АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6007/16 Справа № 201/2464/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Антонюк О. А. Доповідач - Міхеєва В.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Міхеєвої В.Ю.

суддів Свистунової О.В., Ремеза В.А.

за участю секретаря Синенка Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2016 року по справі

за позовною заявою та клопотанням ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення заробітної плати за час затримки, поновлення на роботі,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2016 року позовну заяву та клопотання ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про стягнення заробітної плати за час затримки поновлення на роботі було повернуто позивачу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та направити справу для розгляду в той же суд в межах справи № 201/13433/14-ц в іншому складі суддів.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ч.3 ст.121 ЦПК України заява повертається у випадках, якщо позивач до відкриття провадження у справі подав заяву про повернення йому позову.

Як убачається з матеріалів справи, 22 лютого 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, який ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 лютого 2016 року було залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків позовної заяви.

ОСОБА_2 01 березня 2016 року подав клопотання, у якому, посилаючись на ст. 236 КЗпП України, просив винести у справі № 201/13433/14ц ухвалу про стягнення з

ПАТ КБ «ПриватБанк» на його користь заробітну плату за час затримки поновлення його на роботі в сумі 56580 за період з 04 червня 2015 року по 17 грудня 2015 року (а.с.7,8).

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 березня 2016 року позовну заяву ОСОБА_2 та клопотання були визнані неподаними та повернуті позивачу.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2016 року ухвалу судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 березня 2016 року скасовано, справу повернуто до того ж суду для вирішення питання про відкриття провдження у справі.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 травня 2016 року позовну заяву ОСОБА_2 було залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків.

Від ОСОБА_2 03 червня 2016 року надійшло клопотання про повернення позовної заяви, а клопотання від 01 березня 2016 року про стягнення заробітної плати за час затримки поновлення на роботі просив розглянути по суті в рамках цивільної справи № 201/13422/14-ц (а.с.72).

Повертаючи позовну заяву та клопотання ОСОБА_2, суд першої інстанції обґрунтовано врахував те, що клопотання позивача про стягнення заробітної плати за час затримки поновлення на роботі в рамках цивільної справи № 201/13422/14-ц не може бути розглянуте по суті, оскільки питання про стягнення заробітної плати за час затримки поновлення на роботі, яке регулюється ст. 236 КЗпП України, розглядається в порядку позовного провадження, шляхом звернення до суду з окремою позовною заявою.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

Процесуальний порядок розгляду цивільних справ регулюється Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України).

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12 червня 2009 року №2 роз'яснено, що розгляд цивільних справ має здійснюватись у відповідності з чіткою, суворо встановленою нормами ЦПК України процесуальною формою.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 N 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що судовий розгляд, яким справа вирішується по суті, закінчується ухваленням рішення суду іменем України.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, у свою чергу, відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно ч.3 ст. 15 ЦПК України суди розглядають справи, визначені у частині першій цієї статті в порядку позовного, наказного та окремого провадження.

Частинами 1-3 ст. 208 ЦПК визначено, що судові рішення викладаються у формах ухвали, рішення, постанови.

Питання, пов'язані з рухом справи у суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.

Судовий розгляд закінчується ухваленням рішення суду, а у випадках, передбачених статтями 389-6 та 389-11 цього Кодексу,- постановленням ухвали.

У межах справи, по якій вже винесено судове рішення, розглядаються лише питання, пов'язані із зверненням судового рішення до виконання.

Згідно статті 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Виходячи із змісту зазначеної статті та норм ЦПК України, особа, права якої порушено затримкою виконання роботодавцем рішення суду про поновлення на роботі, має право звернутися до суду з позовом.

Отже, питання щодо стягнення з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 заробітної плати за час затримки поновлення на роботі в порядку ст. 236 КЗпП України, повинно розглядатися судом першої інстанції, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі, в порядку позовного провадження, на підставі позовної заяви з відповідними вимогами, а не на підставі клопотання в рамках справи, розгляд якої завершено рішенням суду.

Відповідно до ч.5 ст.121 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена із дотриманням норм процесуального права і не може бути скасована з підстав, що викладені в апеляційній скарзі.

Згідно п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді