Справа № 487/6868/15-ц
Провадження № 2/487/191/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2016 року Заводський районний суд міста Миколаєва

у складі: головуючого судді Агєєвої Л.І.

при секретарі Ткаченко І.В.,

адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

28.08.2015 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 в якому просить стягнути в солідарному порядку з відповідачів заборгованість за кредитним договором в розмірі 2 535 139,16 грн. та сплаченого судового збору у сумі 3 654,00 грн., мотивуючи тим, що з відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір про надання останньому кредиту у розмірі 85 000,00 дол. США, з оплатою по процентній ставці 17,00% річних, строком до 10.07.2023 року. В забезпечення зазначених зобовязань між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 (на момент укладання договору ОСОБА_4С.) було укладено Договір поруки від 11.07.2008 року, згідно умов якого, остання зобовязалася перед ПАТ відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобовязань за кредитним договором. У звязку із неналежним виконанням своїх зобовязань за договором у відповідача ОСОБА_2 виникла заборгованість перед банком на загальну суму, яка станом на 18.08.2015 року становить 2 535 139,16 грн., яку відповідачі в добровільному порядку погасити відмовляються.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 до суду не зявився. Про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідачка ОСОБА_3 письмово просила розглянути справу за її відсутності.

Представник відповідачки ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав та просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що ПАТ в передбачений законом шести місячний строк від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявив вимоги до поручителя ОСОБА_3

Заслухав сторони, дослідивши надані матеріали, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного:

Судом встановлено, що 11.07.2008 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір №132-kis-2008»), згідно якого Банк надав Позичальнику кредит у сумі 85000,00 дол. США, з оплатою по процентній ставці 17,00% річних, строком до 10.07.2023 року.

Згідно з п 3.2. Кредитного договору, ОСОБА_2 зобовязався до «10» числа кожного місяця здійснювати погашення заборгованості за виданими кредитними ресурсами відповідно додатку №1 до кредитного договору №132-kis-2008 від 11.07.08 року.

Крім цього, за прострочення повернення Кредитних ресурсів та/або сплати процентів, відповідач ОСОБА_2, згідно п 6.1 Кредитного договору повинен сплатити пеню із розрахунку 1% від простроченої суми за кожен день прострочення.

Згідно з п. 3.4. Кредитного договору, Банк має право зупинити видачу Кредитних ресурсів, відмовити позичальнику в продовженні строку дії Кредитного договору, а також вимагати дострокового повернення кредитних ресурсів, сплати нарахованих процентів по них, неустойки відповідно до умов Кредитного договору, зокрема, якщо: позичальник в період дії Кредитного договору порушував будь-які умови цього Договору, у тому числі: позичальник несвоєчасно або не в повному обсязі здійснював зарахування грошових коштів на погашення заборгованості за кредитом або процентам, відповідно до п. п. 3.2, 4.3, 4.4., 4.7., 4.8. Кредитного договору.

В забезпечення зазначених зобовязань між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_4 (ОСОБА_3С.) було укладено Договір поруки від 11.07.2008 року.

Згідно п. 2.1. Договору поруки ОСОБА_4 зобовязалася відповідати по Кредитному договору як солідарний боржник з ОСОБА_2 у разі невиконання останнім зобовязань по Кредитному договору.

Судом також встановлено, що 24.02.2012 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду №1 до Кредитного договору №132-kis-2008 від 11.07.2008 року, згідно до умов якої позичальник зобовязаний повернути кредит у строк до 10.10.2014 року. Дану додаткову угоду відповідачка ОСОБА_3 не підписувала.

Згідно п. 2. додаткової угоди №1 до Кредитного договору №132-kis-2008 від 11.07.2008 року позичальник ОСОБА_2 зобов'язується повністю повернути Кредитні ресурси, отримані за Даним договором, до 10 жовтня 2014 р. Погашення здійснюється шляхом зарахування відповідної суми на Позичковий рахунок.

Позичальник зобов'язується щомісяця в термін з «1» по «15» число кожного місяця проводити погашення заборгованості по Кредитних ресурсів в складі щомісячного ануїтетного платежу, розмір якого за Даним договором становить 1 697,00 доларів США. У складі ануїтетного платежу також сплачуються відсотки за користування кредитними ресурсами.

У звязку із неналежним виконанням своїх зобовязань перед банком, станом на 18.08.2015 року у відповідача ОСОБА_2 виникла заборгованість за кредитним договором у сумі 2 535 139,16 грн., а саме 15 663,88 доларів США, що еквівалентно 344 899,84 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 18.08.2015 року за 1 дол. США = 22,0188 грн., простроченої заборгованості по основному боргу кредиту; 13 645,63 доларів США, що еквівалентно 300 460,40 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 18.08.2015 року за 1 дол. США = 22,0188 грн. простроченої заборгованості по відсоткам; 1 889 778,92 грн. пені за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам та комісії.

Оскільки відповідачі відмовляються від погашення заборгованості банк звернувся до суду з даним позовом.

Згідно зі ст. 1054 ч. 1 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно до положень статей 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 553-554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У статті 559 ЦК України передбачені спеціальні підстави та умови припинення поруки.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, зобовязання поручителя виконати договір поруки має строковий характер. Поручителя слід вважати зобовязаним виконати договір поруки виключно в межах строків, установлених у частині четвертій статті 559 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України).

Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобовязань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобовязаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обовязок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором.

Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобовязань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду. (Постанова ВСУ від 20.04.2016 року).

Оскільки, строк дії кредитного договору було визначено до 10 жовтня 2014 року, а ПАТ з даним позовом звернулося до суду лише 28 серпня 2015 року, тобто після спливу 6 місячного строку від дня настання строку виконання основного зобовязання, то позовні вимоги заявлені ПАТ до відповідачки ОСОБА_3 задоволенню не підлягають з підстав припинення зобовязань поручителя.

Що стосується вимог заявлених до відповідача ОСОБА_2, то з урахуванням викладеного раніше, вони підлягають частковому задоволенню і з останнього на користь банку належить стягнути у повному розмірі прострочену заборгованість по основному боргу кредиту і прострочену заборгованість по відсоткам.

Стосовно вимог про стягнення пені, то відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України суд вважає за можливе зменшити її розмір, стягнувши з відповідача ОСОБА_2 на користь ПАТ 350 000,00 грн. пені за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам та комісії.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір у сумі 3 654,00 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 217, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» 15 663,88 доларів США, що еквівалентно 344 899,84 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 18.08.2015 року за 1 дол. США = 22,0188 грн., простроченої заборгованості по основному боргу кредиту; 13 645,63 доларів США, що еквівалентно 300 460,40 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 18.08.2015 року за 1 дол. США = 22,0188 грн. простроченої заборгованості по відсоткам; 350 000,00 грн. пені за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам та комісії.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» 3 654,00 грн. сплаченого судового збору.

В іншій частині вимог відмовити.

Рішення набуває законної сили протягом 10 днів.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через місцевий суд в порядку ст. 294 ЦПК України.

Суддя: Л.І. Агєєва