Ухвала

іменем україни

13 квітня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Писаної Т.О., Мазур Л.М., Нагорняка В.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», яке діє через представника Гриня Костянтина Андрійовича, на рішення Локачинського районного суду Волинської області від 21 жовтня 2015 року та рішення апеляційного суду Волинської області від 28 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 17 липня 2007 року між банком та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 13 200 дол. США на купівлю квартири та 4 455 дол. США на сплату страхових платежів, з кінцевим терміном повернення - 17 липня 2037 року.

З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язання за вказаним договором, між банком, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 17 липня 2007 року укладено окремі договори поруки.

Позивач вказує, що позичальник належним чином умови кредитного договору не виконує, внаслідок чого станом на 25 червня 2015 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 12 883,90 дол. США, за процентами - 10 310,48 дол. США, з комісії - 1 653,33 дол. США, пеня - 17 438,14 дол. США. Від цієї суми позивач відняв кошти у розмірі 13 402,69 дол. США, які були стягнуті рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська.

З урахуванням вказаного позивач просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у загальному розмірі 30 339,13 дол. США, що за курсом НБУ становить 642 279,32 грн.

Рішенням Локачинського районного суду Волинської області від 21 жовтня 2015 року в задоволенні позову відмовлено. Також суд вирішив вважати припиненими договори поруки від 17 липня 2007 року, укладені між ПАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_5 і ОСОБА_6

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 28 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та у частині визнання договорів поруки припиненими скасовано і ухвалено у цій частині нове рішення. У задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором від 17 липня 2007 року відмовлено. У решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Судами встановлено, що відповідно до кредитного договору від 17 липня 2007 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4, банк надав позичальнику кредит у розмірі 13 200 дол. США на купівлю квартири та 4 455 дол. США на сплату страхових платежів, з кінцевим терміном повернення - 17 липня 2037 року.

З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язання за вказаним договором, між банком, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 17 липня 2007 року укладено окремі договори поруки, відповідно до яких поручителі відповідають перед банком за виконання зобов'язань боржником у тому ж розмірі, що і боржник.

Позичальник свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, внаслідок чого станом на 25 червня 2015 року у нього виникла заборгованість за кредитом у розмірі 12 883,90 дол. США, за процентами - 10 310,48 дол. США, з комісії - 1 653,33 дол. США, пеня - 17 438,14 дол. США.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2011 року була стягнута заборгованість за кредитним договором від 17 липня 2007 року у розмірі 13 402,69 дол. США.

Судами встановлено, що заборгованість за кредитним договором від 17 липня 2007 року, за мінусом вже стягнутих коштів, становить 30 339,13 дол. США, що за курсом НБУ становить 642 279,32 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду, що вимоги до позичальника ОСОБА_4 заявлені позивачем за межами строку позовної давності, оскільки із матеріалів справи вбачається, що банк відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України та положень кредитного договору використав своє право достроково стягнути з позичальника заборгованість за кредитним договором, надіславши йому 10 березня 2008 року вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів у строк до 15 листопада 2008 року.

Таким чином, банк змінив строк виконання основного зобов'язання з 17 липня 2037 року на 15 листопада 2008 року, а з цим позовом до суду звернувся у вересні 2015 року. Умови кредитного договору не містять положень щодо збільшеного сторонами строку позовної давності, а тому відповідно до вимог статті 257 ЦК України він становить 3 роки.

Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення позову.

Так позивач у 2009 році вже звертався до суду із позовом до позичальника ОСОБА_4, який було частково задоволено рішенням суду у 2011 році. Таким чином, строк позовної давності був перерваний і почав свій відлік заново і закінчився у 2014 році, а тому колегія суддів вважає, що апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про пропуск позивачем позовної давності при зверненні у 2015 році з вимогами до ОСОБА_4

Судові рішення в частині вирішення спору до поручителів фактично не оскаржено, оскільки касаційна скарга не містить доводів на скасування цих рішень в указаній частині, а тому не є предметом перегляду в касаційному порядку.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суди першої (в не скасованій частині) та апеляційної інстанцій відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, ухвалили законні і обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам статті 213 ЦПК України.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Отже підстав для скасування оскаржуваних судових рішень немає, а тому їх необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», яке діє через представника Гриня Костянтина Андрійовича, відхилити.

Рішення Локачинського районного суду Волинської області від 21 жовтня 2015 року (в не скасованій частині) та рішення апеляційного суду Волинської області від 28 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:Т.О. Писана Л.М. Мазур В.А. Нагорняк