справа № 208/8046/15-ц
№ провадження 2/208/380/16
18 квітня 2016 р. м. Дніпродзержинськ
Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - Ричка С.О.
при секретарі Щербацевич Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Заводського районного суду м. Дніпродзержинська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -
Позивач в судове засідання не зявився, але надав до суду заяву в якій просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, та розглянути справу без його участі.
Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно з вимогами ст.76 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомив, судова повістка - виклик направлена відповідачеві на останню відому суду адресу і в силу ст.77 ЦПК України вважається доставленою, на підставі ст. 169 ЦПК України суд вважає причини неявки відповідача неповажними; є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, потрібність дачі особистих пояснень відповідачем відсутня, що дозволило суду за згодою позивача, згідно вимог ст. 224 ЦПК України, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду вважати за необхідне визнати його неявку з неповажних причин, провести заочний розгляд справи, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів.
В звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 18 серпня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 була досягнута домовленість щодо продажу останнім нерухомого майна, а саме: житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Верхньодніпровський район, с. Підлужжя, вул. П'ятихатки, буд. 4, належного відповідачеві на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого ОСОБА_3, приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області 16 серпня 2006 року за реєстровим № 1021; земельної ділянки, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Верхньодніпровський район, с. Підлужжя, вул. П'ятихатки, 4, виділеної відповідачеві рішенням Першотравенської сільської ради № 427-33/У1 від 12 грудня 2014 року, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку; земельної ділянки, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Верхньодніпровський район, с. Підлужжя, вул. П'ятихатки, виділеної відповідачеві рішенням Першотравенської сільської ради № 429-33/У1 від 12 грудня 2014 року, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства. За досягнутою між позивачем та відповідачем домовленістю загальна вартість вказаного вище нерухомого майна склала 40 000 (сорок тисяч) грн. 00 коп.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 18 серпня 2015 року отримав завдаток у розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень, в рахунок сплати за ділянку, від ОСОБА_4, що підтверджується відповідною розпискою.
Як вбачається з матеріалів справи, 21 серпня 2015 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_4 5500 (пять тисяч пятсот) гривень за ділянку, що підтверджується відповідною розпискою.
Як вбачається з матеріалів справи, 03 вересня 2015 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_4 7500 (сім тисяч пятсот) гривень за ділянку, що підтверджується відповідною розпискою.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 почав уникати зустрічей з ОСОБА_1 та ухилятися від нотаріального посвідчення відповідних договорів купівлі-продажу вказаного вище нерухомого майна, незважаючи на ті обставини, що всі документи, необхідні для цього було підготовлено та оформлено належним чином, відповідно до вимого чинного законодавства України.
В судовому засіданні встановлено, що грошові кошти у вказаних вище розмірах, які отримав ОСОБА_2 від ОСОБА_4 до теперішнього часу повернуті не були.
Згідно ч.1 ст. 570 Цивільного кодексу України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання.
Згідно ч.2 ст. 570 Цивільного кодексу України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
Статтею 571 Цивільного кодексу України визначені правові наслідки порушення або припинення зобов'язання, забезпеченого завдатком.
Згідно ч.1 ст. 571 Цивільного кодексу України, якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості.
Згідно ч.2 ст. 571 Цивільного кодексу України, сторона, винна у порушенні зобов'язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором.
Згідно ч.3 ст. 571 Цивільного кодексу України, у разі припинення зобов'язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.
Тому, у зв'язку з невиконанням ОСОБА_2 умов договору завдатку від 18 серпня 2015 року сума грошових коштів, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 34 000 (тридцять чотири тисячі) грн. 00 коп.
Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України, зобовязання повинні бути виконані належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог.
Судом встановлено, що в теперішній час відповідач умови договору не виконав і не сплатив борг позивачеві, чим порушив умови договору та розписки.
Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Відповідно до вимог ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до ст.60 ЦК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Також суд вважає, що на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 487,20 грн.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.625, 1046, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст.10, 11, 14, 15, 212, 213-215,217, 222-224 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте Заводським районним судом м. Дніпродзержинська за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний термін скарги про апеляційне оскарження, або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України з дня його проголошення.

Суддя Ричка С. О.