Провадження № 2/522/6100/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2016 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Свяченої Ю.Б.

при секретарі Шеян І. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2П, ОСОБА_3 та просить визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири 325/1000 часток квартири АДРЕСА_1 від 15 вересня 1998 року №98.09-1209, укладений між нею та відповідачами.

Позивачка обґрунтовує позовні вимоги тим, що між нею та відповідачами був укладений вищевказаний договір, посвідчений Одеською спеціалізованою біржею нерухомості в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю». Договір не був нотаріально посвідчений. Також вказує, що умови договору сторонами були виконані повністю, тобто ОСОБА_1 передала, а відповідачі прийняли грошову суму у розмірі 7 000, 00 грн. за продаж вищевказаної квартири. Позивачка зазначає, що не має змоги розпорядитись вищевказаною квартирою, у звязку з відсутністю нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу від 15 вересня 1998 року.

Через протиріччя правових норм, діючих на час укладення правочинів в 1998 році, і в відмові компетентними органами і нотаріусами визнавати на даний час правочини дійсними, законними і виконаними, ОСОБА_1 змушена звернутись з позовною заявою до суду, про захист своїх прав.

ОСОБА_1 у судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_2П, ОСОБА_3 у судове засідання не зявивились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином згідно вимог ст. 74 ЦПК України, подали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позов ОСОБА_1 визнали, не заперечували проти задоволення її позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлено, що 15 вересня 1998 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2П, ОСОБА_3, був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна №98.09-1209, а саме 325/1000 часток квартири АДРЕСА_1, яка складається в цілому з двох кімнат житловою площею 25, 3 кв. м.

Вказаний договір був укладений на Одеській спеціалізованій біржі нерухомості відповідно до вимог Закону України «Про товарну біржу» зареєстрований в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» під №98.09-1209 від 15 вересня 1998 року. Договір не був нотаріально посвідчений, проте право власності за ОСОБА_1 було зареєстровано в ОМБТІ та РОН 21 вересня 1998 року в реєстрі під №135, стор. 104, кн. 259 пр.

Позивачка не має змоги розпорядитись вищевказаною квартирою у звязку з відсутністю нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу від 15 вересня 1998 року.

Судом також встановлено, що умови договору сторонами були виконані повністю, тобто ОСОБА_1 передала, а відповідачі прийняли грошову суму у розмірі 7 000, 00 грн. за продаж вищевказаної квартири, а 21 вересня 1998 року цей договір був зареєстрований в ОМБТІ та РОН в реєстрі під №135, стор. 104, кн. 259 пр.

Тому, суд вважає обґрунтованими вимоги позивачки щодо визнання вищевказаного договору купівлі-продажу дійсним, виходячи з наступного.

Оскільки спірний договір був підписаний сторонами 15 вересня 1998 року, тобто у період дії ЦК Української РСР 1963 року, то застосуванню підлягають саме норми вказаного Кодексу.

На час укладення вищевказаного договору купівлі-продажу в вересні 1998 року позивачці не було відомо, що правочин у відповідності до ст. 47 Цивільного Кодексу Української РСР (1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст. 15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. На теперішній час позивачка не має можливості розпоряджатися своїм майном як належний власник, що порушує її права.

Відповідно до ст. 4 ЦК Української РСР у редакції 1963 року - цивільні права і обов'язки виникають з підстав, передбачених законодавством, в тому числі і з угод.

В відповідності до ст. 41 ЦК Української РСР у редакції 1963 року угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків.

При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов'язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу квартири, правочини були реальними і вчинені у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1998 році.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень до ЦК України від 16 січня 2003 р. ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Відповідно до ст. 128 ЦК Української РСР у редакції 1963 року право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно ст. 224 ЦК Української РСР у редакції 1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

За ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Так, у судовому засіданні доведено, що умови договору сторони виконали належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК Української РСР 1963 року якщо сторони домовились щодо всіх важливих умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулось повне або часткове виконання договору, але одна із сторін відхилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин цивільної справи суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», ч. 2 ст. 47, ст. 128, 224 ЦК Української РСР 1963 року, ст.ст. 638 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57, 60, 73, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири, - задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу 325/1000 часток квартири АДРЕСА_1, від 15 вересня 1998 року №98.09-1209, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, ОСОБА_3, та посвідчений Одеською спеціалізованою біржею нерухомості в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю».

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його отримання його копії.

Суддя Свячена Ю.Б.