Справа № 266/3668/16-ц
Провадження № 2-о/266/336/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2016 року м. Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області в складі:

головуючого - судді Дзюба М.В.,

за участі секретаря - Петрухіной Т.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України, заінтересована особа: Приморський районний у місті Маріуполі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області,

ВСТАНОВИВ:

Заявники звернулися до суду із заявою, в якій зазначили, що з 20 червня 2009 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_3 року в них народився син ОСОБА_3 в м. Макіївка Донецької області Україна, однак заявники не можуть зареєструвати народження дитини в органах ДРАЦС України, оскільки дитина народилася на тимчасово окупованій території України. Тому заявники, як законні представники народженої дитини, змушені звернутися до суду із заявою про встановлення факту народження дитини - чоловічої статі, ІНФОРМАЦІЯ_3 року у матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, в акушерському відділенні Перинатального центру м. Макіївка Донецької області.

Заявники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання надали спільну заяву, в якій просили провести розгляд справи без їх участі, просили встановити факт народження сина ОСОБА_3, який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Представник заявників ОСОБА_4, яка діє на підставі договору про надання юридичної допомоги, надав в судове засідання заяву, в якій просив провести розгляд справи без його участі.

Представник заінтересованої особи - Приморський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, по суті доводів заяви заперечень не має.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до наступних висновків.

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно п.7 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Відповідно до ч. 1 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасового окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представника дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

Судом встановлено, що заявники ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20 червня 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб АДРЕСА_1. (а.с.6)

З медичного свідоцтва про народження № 614 від 10.08. 2016 року слід, що ОСОБА_1 народила ІНФОРМАЦІЯ_3 року в акушерському відділенні Перинатального центру м. Макіївка Донецької області дитину чоловічої статі. (а.с.8)

Оцінюючи медичне свідоцтво про народження, суд виходить з того, що народження особи є юридичним фактом, що має наслідком зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

З листа про відмову у проведення державної реєстрації народження № 245-15.5-117 від 20.09. 2016 року слід, що представнику заявників ОСОБА_4 відмовлено у державній реєстрації народження, оскільки надане медичне свідоцтво про народження видане на території де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. (а.с.15)

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про народження особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки можливості збору доказів народження особи на окупованій території може бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

За таких обставин у інший спосіб, окрім як за рішенням суду, заявники не можуть реалізувати свої права, а тому суд приходить до висновку про задоволення заяви у повному обсязі та встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України, що надає можливість отримати свідоцтво про народження дитини, виданого державним органом України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 10,11, 60,212,214,215,234, 256-259 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України, заінтересована особа: Приморський районний у місті Маріуполі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області задовольнити.

Встановити факт народження дитини чоловічої статі ІНФОРМАЦІЯ_3 року в м.Макіївка Донецької обалсті у ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, та батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3.

Рішення про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Донецької області в м. Маріуполі через Приморський районний суд м. Маріуполя протягом 10 днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя Дзюба М. В.