.

Відповідно до ст. 187 СК України, аліменти на дитину можуть утримуватися за ініціативою платника за його заявою за місцем роботи чи виплати пенсії.

Відповідно до ч.1 ст. 189 СК України, батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначено розмір та строки виплати.

Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

Як видно з матеріалів справи, встановлені обставини справи не врегульовані відповідно до зазначених правових норм, а отже між сторонами є спір щодо надання матеріальної допомоги повнолітньому синові, який продовжує навчання.

З огляду на це, рішення суду підставне.

Враховуючи наявність всіх складових, зазначених у ст. 199 СК України для стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, суд дійшов правильного висновку про задоволення позову. А враховуючи наявність заяви представника відповідача - адвоката Шимотюк О.В. про визнання позову в розмірі 1/6 частини всіх видів доходів ОСОБА_2 (а/с116), яка діяла на законних підставах відповідно до п. 2.2.7 Договору про надання правової допомоги від 20.01.2016 року на а/с 95, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Заяви ж, як самого адвоката так і ОСОБА_2 про непогодження дій адвоката з її довірителем, не спростовують рішення суду (а/с121-122), оскільки вони подані до суду після його ухвалення і не були предметом розгляду у судовому засіданні, про що свідчить відповідь судді відповідачу ОСОБА_2 на а/с 123.

Обґрунтування в апеляційній скарзі процесуальних порушень, допущених судом при постановлені ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 16.10.2015 року про відновлення провадження у даній справі; ухвали того ж суду від 21 грудня 2015 року про відхилення клопотання відповідача про повторне зупинення провадження у справі у зв`язку з його перебуванням в зоні АТО та при ухваленні заочного рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 21.12.2015 року про задоволення позову ОСОБА_3, не впливають на законність оскаржуваного рішення суду так, як заочне рішення скасоване ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 28.01.2016 року, виходячи з допущених порушень законодавства при його ухваленні і справа розглядалася в загальному порядку відповідно до норми ст.231 ЦПК України.

Щодо аргументів апелянта про зміну позивачем своїх позовних вимог після скасування заочного рішення та не повідомлення про це, як відповідача так і його представника Шимотюк О.В., то вони безпідставні, оскільки представник відповідача Шамотюк О.В. знала про зменшення позивачем позовних вимог до 1/6 частини всіх доходів відповідача і саме, виходячи зі зменшених вимог, написала заяву про їх визнання (а / с 115-116).

В оскаржуваному рішенні враховано перебування на утриманні відповідача непрацюючої дружини та малолітньої доньки. Щодо батьків - пенсіонерів, то вони забезпечені пенсією (а/с90-91) і, крім того, відповідач не довів, що він єдина у них дитина.

Таким чином, апеляційна скарга не спростовує рішення суду, тому в силу ст. 308 ЦПК України, її необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Зазначене рішення не позбавляє ОСОБА_2 можливості і права звернутися до суду з позовом про розміру аліментів відповідно до ст. 192 СК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 307,308,313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 25.02.2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Вінницької області набирає законної сили з моменту її проголошення та з цього ж моменту може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді/підписи/

З оригіналом вірно

суддя: В.С. Марчук