МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа №2-1791/2002
Пр.№2-р/521/28/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2016 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Сегеди О.М.,

при секретарі Зубковій Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі заяву ОСОБА_2 про розяснення судового рішення по цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту проживання на території України з 1991 року,

встановив:

В провадженні Малиновського районного суду м.Одеси знаходилась цивільна справа за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту проживання на території України з 1991 року.

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 13 березня 2002р., яке набрало законної сили, заява ОСОБА_2 була задоволена, та встановлено факт його проживання на території України з 01.04.1991 року по «теперішній час», тобто по день винесення рішення.

11 квітня 2016р. ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про розяснення рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 13 березня 2002р., посилаючись на те, що в ньому не зазначено про факт його постійного проживання на території України з 01 квітня 1991 року по «теперішній час», а тому рішення суду в цій частині є для нього не зрозумілим.

ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду заяви повідомлявся належним чином, надав до суду телеграму про розгляд заяви у його відсутності (а.с.26).

Інші учасники процесу в судове засідання по розгляду заяви про розяснення рішення суду не зявилися, про дату, час та місце розгляду заяви повідомлялися належним чином (а.с. 25).

У звязку з неявкою учасників судового засідання, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису.

Ознайомившись з матеріалами справи, суд вважає, що заява ОСОБА_2не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 13 березня 2002р., яке набрало законної сили, було встановлено факт проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на території України з 01.04.1991 року по «теперішній час» (а.с.14,17).

Рішенням Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області №4/5-36 від 15 березня 2016 року ОСОБА_2 на підставі рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 13 березня 2002р. було відмовлено у набутті громадянства за територіальним походженням у звязку із відсутністю у рішенні суду відомостей щодо встановлення факту його постійного проживання на території України (а.с.18).

Закон України «Про громадянство України» визначає правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб.

Стаття 8 Закону України «Про громадянство України» визначає підстави набуття громадянства України за територіальним походженням.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу ІНФОРМАЦІЯ_2, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов'язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов'язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов'язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства.

З резолютивної частини рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 13 березня 2002 року вбачається, що зазначеним рішенням встановлено факт проживання ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 на території України з 01.04.1991 року по «теперішній час».

Із описової частини зазначеного рішення суду та заяви ОСОБА_2 не вбачається, що останнійзвертався до суду з вимогою про встановлення факту «постійного» проживання на території України.

Частиною першою ст. 221 ЦПК України встановлено, що якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, або для державного виконавця, суд за їхньою заявою постановляє ухвалу, в якій розяснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Подання заяви про роз'яснення рішення суду допускається, якщо воно ще не виконане, або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред'явлене до примусового виконання (ч.2 ст.221 ЦПК України).

Тому розясненню підлягають тільки ті рішення, які набрали законної сили і підлягають виконанню. З матеріалів справи вбачається, що рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 13 березня 2002 року набрало законної сили 13 квітня 2002року.

У пункті 21 постанови пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року зазначено, що роз`яснення рішення суду можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.

Суд вважає, що резолютивна частина вищевказаного рішення є доступною, зрозумілою та такою, що не припускає іншого тлумачення. В мотивувальній частині рішення чітко вказано, чому суд прийшов до висновку, щодо задоволення заяви.

При цьому, суд зазначає, що предметом судового розгляду не було встановлення факту «постійного» проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 на території України з 01.04.1991 року по теперішній час, оскільки такі вимоги заявником не заявлялися.

Отже, виходячи з вимог ст. 221 ЦПК України, суд прийшов до висновку про відсутність будь-які підстав щодо задоволення заяви ОСОБА_2

На підставі вищенаведеного в розясненні рішення суду від 13 березня 2002року слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст. 221 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву ОСОБА_2 про розяснення судового рішення по цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту проживання на території України з 1991 року залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення ухвали.

Суддя: О.М. Сегеда