АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції: Цокол Л.І.
№ 22-ц/796/5814/2016 Доповідач: Шебуєва В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді Шебуєвої В.А.,

суддів Українець Л.Д., Оніщука М.І.,

секретар: Троц В.О.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 09 лютого 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору, стягнення завдатку та неустойки, відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 09 лютого 2016 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору, стягнення завдатку та неустойки, відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Не погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог. Суд не встановив хто дійсно був виконавцем замовлення, чому розписку про зобов'язання повернути гроші після продажу весільної сукні надала ОСОБА_3, яка не є стороною договору. Суд проігнорував висновки Інспекції з питань захисту прав споживачів у м. Києві за результатами перевірки ФОП ОСОБА_4 щодо скарги замовника. Вважає невмотивованим рішення суду щодо позовних вимог про розірвання договору про надання послуг, стягнення штрафних санкцій та відшкодування моральної шкоди. Апелянт не погоджується з оцінкою суду показів свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які безпосередньо були присутніми 07 вересня 2013 року на остаточній примірці сукні. Звертає увагу суду, що в рішенні суду відповідачем зазначена ОСОБА_4 як фізична особа, проте позов був заявлений до ФОП ОСОБА_4

В апеляційній інстанції представник ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

В судове засідання ФОП ОСОБА_4 не з'явилася, повідомлений про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у відсутність апелянта.

Вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, 18 серпня 2013 року між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір №177 про надання послуг. Відповідно до умов укладеного договору ОСОБА_1 доручила, а ФОП ОСОБА_2 прийняла на себе зобов'язання по виготовленню одягу згідно затвердженого сторонами ескізу моделі, що є додатком до цього договору. Вартість замовлення складає 10 800 грн. Під час підписання договору позивачкою було передано відповідачці завдаток у розмірі 7 300 грн. Умовами договору передбачено, що якщо замовник відмовляється від виконання цього договору, завдаток залишається у виконавця та замовнику не повертається. Кінцевий розрахунок за виконання замовлення проводиться в день видачі замовлення.

29 липня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому зазначила, що на порушення умов укладеного договору відповідачка виготовила замовлення, яке не відповідало моделі та якості. Добровільно повернути сплачені позивачем грошові кошти в розмірі 7 300 грн., відповідачка відмовляється. ОСОБА_1 просила розірвати укладений з ФОП ОСОБА_4 договір, стягнути з ФОП ОСОБА_2 суму завдатку у розмірі 7300 грн., неустойку в розмірі 30 780 грн., та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.

З'ясувавши обставини справи, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України).

Згідно з ч.ч. 2-4 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця.

У разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: 1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; 2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги); 3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи; 4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи; 5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору.

За наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що виготовлена ФОП ОСОБА_2 сукня не відповідає обумовленої моделі та якості. Проте позивач не навела конкретних ознак, за яких виготовлена відповідачем сукня не відповідає ескізу моделі та якості. Також позивач надала належних доказів на підтвердження підстав розірвання договору про надання послуги.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до умов укладеного з позивачем договору ФОП ОСОБА_2 виготовила весільну сукню.

Суд відхилив покази свідків ОСОБА_6 і ОСОБА_5, що під час останньої примірки сукня не була повністю готова і не відповідала моделі замоволення. Суд врахував покази свідка ОСОБА_3, що 07 вересня 2013 року сукня була виготовлена за ескізом моделі, погодженої з позивачем. Однак під час остаточної примірки ОСОБА_1 не хотіла знімати сукню, при цьому не бажала сплачувати залишок грошових коштів за нього.

Колегія вважає, що суд першої інстанції дав правильну оцінку показам свідків ОСОБА_6 і ОСОБА_5, оскільки позивач ОСОБА_1 не посилалась на порушення строків виконання замовлення як підставу розірвання укладеного з відповідачкою договору. Також ОСОБА_1 не визначила які саме недоліки виготовленого виробу вона вважає невідповідністю погодженого ескізу моделі, або яким критеріям якості не відповідала весільна сукня.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що укладений між ОСОБА_1 договір не містив визначення деталізації моделі замовленої сукні, інформації які матеріали і ким надаються для виготовлення замовлення та інших можливих критеріїв, які б надали змогу встановити обґрунтованість претензій позивача як замовника.

Наслідки відмови замовника від виконання договору визначені п.5 укладеного між сторонами договору.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що суд проігнорував висновки Інспекції з питань захисту прав споживачів у м. Києві, фахівцями якої проводилася перевірка ФОП ОСОБА_4 щодо скарги замовника. Як убачається з відповіді даної установи за результатами розгляду звернення ОСОБА_8 було виявлено лише порушення ФОП ОСОБА_4 положень ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів», що визначає право споживача на інформацію про продукцію, питання розірвання договору, повернення сплачених коштів, стягнення неустойки, відшкодування моральної шкоди Інспекцією не вирішувалися.

Посилання апелянта на помилкове визначення у рішенні суду відповідача фізичної особи ОСОБА_4 замість ФОП ОСОБА_4 не є підставою для скасування оскаржуваного рішення. За змістом рішення суду першої інстанції спір вирішений щодо спірних правовідносин з відповідачем ФОП ОСОБА_4 Допущена описка у визначенні відповідача може бути усунута відповідно до вимог ст. 219 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка зібраним доказам по справі, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 09 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді