Справа 206/3540/16-ц
Провадження 2/206/920/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" вересня 2016 р. Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Сухоруков А.О.,

при секретарі Ременяк М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Комунальне підприємство "Житлове господарство Самарського району" Дніпропетровської міської ради, Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

21 червня 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що починаючи з народження, 20.03.1998 року він разом зі своєю сімєю: батьками, ОСОБА_3, ОСОБА_4, братом, ОСОБА_5, сестрами ОСОБА_6 та ОСОБА_7, мешкав та був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Після того, як батьки, ОСОБА_3, ОСОБА_4 померли, Рішенням виконавчого комітету Самарської районної у м. Дніпропетровську ради від 15.04.2011 року йому та його брату та сестрам було надано статус дітей-сиріт. Піклувальником було призначено їх бабусю, ОСОБА_8. Разом з ним у спірній квартирі на даний час зареєстрований відповідач, ОСОБА_2, якій, наскільки йому відомо, не мешкає у спірному житловому приміщенні що з 2000 року. Відповідач доводиться йому дядьком, який веде не зовсім правильний спосіб життя: вживає наркотичні речовини, займається крадіжками, через що він з ним майже не спілкуюся. Нормальні родинні звязки вони не підтримують, та його місце проживання постійно змінюється через його спосіб життя та переховування від правоохоронних органів. Незважаючи на те, що ще з 2000 року відповідач припинив проживати за адресою реєстрації місця проживання, він досі зареєстрований у квартирі, за яку він разом з бабусею, ОСОБА_8 намагаються сплачувати. Комунальні послуги сплачувати за відповідача й у подальшому він не має ні можливостей, ні бажання. Вважає, що відсутність на протязі строку у шістнадцять років без поважної причини, є більш ніж достатньою підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

На підставі викладеного просить суд ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_2, 1984р.н., таким, що втратив право користування житловим приміщенням-квартирою № 38, будинку № 8 по вул. Роторній у м. Дніпропетровськ(а.с.2-4).

Представник позивача ОСОБА_9 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав викладених у позові. Зазначила, що відповідач у квартирі не мешкає з 2000 року.

Від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшла заява в якій він позовні вимоги не визнає. . Зазначає, що він дійсно довго не проживає в спірній квартирі. Факти, які викладені в позові не співпадають з дійсністю (а.с.35).

Представники третіх осіб Комунальне підприємство "Житлове господарство Самарського району" Дніпропетровської міської ради та Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Управління - Реєстраційна служба Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причина неявки суду невідома.

Заслухавши представника позивача, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 27 січня 1978 року ОСОБА_10 з сім'єю з п'яти осіб надано ордер № 175 на право заняття трьох окремих кімнат, площею 35,11кв.м в квартирі АДРЕСА_1. Склад сім: ОСОБА_10 основний квартиронаймач, ОСОБА_11 дружина, ОСОБА_12 донька, ОСОБА_12 син, ОСОБА_13 донька (а.с.5).

З довідки № 287 від 18.01.2013 року КП "ЖГ Самарського району" ДМР в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_11 Стефаніїна, ІНФОРМАЦІЯ_3 - матір, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 - син, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5 - онука, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6 - онука, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7 - онук, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_8 - онук, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_9 - батько, помер та знятий з реєстрації у 2003 році (а.с.6).

З свідоцтва про народження серії І-КИ № 501365 вбачається, що батьками позивача ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_10, є: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.9).

ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_11 є донькою ОСОБА_15 та ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-КИ № 043567 (а.с.10).

З лікарського свідоцтва про смерть № 77с від 11 квітня 2011 року вбачається, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_11, померла (а.с.11-12).

З актів про не проживання складеного ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18 які проживають ІНФОРМАЦІЯ_12 вбачається, що у квартирі АДРЕСА_3 ОСОБА_2 не проживає з 2000 року й по теперішній час (а.с.7-8).

Також, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 підтвердили факт не проживання в спірній квартирі відповідача ОСОБА_2 з 2000 року.

Крім того, факт не проживання в спірній квартирі тривалий час визнав сам відповідач ОСОБА_2

У відповідності до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, тощо.

В силу ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло.

У відповідності до ст. 310 Цивільного кодексу України, фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

У відповідності до ст. 71 ЖК України, та роз'яснень, даних у п. 10 постанови N 2 Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 р. "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", право користування жилим приміщенням при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї зберігається протягом шести місяців або інших строків, передбачених цією статтею.

Також вказаною нормою закону передбачені випадки, коли жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців.

За змістом ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Дослідивши надані докази та за відсутністю підстав вважати, що за відповідачем зберігається житлове приміщення, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 64, 71, 72 Житлового кодексу України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, Цивільного процесуального кодексу України,-

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_4.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.О. Сухоруков