Справа № 463/3569/16-ц
Провадження № 2/463/1709/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2016 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, ОСОБА_5, Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання дій незаконними, визнання права власності, -

встановив:

Позивач ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до відповідачів про визнання незаконними дій державного виконавця Личаківського ВДВС ЛМУЮ щодо передачі на реалізацію арештованого майна; визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів № 913, видане 06.06.2014р. приватним нотаріусом ЛМНО ОСОБА_6 та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 13630579 від 06.06.2014р, винесене ПН ЛМНО Львівської області ОСОБА_6; визнання за ОСОБА_4 права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 29.11.2016р. провадження у справі закрито в частині позовних вимог про визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів № 913, видане 06.06.2014р. приватним нотаріусом ЛМНО ОСОБА_6 та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 13630579 від 06.06.2014р, винесене ПН ЛМНО Львівської області ОСОБА_6 Продовжено розгляд справи в частині визнання незаконними дій державного виконавця Личаківського ВДВС ЛМУЮ щодо передачі на реалізацію арештованого майна та визнання за ОСОБА_4 права власності на квартиру АДРЕСА_1.

В обґрунтування цих позовних вимог покликається на те, що 26.11.2012р. у звязку із вчиненням відносно неї, а також інших осіб слідчим управлінням Головного управління внутрішніх справ у Львівській області щодо ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 розпочате кримінальне провадження № 000011 за ч. 4 ст. 190 КК України, де її визнано потерпілою. Обвинувальний акт направлено до суду 22.01.2014р. В межах цього кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова 14.06.2013р. на квартиру АДРЕСА_2 накладено арешт. Крім цього, на вказану квартиру, власником якої є позивач, накладався арешт постановою СУ ГУМВС у Львівській області від 16.11.2013р. як на речовий доказ у кримінальному провадженні. Такі арешти у встановленому законом порядку не скасовані.

У звязку з неналежним виконанням позивачем зобовязань за кредитним договором, рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 18.04.2012р. в солідарному порядку стягнуто з неї, а також з ОСОБА_1, ОСОБА_11 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 58 897,69 доларів США. В процесі виконання вказаного рішення, державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження. З метою повідомлення державного виконавця про накладені арешти на квартиру АДРЕСА_3, 15.11.2013р. звернулась до Личаківського ВДВС ЛМУЮ, однак 14.03.2014р. Філією 14 ПП «Нива В.Ш.» проведено торги з реалізації предмета іпотеки, внаслідок яких 19.03.2014р. державним виконавцем складено акт про реалізацію предмета іпотеки, а 06.07.2014р. ПН ЛМНО ОСОБА_12 видано ОСОБА_5 свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів. Вважає, що при наявних арештах, накладених в межах кримінального провадження державний виконавець не мав права передавати квартиру на реалізацію, через що такі його дії просить визнати неправомірними в судовому порядку. Нотаріус у звязку з цим, також не мав права видавати свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, через що вважає, що право власності на квартиру АДРЕСА_2 в судовому порядку слід визнати за позивачем.

В судовому засіданні представники позивача згідно належних довіреностей 17.10.2014р. та від 21.10.2015р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали. Дали пояснення, аналогічні вищенаведеним та просять позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 згідно належної довіреності від 07.09.2016р. ОСОБА_3 проти обґрунтованості позову заперечив. Прилюдні торги, на яких відповідач придбала спірну квартиру в кінцевому визнані законними. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 23.12.2014р., яке залишене в силі ухвалою ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 06.07.2016р. у задоволенні позову про визнання прилюдних торгів недійсними відмовлено. Сама ж квартира була предметом іпотеки, внаслідок чого звернення стягнення на неї відбувається з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку», згідно з яким, за іпотекодержателем зберігається переважне право на задоволення власних вимог за рахунок предмета іпотеки. Пріоритет виникає з моменту державної реєстрації іпотеки, яка у даній справі відбулась 20.03.2008р. Натомість, арешт ухвалою слідчого судді накладений у 2013 році, внаслідок чого така обставина не перешкоджала державному виконавцю передавати майно на реалізацію. В свою чергу, постановою СУ ГУМВСУ у Львівській області обтяжено майнові права ОСОБА_1, а не позивача. Крім цього, арештом, що накладається в межах кримінального провадження, відповідно до чинного законодавства, що діяло на момент постановлення ухвали слідчого судді, визнавалось тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинувачено або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність можливості відчужити певне майно, в той час як позивач у кримінальному провадженні визнана потерпілою. Тому, в задоволенні позову просить відмовити.

Відповідач ПН ЛМНО ОСОБА_6 в судове засідання не зявилась, хоча про дату, час та місце розгляду повідомлена належним чином. Скерувала до суду письмові пояснення щодо обставин справи. В частині вимог про визнання незаконними дій державного виконавця вказала на пріоритетне право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки. Заперечує проти позову та просить в його задоволенні відмовити, а справу розглядати у її відсутності.

Представник відповідача Личаківського ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області в судове засідання не зявився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив. За погодженням із сторонами суд вважає можливим розглянути справу у його відсутності на підставі зібраних доказів, обсяг яких є достатнім для ухвалення законного та обґрунтованого рішення.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову належить відмовити виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що на примусовому виконанні Личаківського ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області перебував виконавчий лист № 1319/1219/2012, виданий Сихівським районним судом м. Львова 22.01.2013р. про стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_11 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості на загальну суму 470 268,61 грн.

В процесі здійснення виконавчих дій, 11.11.2013р. державним виконавцем проведено опис й арешт майна боржника, а саме квартири АДРЕСА_4, яка належить ОСОБА_4 на підставі договору дарування квартири від 29.01.2004р.

14.03.2013р. Філією 14 ПП «Нива-В.Ш.» проведено торги з реалізації арештованого майна (предмета іпотеки), а саме квартири АДРЕСА_4, переможцем яких визнано відповідача ОСОБА_5, якій 19.03.2014р. видано акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки (а.с.27).

У відповідності до вимог ст. 47 Закону України «Про іпотеку», нотаріусом видано відповідачу ОСОБА_5 свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (а.с.72).

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 23.12.2014р. (а.с.85-87), яке залишене в силі ухвалою ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 06.07.2016р. (а.с.89-95), в задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання недійсними прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки) однокімнатної квартири №28, загальною площею 37,8 кв.м., що розташована за адресою: м. Львів, вул. Медової Печери, 36, яка належить ОСОБА_4, проведені 14 Філією приватного підприємства «НИВА-В.Ш.» 14 березня 2014 року, Протоколу №1414137-4, оформленого за результатами проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки) від 14 березня 2014 року, затвердженого директором філії 14 ПП «НИВА-В.Ш.» ОСОБА_13, Акта державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 19 березня 2014 року, виданого на підставі Протоколу №1414137-4 від 14 березня 2014 року, затвердженого начальником Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, Свідоцтва про право власності від 06.06.2014 року, зареєстрованого в реєстрі за №913, виданого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6 ОСОБА_5, за результатами проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна (предмета іпотеки) від 14 березня 2014 року - відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду України від 19.10.2016р. (а.с.119-122) відмовлено в допуску даної справи до провадження Верховного Суду України.

ОСОБА_14 з державного реєстру заборон (а.с.11), державна реєстрація іпотеки проведена 20.03.2008р. на підставі іпотечного договору від 20.03.2008р., іпотекодержателем за яким є ВАТ «Універсал Банк» стягувач у виконавчому провадженні, яке перебувало на примусовому виконанні Личаківського ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області.

За змістом пункту 1 частини першої статті 32 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р. № 606-XIV в редакції, чинній на момент реалізації квартири, заходом примусового виконання судових рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

ОСОБА_14 з частиною першою статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р. № 606-XIV звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Арешт на майно боржника може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (стаття 57 Закону України «Про виконавче провадження»).

Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений статтею 54 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р. № 606-XIV, відповідно до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку» (частина восьма статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р. № 606-XIV).

При реалізації цієї норми слід мати на увазі, що за положеннями статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом, та відповідно частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку», за якою у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що іпотека як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобовязання, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору-іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності в боржника заборгованості перед кредитором.

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина пята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

За змістом частини шостої статті 3 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до частини сьомої статті 3 Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом у черговості їх державної реєстрації.

Верховний Суд України під час розгляду цивільної справи № 6-13цс14 сформулював правову позицію від 09.04.2014р., згідно з якою розяснив, що звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання здійснюється за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-іпотекодержателя, який має пріоритет перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки, на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки.

Натомість, ухвала слідчого судді Галицького районного суду м. Львова про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_5 (а.с.7) винесена 14.06.2013р., а державна реєстрація обтяження на підставі цієї ухвали, згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав (а.с.63-65) проведена 12.07.2013р., тобто після державної реєстрації іпотеки, яка мала місце 20.03.2008р.

Так само, після державної реєстрації іпотеки зареєстровано обтяження на підставі постанови СУ ГУ МВСУ у Львівській області від 16.11.2012р. (а.с.63зв.).

За таких обставин справи, враховуючи переважне право стягувача-іпотекодержателя на задоволення власних вимог за рахунок іпотеки перед іншими особами, арешт, накладений в межах кримінального провадження після державної реєстрації іпотеки не створював перешкоди для передачі спірної квартири на реалізацію.

Дії державного виконавця щодо передачі квартири на реалізацію в такому випадку є правомірними, через що відповідна позовна вимога не підлягає до задоволення.

Аналогічно, не підлягає до задоволення вимога про визнання права власності за позивачем на спірну квартиру.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У даній справі позивач втратила своє право власності на спірну квартиру внаслідок її реалізації на прилюдних торгах, законність яких підтверджується рішенням суду, що набрало законної сили.

Крім цього, Верховний Суд України під час розгляду цивільної справи № 6-1851цс15 в своїй постанові від 30.03.2016р. зазначив, що можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, і на яку посилається позивач не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Підстави припинення права власності, яким на даний час відносно квартири АДРЕСА_5 володіє відповідач ОСОБА_5, визначені в ст. 346 ЦК України.

Враховуючи правомірність правочину, укладеного на прилюдних торгах, до позивача не може переходити право власності за правилами віндикації, а також воно не може виникати в неї в порядку ст. 392 ЦК України.

Тому, позов в цілому слід визнати необґрунтованим та залишити без задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 57, 60, 61, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 11, 15, 16, 328, 346, 392 ЦК України, суд, -

вирішив:

В позові ОСОБА_4 до Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, ОСОБА_5, Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання незаконними дій державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції щодо передачі на реалізацію арештованого майна, визнання права власності на квартиру № 28 на вул. Медової Печери, 36 у м. Львові - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст.ст. 294,296 ЦПК України.

Суддя: Леньо С. І.