Номер провадження: 22-ц/785/1192/16
Головуючий у першій інстанції Смирнов В. В.
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Драгомерецького М.М.

суддів: Панасенкова В.О.,

Парапана В.Ф.,

при секретарі: Томашевській К.В.,

за участю: позивача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4, а також представника відповідача ПАТ «Іллічівський судоремонтний завод» - Єліч Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 30 листопада 2015 року за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Іллічівський судоремонтний завод», третя особа директор ТОВ Іллічівського судоремонтного заводу Дудніков М.Ю. про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

08 липня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ПАТ «Іллічівський судоремонтний завод», третя особа директор ТОВ Іллічівського судоремонтного заводу Дудніков М.Ю. про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що відповідно договору оренди № 687 від 5 вересня 2003 року Фонд державного майна України передав в строкове платне користування цілісний майновий комплекс Державного підприємства "Іллічівський судоремонтний завод" товариству з обмеженою відповідальністю "ВЕРФ".

Позивач вказує, що пунктом 1.6 договору оренди визначено, що орендар виступає правонаступником усіх прав та обов'язків Державного підприємства "Іллічівський судоремонтний завод". При цьому п.2.2 договору оренди встановлено, що передача Підприємства в оренду не тягне за собою виникнення в Орендаря права власності на Підприємство. Власником підприємства залишається держава, а Орендар користується ним протягом строку оренди на праві повного господарського відання.

Строк дії договору оренди встановлено з 5 вересня 2003 року до 4 вересня 2013 року, а у відповідності до п. 10.2 Договору він зберігає силу у тому числі і у випадках, коли після його укладення законодавством встановлено правила, що погіршують становище Орендаря.

Згодом, було створено товариство з обмеженою відповідальністю "Іллічівський судоремонтний завод" шляхом реорганізації, приєднання до товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕРФ" Державного підприємства "Іллічівський судоремонтний завод". Відповідно до п. 1.2 Статуту товариство з обмеженою відповідальністю "Іллічівський судоремонтний завод" є правонаступником Державного підприємства "Іллічівський судоремонтний завод" по всіх його зобов'язаннях перед третіми особами.

Позивач зазначає, що він розпочав працювати на підприємстві відповідача з 07.07.1960 року, а у товаристві з обмеженою відповідальністю "Іллічівський судоремонтний завод" з 1 листопада 2002 року, куди був переведений наказом № 5JI. Остання посада, яку він займав це посада головного механіка - заступника начальника енерго-механічного відділу. Наказом директора TOB "Іллічівський судоремонтний завод" № 158-JI від 30 липня 2013 року ОСОБА_3 був звільнений з роботи у зв'язку із скороченням штату та чисельності працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України.

Вважаючи своє звільнення незаконним, позивач звернувся до суду з даним позовом та просив суд задовольнити його у повному обсязі з наведених у позовній заяві правових підстав.

В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав, надав письмові заперечення проти позову, де просив відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи тим, що позивача звільнено з TOB «ІСРЗ» (теперішнє ПАТ «ІСРЗ») 31.07.2013 р. З цього моменту до подачі ним позовної заяви сплинуло вже майже два роки та наявність підстав вважати вказане звільнення начебто незаконним позивач пов'язує з перебуванням підприємства на той час в процесі приватизації, про який йому донедавна було взагалі невідомо. Представник відповідача також зазначив у судовому засіданні, що твердження позивача, що він дізнався про процес приватизації ПАТ «ІСРЗ» лише в травні 2015 року, а саме після звернення з листом до РВ ФДМ України по Одеській області і отримання від нього відповіді від 29.05.2015 р., не відповідає дійсності та він надав суду неправдиву інформацію.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 30 листопада 2015 року у задоволенні позову відмовлено у зв'язку з пропуском позивача строку на звернення до суду із даним позовом.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким задовольнити позов в частині поновлення строку на звернення до суду за захистом трудових прав, поновлення на роботі та стягнення моральної шкоди за незаконне звільнення у розмірі 10 000 гривень, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2)недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші.

Однак, у повній мірі вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_3 був звільнений з TOB "Іллічівський судоремонтний завод" 30 липня 2013 року.

ПАТ "Іллічівський судоремонтний завод" утворено в процесі приватизації цілостного майнового комплексу Державного підприємства "Іллічівський судоремонтний завод", переданого в оренду товариству з обмеженою відповідальністю "Іллічівський судоремонтний завод", шляхом перетворення в Публічне акціонерне товариство на підставі наказу Фонду державного майна України від 27.01.2012 року №142 із змінами внесеними наказом Фонду державного майна України від 14.06.2012 року № 2949, протоколу загальних зборів учасників TOB "Іллічівський судоремонтний завод" №12/13 від 19.12.2013 року, протоколів загальних зборів засновників ПАТ "Іллічівський судоремонтний завод" №1 від 19.12.2013 року та №2 від 21.03.2014 року.

Судом встановлено, що згідно копії трудової книжки, в Державному підприємстві "Іллічівський судоремонтний завод" ОСОБА_3 розпочав працювати 07.07.1960 року, а у товаристві з обмеженою відповідальністю "Іллічівський судоремонтний завод" з 01 листопада 2002 року, куди був переведений наказом № 5JI. Остання посада, яку ОСОБА_7 обіймав, це посада головного механіка - заступника начальника енерго-механічного відділу.

Як вбачається із копії наказу директора TOB "Іллічівський судоремонтний завод" №158-JI від 30 липня 2013 року ОСОБА_3 звільнений з роботи у зв'язку із скороченням штатів та чисельності працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України.

Статею 26 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про приватизацію майна державних підприємств» передбачено, що з дня прийняття рішення про приватизацію розірвання трудового договору з працівником підприємства, що приватизується, з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, за винятком звільнення на підставі пункту 6 статті 40 Кодексу законів про працю України або вчинення працівником дій, за які законодавством передбачена можливість звільнення на підставі пунктів 3, 4, 7, 8 статті 40 та статті 41 Кодексу законів про працю України.

Отже, позивача було звільнено з роботи під час приватизації підприємства в порушення вимог закону.

Відповідно до ст.234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Згідно з ч.1 ст.73 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Як вбачається з копії витягу з книги обліку руху трудових книжок і вкладишів до них, позивача звільнено та видано трудову книжку з TOB «ІСРЗ» (теперішнє ПАТ «ІСРЗ», код ЄДРПОУ 3233962) 31.07.2013 року.

Таким чином, ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом майже через два роки після звільнення. Підстав для поновлення строку для звернення до суду судом першої інстанції, з висновком якого погоджується колегія суддів, не встановлено.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем порушено строк позовної давності зі зверненням до суду з даним позовом. Проте судом першої інстанції не надано правової оцінки у своєму рішенні, що TOB "Іллічівський судоремонтний завод" було порушено права ОСОБА_3 при звільненні, оскільки позивача було звільнено з роботи у період приватизації ДП «ІСРЗ».

Відповідно до ч.3 ст.36 КЗпП України визначено, що дія трудового договору працівника продовжується у разі реорганізації підприємства, в тому числі шляхом приєднання.

Припинення трудового договору може бути тільки з ініціативи власника підприємства, до якого перейшли в порядку правонаступництва права та обов'язки з соціально-трудових відносин, та лише у разі скорочення чисельності або штату, пов'язаних із змінами в організації виробництва і праці. Тобто, орендар, ставши правонаступником прав та обов'язків підприємства, майно якого передається в оренду, повинен згідно до відповідних актів передачі окрім орендованого майна, отримати ще й документи тривалого зберігання та трудові книжки працівників, в яких у порядку встановленому пунктами 2.4, 2.15 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці України, Мін'юсту України та Мінсоцзахисту України від 29.07.93 року №58, повинні бути зроблені на підставі розпорядчого документу, виданого згідно до наказу органу, уповноваженого управляти майном (Фонду державного майна України), записи про реорганізацію та приєднання до орендаря. А саме - ДП "Іллічівський судоремонтний завод" з такого числа реорганізовано у TOB "Іллічівський судоремонтний завод".

Після цього орендар повинен провести розміщення працівників згідно до затвердженого штатного розкладу свого підприємства, а в разі необхідності має право провести скорочення штату чи чисельності з дотриманням встановленого законодавством порядку вивільнення працівників.

Саме за вказаних обставин та у відповідності до ст.28 Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про приватизацію майна державних підприємств" особи, які придбали державні підприємства як єдині майнові комплекси, є правонаступниками їх майнових прав (крім права постійного користування земельною ділянкою) і обов'язків відповідно до умов договору між продавцем і покупцем та законодавства України.

Як зазначив Пленум Верховного Суду України від 06.11.1992 року у Постанові №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», суд у кожному випадку зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

Оскільки, при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, вказана постанова Пленуму зобов'язує суди з'ясовувати не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи права і обов'язки сторін.

Тому на думку судової колегії, позивача ОСОБА_8 було звільнено з роботи під час приватизації підприємства, то у нього на час звільнення були законні підстави в межах визначеного законом строку для захисту свого порушеного права на поновлення на роботі.

Таким чином, відповідачем було в порушення вимог діючого законодавства звільнено позивача (у період приватизації), проте ОСОБА_3 у встановлені законом строки не скористався своїм правом на захист порушеного права, що є підставою для відмови у задоволенні позову саме за пропуском строку на звернення до суду та суд першої інстанції застосував зазначену норму закону передчасно, не перевіривши обставин справи, з урахуванням права позивача на поновлення на роботі.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні з вищенаведених підстав викладених у мотивувальній частині рішення.

Керуючись ст.ст. 303, п.2, 3 ч.1 ст.307, п.п. 3,4 ч.1 ст.309, ч.2 ст.314,316,317,319 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково, рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 30 листопада 2015 року змінити.

У позові ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Іллічівський судоремонтний завод», третя особа директор ТОВ Іллічівського судоремонтного заводу Дудніков М.Ю. про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди відмовити з підстав викладених у мотивувальній частині рішення.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М.Драгомерецький

В.О.Панасенков

В.Ф.Парапан