Провадження № 2/234/35/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2016 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області в складі судді Михальченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Краматорську Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення матеріальної, моральної (немайнової) шкоди, -

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_4

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_5

секретаря Вербовецької Д.В.

ВСТАНОВИВ:

В липні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення матеріальної, моральної (немайнової) шкоди в обґрунтування якого зазначила, що 23 серпня 2014 року вона уклала шлюб з ОСОБА_6. На протязі вже приблизно шести років вона є користувачем соціальної мережі «Вконтакте», де у вільний час спілкується зі своїми знайомими. Приблизно у жовтні 2014 року вона стала свідком загальнодоступної переписки її з чоловіком спільних знайомих, а саме ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (Відповідачі по справі) та інших. В даній переписці, вказані вище особи активно обговорювали її з чоловіком весілля, зокрема і її. При цьому в обговорюванні приймало участь близько десяти осіб, відбувалося неодноразово та на протязі тривалого часу. Під час даних обговорювань відповідачі неодноразово непристойно висловлювались, з застосуванням нецензурної лексики, на її та її чоловіка адресу, а також розповсюджували інформацію, яка не відповідає дійсності та прямо принижує її честь та гідність, а також честь та гідність її чоловіка.

Крім того зазначила, що намагалася звязатись з відповідачами з вимогами пояснити мотиви та підстави для розповсюдження неправдивої інформації відносно неї та її чоловіка. Однак зазначені дії були безрезультатними та в її бік почали поступати погрози щодо фізичної розправи, які вона сприйняла реально і до теперішнього часу відчуває погрозу своєму життю та здоровю. Наслідком зазначених дій відповідачів стале те, що стан її здоровя, по причині постійного нервового стресу, став погіршуватися і вона вимушена була звернутися до медичних установ за допомогою. На даний час вона продовжує проходити лікування у медичних закладах.

Враховуючи викладене просила суд зобовязати відповідачів спростувати та видалити недостовірну інформацію поширену відносно неї в соціальній мережі «Вконтакте» та вибачитися перед нею. Стягнути з відповідачів солідарно матеріальну шкоду у розмірі 83 грн. 30 коп., моральну шкоду у розмірі 50 000 грн. 00 коп. та судові витрати.

В судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_4 позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав зазначених у позові.

Відповідачі у судовому засіданні позовні вимоги не визнали у повному обсязі та пояснили суду, що дійсно є користувачами соціальної мережі «Вконтакте», але ніяку інформацію, яка б принижувала честь та гідність позивача не поширювали, а лише у приватній бесіді висловлювали свої субєктивні думки щодо різних осіб та подій. Зазначили, що вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими. Просили у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_5 підтримала пояснення ОСОБА_2 та додатково пояснила, що бесіда у соціальній мережі «Вконтакте» мала суто приватний характер і не містила у собі відомостей, які б принижували честь та гідність позивача. Окрім того зазначила, що позивачем не доведений факт погіршення стану здоровя та спричинення моральної шкоди. У задоволенні позову просила відмовити.

Свідок ОСОБА_6 пояснив суду, що є чоловіком позивачки ОСОБА_1, а відповідачка ОСОБА_3 є його родичкою. Після одруження з ОСОБА_1 відповідачки почали через соціальну мережу «Вконтакте» висловлювати образи в бік ОСОБА_1, що призвело до скандалів між ним та дружиною. Образи полягали у тому, що відповідачки у чаті писали про те, що ОСОБА_1 вживає наркотики, є особою легкого поводження, зловживає спиртними напоями. Про зазначені факти йому стало відомо від малознайомих людей на вулиці та друзів. Також зазначив, що намагався вирішити конфлікт шляхом бесіди з відповідачками, але це не мало результату.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснила, що є подругою ОСОБА_1, а відповідачок знає, але ніяких стосунків з ними не підтримує. Від позивачки їй відомо, що у соціальній мережі «Вконтакте» ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у закритому чаті для певного кола осіб висловлювали всілякі образи на адресу ОСОБА_1. Також зазначила, що декілька разів була учасником зазначеної переписки «Вконтакте». Позивач скаржилася їй на здоровя.

Свідок ОСОБА_8 пояснила суду, що є сестрою ОСОБА_3 та їй відомо, що конфлікт між сторонами по справі розпочався з родини чоловіка ОСОБА_1, а саме з ОСОБА_9. Переписку в соціальній мережі вона не бачила, але чула від сестри, що це є неправдою та наклепом.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, свідків, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст.201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім'я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно ст. 270 ЦК України одним з видів особистих немайнових прав фізичної особи є право на повагу до гідності та честі.

Згідно ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб.

Згідно ч.4 ст.32 Конституції України, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням і поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до ст.297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно роз'яснень, що містяться у п.п.3,4 Постанови Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. У зв'язку з цим суди повинні брати до уваги, що відповідно до статті 275 ЦК захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277 ЦК), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (стаття 278 ЦК) тощо.

Судом встановлено, що в соціальній мережі «Вконтакте» між особами на імя «Тетяна», «Ольга», «Аліна», «Люба» та іншими було створено закритий чат у якому його учасники спілкувалися на різні теми, у тому числі висловлювали свої субєктивні думки щодо різних осіб та подій. Однією з тем обговорення було весілля ОСОБА_1. (а.с.56-188)

Позивачка вважає інформацію, яка викладена у чаті недостовірною, такою, що порочить її честь та гідність. Вважає, що обговорюючи її особистість та весілля, відповідачі розповсюдили відносно неї ганебну та недостовірну інформацію, спричинили їй моральну шкоду.

Відповідно до п. 15 Постанови Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27 лютого 2009 року юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а)поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Проте судам необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно із ст. 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватися незалежно від вини особи, яка її поширила.

Згідно до положень п.16 Постанови Пленуму ВСУ від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобовязані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Згідно із ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини.

Відповідно до ч.3 ст. 10, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд приходить до висновку, що позивачкою не доведено факт розповсюдження відповідачами відомостей, які б принижували честь та її гідність, оскільки з змісту наданої позивачем переписки в соціальній мережі «Вконтакте» вбачається, що наведені в ній висловлювання є оціночними судженнями відповідачів та інших осіб, критичною оцінкою певних фактів і недоліків.

Переписка у приватному чаті «Вконтакте» не може розцінюватись як поширення неправдивих відомостей, якщо не встановлено, що фактичною метою цих дій було приниження честі, гідності та ділової репутації певної особи. Судом не встановлено, що фактичною метою переписки з інформацією, щодо позивачки, було приниженням честі, гідності та ділової репутації ОСОБА_1

Право висловлювати судження, оцінки, думки гарантовано ст. 34 Конституції України.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивачкою не надано суду будь-яких доказів, підтверджуючих вимоги, викладені в позовній заяві, суд вважає, що позов ОСОБА_1 не обґрунтований та задоволенню не підлягає.

Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем.

З урахуванням рекомендацій, які викладені у постанові Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», постанові Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди», та керуючись ст.ст. 16, 23, 1167 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 60, 179, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення матеріальної, моральної (немайнової) шкоди залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду подається в Апеляційний суд Донецької області через Краматорський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення складене в одному екземплярі в нарадчій кімнаті.

Суддя: