Справа № 462/8727/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

15 квітня 2016 року Залізничний районний суд м.Львова в складі:

головуючого-судді Палюх Н.М.

при секретарі Петришин Г.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 та Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживача, розірвання договору та визнання договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 24.12.2015 року звернувся до суду із позовом до відповідачів, уточнивши в подальшому, та просить розірвати договір індивідуальний номер замовлення ВМ-335L від 17.11.2013 року, укладений між ним та ФОП ОСОБА_2, та визнати недійсним кредитний договір № 401549908 від 17.11.2013 року, укладений між ним та ПАТ «Альфа-Банк». Свої позовні вимоги мотивує тим, що 17.11.2013 року він уклав договір індивідуальний номер замовлення ВМ-335L з ФОП ОСОБА_2 на виготовлення ПВХ конструкцій (вікон), за яким ОСОБА_2 зобовязується організувати роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій. Попередньо проводячи у нього вдома заміри вікон представник ОСОБА_2 назвав орієнтовну суму замовлення в розмірі 9000 грн. Коли він прийшов в офіс до ФОП ОСОБА_2, що знаходився за адресою: м.Львів, вул.Князя Святослава, 11 йому була названа загальна сума вартості договору в розмірі 16000 грн. У звязку з відсутністю у нього коштів в такому розмірі, він відмовився від підписання договору, однак ОСОБА_2, назвавши себе уповноваженою особою ПАТ «Альфа-Банк», переконав його оформити безвідсотковий кредитний договір на цю суму запевнивши, що ним укладається договір про виготовлення ПВХ конструкцій з розстрочкою оплати їх вартості, а не отримання повної суми в кредит, при цьому не давши йому можливості ознайомитися із змістом кредитного договору. В результаті між ними був підписаний даний кредитний договір. Вдома, після ознайомлення з двома договорами він виявив, що даний кредитний договір є відсотковим і що він повинен сплатити за цим договором 24000 грн. Пунктом 2.5 вказаного кредитного договору передбачено, що кредит надається позичальнику для оплати/часткової оплати товарів згідно з переліком, що вказаний в специфікації № 401549908 від 17.11.2013 року або листі-гарантії до цього договору від 17.11.2013 року у загальній сумі 16000 грн. шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок ФОП ОСОБА_3, проте таких додатків до договору він не отримував та не був повідомлений, що дані кошти будуть перераховані на поточний рахунок сторонньої особи. В цей же день він негайно поїхав в офіс до ОСОБА_2, але офіс вже був зачинений. На його телефонні дзвінки ОСОБА_2 не відповідав. Наступного дня він знову поїхав в офіс до ОСОБА_2 і подав йому заяву про відмову від договору індивідуальний номер замовлення ВМ-335L від 17.11.2013 року на виготовлення ПВХ конструкцій, однак ОСОБА_2 категорично відмовився розривати цей договір. Цього ж дня, 18.11.2013 року він надіслав ОСОБА_2 заяву з вимогою розірвання даного договору, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Вказану заяву ОСОБА_2 отримав власноручно 20.11.2013 року. За захистом своїх порушених прав він звернувся в інспекцію з захисту прав споживачів у Львівській області. За результатами перевірки інспекцією було складено акт №1118 перевірки дотримання законодавства про захист прав споживачів та зобовязано ОСОБА_2 задовільнити вимоги гр. ОСОБА_1 щодо відкликання договору від 17.11.2013 року індивідуальний номер замовлення ВМ-335L у відповідності до чинного законодавства України у сфері захисту прав споживача. Також 18.02.2014 року винесено постанову № 0021 про накладення стягнень, передбачених ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів», якою до ФОП ОСОБА_2 застосовано штраф в розмірі 4800 грн. Вироком Залізничного районного суду м.Львова від 06.10.2015р. ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 і ч.3 ст.190 КК України. Як вбачається з вказаного вироку, ОСОБА_2, у період часу із 17.11.2013 року до 09.08.2014 року, маючи умисел на протиправне заволодіння чужим майном, шляхом обману та зловживання довірою, повторно, шляхом вчинення незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, а саме за допомогою спеціалізованої системи ПАТ «Альфа-Банк», призначеної для реєстрації заявок, передачі інформації щодо прийнятого фінального рішення про надання чи відмову у наданні кредиту відповідному покупцеві та оформлення кредитних договорів, необхідних для видачі кредитів покупцям, здійснюючи підприємницьку діяльність в офісі, укладав договори на поставку та встановлення метало-пластикових конструкцій, однак наміру поставляти товар та виконувати роботу за договорами не мав, а отримані від потерпілих кошти привласнив. Отже, на момент укладення кредитного договору № 401549908 від 17.11.2013 року сторона не мала наміру створення реальних правових наслідків, а саме наміру надати кредит позичальнику для придбання ним послуг по виготовленню та встановленню вікон, а наміром було перерахувати кошти на рахунок третіх осіб для використання ними таких на власні потреби. За наведеного вважає, що під час підписання кредитного договору його було введено в оману щодо умов кредитування, сукупної вартості кредиту з урахуванням реальної процентної ставки, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобовязань споживача, тобто кредитний договір укладений з порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів» та вимог ст.ст.203, 215 ЦК України, а тому просить визнати такий недійсним. А також, посилаючись на положення ст. 867 ЦК України, просить розірвати договір індивідуальний номер замовлення ВМ-335L від 17.11.2013 року.

Позивач та його представник в судове засідання не зявилися, проте представник позивача подав письмове клопотання, в якому просить позов задовольнити в повному обсязі та розглядати справу без його участі, що суд вважає за можливе.

Відповідачі, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися та не направили своїх представників, про причини неявки не повідомили, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності на підставі наявних у справі матеріалів та постановити заочне рішення.

Розглянувши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Відповідно до ч1. ст. 865 ЦК України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Судом встановлено, що 17.11.2013 року між позивачем ОСОБА_1 та фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 в офісі останнього, що розташовувався на пл.Князя Святослава, 11 у м. Львові, був укладений договір побутового підряду (індивідуальний номер замовлення ВМ - 335 L), відповідно до умов якого виконавець ФОП ОСОБА_2 зобов'язався організувати роботи по виготовленню та передачі у власність замовника ОСОБА_1 ПВХ конструкцій, а замовник оплатити вартість виробів в розмірі 16000 грн. /а.с. 8/. Згідно п. 3.2. даного договору після оплати повної вартості виробів замовником, виконавець зобов'язався передати у власність замовника виготовлені вироби протягом 31 робочого дня з моменту укладення договору на виготовлення та передачу у власність віконних конструкцій.

Згідно з частиною першою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Таким чином, правовідносини про надання споживчого кредиту є договірними, до яких мають бути застосовані, зокрема, як загальні положення ЦК України про зобов'язання та договір, так і приписи частини другої статті 627 щодо необхідності врахування вимог законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч.1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно ч. 3 ст.203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

17.11.2013 року між ПАТ «Альфа Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 401549908, згідно якого сторони домовилися про надання банком позичальнику ОСОБА_1 споживчого кредиту на суму 16000 грн. під 0,01% річних в термін погашення кредиту до 18.11.2015 року для оплати товарів, оплати страхового платежу та оплати комісійної винагороди банку /а.с. 5/. При цьому відповідно до п.п. «а» п. 2.5 договору визначено, що оплата товарів здійснюється згідно переліку вказаному у специфікації № 401549908 від 17.11.2013 року або листі-гарантії до цього договору від 17.11.2013 року у загальній сумі 16000 грн. шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок ФОП ОСОБА_3

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору і вимогами вищезазначеного Кодексу.

Як встановлено вироком Залізничного районного суду м. Львова від 06.10.2015 року у кримінальній справі № 462/5345/15-к про обвинувачення ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 190 КК України, ОСОБА_4, маючи умисел на протиправне заволодіння чужим майном, шляхом обману та зловживання довірою, повторно, шляхом вчинення незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, а саме за допомогою спеціалізованої системи ПАТ «Альфа-Банк», призначеної для реєстрації заявок, передачі інформації щодо прийнятого фінального рішення про надання чи відмову у наданні кредиту відповідному покупцеві та оформлення кредитних договорів, необхідних для видачі кредитів покупцям, здійснюючи підприємницьку діяльність в офісі, що розташовувався на пл..ОСОБА_5, 11 у м.Львові, укладав договори на поставку та встановлення метало-пластикових конструкцій, однак наміру поставляти товар та виконувати роботу за договорами не мав, а отримані від потерпілих кошти привласнив. Так, 17 листопада 2013 року ОСОБА_2, перебуваючи в офісі, що розташовувався на пл.Князя Святослава, 11 у м.Львові, маючи умисел на заволодіння чужим майном та діючи з корисливих мотивів, з метою власного безпідставного збагачення, повторно, шляхом зловживання довірою, під приводом організування роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій згідно договору (індивідуальний номер замовлення ВМ-335 L) від 17.11.2013 року укладеного із ОСОБА_1, отримавши від останнього шляхом вчинення незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки грошові кошти у сумі 16000 грн., не виконав роботу передбачену договором, при цьому уникаючи зустрічі із потерпілим, вказані грошові кошти на вимогу ОСОБА_1 не повернув, спричинивши таким чином останньому матеріальну шкоду на зазначену суму.

Згідно з ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

За приписами ч.І ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання договору, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) та вимагати відшкодування шкоди, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання обов'язків за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у встановлений строк не являється можливим; якщо значна частина об'єму послуг або робіт (більш ніж 70% загального об'єму) вже виконана, споживач має право розірвати договір лише відносно частини послуг чи робіт, що відбулися.

Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у зазначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконання (ч.2 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Як встановлено судом, з боку відповідача ФОП ОСОБА_2 зобов'язання за договором - роботи по виготовленню та передачу ПВХ конструкцій не виконані.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що договір побутового підряду (індивідуальний номер замовлення ВМ-335 L) від 17.11.2013 року, укладений між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ФОП ОСОБА_2 слід розірвати.

Також позивач, звертаючись до суду з даним позовом, посилається на те, що на момент укладення кредитного договору № 401549908 від 17.11.2013 року були порушені його права, як споживача, оскільки його було введено в оману з приводу істотних умов договору.

Згідно ч. 2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про:

1) особу та місцезнаходження кредитодавця;

2) кредитні умови, зокрема:

а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений;

б) форми його забезпечення;

в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача;

г) тип відсоткової ставки;

ґ) суму, на яку кредит може бути виданий;

д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту;

е) строк, на який кредит може бути одержаний;

є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги;

ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови;

з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється;

и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію;

і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Крім цього, положеннями ч.1 ст.230 ЦК України передбачено, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст.229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до ч.1 ст.229 ЦК України істотне значення має обман щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Згідно роз"яснень постанови Пленуму Верховного ОСОБА_1 України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та судової практики Верховного ОСОБА_1 України з зазначеної категорії справ, при вчиненні правочину під впливом обману, формування волі потерпілого відбувається не вільно, а вимушено, під впливом недобросовісних дій інших осіб, які полягають у навмисному створенні у потерпілого помилкового уявлення про обставини, які мають істотне значення: природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речей, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Внутрішня воля потерпілого на вчинення правочину відповідає його зовнішньому волевиявленню, однак її формування відбувається не вільно, а під впливом обману з боку інших осіб. Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до вчинення є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 ЦК України.

Спонукати потерпілого до вчинення правочину повинні не будь-які треті особи, як це має бути при помилці, а саме друга сторона правочину. Друга сторона правочину може спонукати потерпілого до вчинення правочину як безпосередньо, так і через третіх осіб. Головне, щоб цей вплив чинився на потерпілого з відома або на прохання другої сторони правочину. Якщо обман здійснено третьою стороною за власною ініціативою, підстав для визначення правочину недійсним немає, крім випадків коли третя особа була представником сторони правочину при його вчиненні.

В ході розгляду справи судом безспірно встановлено, що оспорюваний кредитний договір № 401549908 від 17.11.2013 року укладався в один день з договором підряду (індивідуальний номер замовлення ВМ - 335 L) в приміщенні офісу ФОП ОСОБА_2

Крім цього встановлено, і дані обставини не заперечені жодними доказами відповідача ПАТ «Альфа-Банк», що в момент укладення договору про надання споживчого кредиту, представник банку присутній не був, такий договір представлявся позивачу для підписання разом з іншими документами стороною за договором побутового підряду. Жодних відомостей про виконання вимог ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо попереднього письмового роз'яснення позивачу умов Кредитного договору, відповідачем суду не представлено.

Одночасно між сторонами підписано договір про використання аналогу власноручного підпису та факсимільного відтворення печатки для вчинення правочинів від 17.11.2013 р. У даному Договорі відсутня інформація про уповноважену особу зі сторони банку на підписання даного правочину і, відповідно, відсутній підпис уповноваженої особи. /а.с. 7/.

Відповідно до п. 8 Постанови № 9 Пленуму Верховного ОСОБА_1 України " Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення.

Даний Договір підписаний лише однією стороною ОСОБА_1, а зі сторони ПАТ «Альфа-Банк» такий не підписаний та не скріплений печаткою, а тому він вважається не укладеним так, як вчинений із недодержанням письмової форми.

Зі змісту вказаних правочинів є очевидним, що метою укладення договору про надання споживчого кредиту, позивачу була запропонована оплата матеріалів та послуг з виготовлення конструкцій ПВХ ФОП ОСОБА_2 В той же час, як вбачається із змісту кредитного договору, вигодонабувачем за цим договором являється інша фізична особа підприємець ОСОБА_3

За наведених обставин суд надає віри викладеним у позовній заяві поясненням позивача про те, що на момент укладення договорів 17.11.2013 року йому не було повідомлено про істотні умови кредитного договору і з його змістом він не мав можливості ознайомитися, оскільки на час його підписання представник банку був відсутній, договір укладався пакетом разом з іншим договором побутового підряду в приміщенні офісу ФОП ОСОБА_2, відомостей про письмове ознайомлення позивача із умовами договору відповідачем не представлено. Також, за наслідком укладення договорів жодного товару ним придбано та отримано не було, кредитні кошти були перераховані банком на рахунок сторонньої особи, яка не була стороною договору індивідуального замовлення.

Крім цього, як зазначено в позовній заяві позивач в момент підписання договору споживчого кредиту не усвідомлював того факту, що укладає договір із банком, оскільки представник банку був відсутній, а сторона за договором побутового підряду її запевнила, що ним укладається договір по безвідсотковій розстрочці для оплати вартості виготовлення конструкцій ПВХ, а не отримання повної суми в кредит.

З врахуванням наведенного суд приходить до переконання, що внаслідок недобросовісних дій сторони за договором (індивідуальний номер замовлення ВМ - 335 L) від 17.11.2013 року, які полягали у тому, що не будучи представником ПАТ «Альфа-Банк», але володіючи без відповідних повноважень примірником кредитного договору № 401549908, нею не було надано позивачу можливості ознайомитися з договором, одночасно надано неправдиву та неповну інформацію про правову природу правочину, зміст прав та обов'язків, що виникали у позивача після укладення такого правочину, і в такий спосіб, шляхом обману, у позивача було недобросовісно сформовано внутрішню волю до укладення оспорюваного правочину, а тому позовні вимоги про визнання недійним кредитного договору є підставними та підлягають до задоволення.

В силу ст.88 ЦПК України з відповідачів на користь держави підлягає стягненню по 243,60 грн. грн. судового збору, оскільки позивач згідно за п.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57, 60, 88, 209, 212-215, 225, 226 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Розірвати договір індивідуальний номер замовлення ВМ-335L від 17.11.2013 року, укладений між ОСОБА_1 та фізичною особою підприємцем ОСОБА_2.

Визнати недійсним кредитний договір № 401549908 від 17.11.2013 року, укладений між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк».

Стягнути з ОСОБА_2 та Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» в користь держави по 243,60 грн. судового збору з кожного.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд, що його ухвалив, шляхом подання в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: