справа №176/3893/14-ц
провадження №2/176/252/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2016 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі :

головуючої судді Волчек Н.Ю.,

при секретарі Ханіній М.Г.,

за участю позивача ОСОБА_1,

його представника ОСОБА_2,

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Жовті Води цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про визнання незаконними наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

27 грудня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із вищезазначеним позовом, де просить постановити судове рішення, яким визнати незаконними накази від 29.08.2014 року № 5096/к «Про зміну в організації виробництва праці у відділі звязків з громадськістю та засобами масової інформації ДП «СхідГЗК» та від 03 грудня 2014 року № 1996/ос «Про особовий склад». Одночасно, позивач просить поновити його з 09 грудня 2014 року на попередній роботі оператора відеозапису відділу звязків з громадськістю та засобами масової інформації державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат та стягнути із відповідача на його користь середній заробіток (з урахуванням уточнених позовних вимог у цій частині) за час вимушеного прогулу із розрахунку його середньоденного заробітку 200,03 грн. з дня звільнення по день ухвалення судом рішення.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з 1981 року перебував у трудових відносинах з ДП «СхідГЗК». Почав свою трудову діяльність фотографом, а з 21.03.2008 року працював оператором відеозапису відділу звязків із громадськістю і засобами масової інформації ДП «СхідГЗК» (надалі ВЗГ і ЗМІ ДП «СхідГЗК»). 08 грудня 2014 року його ознайомили з наказом № 1996/ос, яким його звільнено із зазначеної дати, у звязку із змінами в організації виробництва та праці на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. При цьому зазначає, що 16.09.2014 року його було ознайомлено із наказом від 29.08.2014 року № 5096/к «Про зміну в організації виробництва праці у відділі звязків з громадськістю та засобами масової інформації ДП «СхідГЗК», копію якого він отримав 23.09.2014 року. Згідно із зазначеним наказом від 29.08.2014 року № 5096/к із штатного розпису керівників, професіоналів, фахівців, технічних службовців ВЗГ і ЗМІ виключено посаду оператор відеозапису. Обґрунтуванням виключення, як вважає позивач тільки його посади, та які зазначені у наказі стали чинники: інфляційні процеси, які відбуваються в державі; погіршення економічних показників діяльності підприємства в цілому; отриманий збиток ДП «СхідГЗК» в розмірі 30,5 млн. грн. за результатами роботи 2013 року та збиткова робота підприємства у першому півріччі 2014 року. У наслідок чого виникла необхідність у оптимізації штату та чисельності персоналу у підрозділах підприємства. Вважає, що наказ від 29.08.2014 року № 5096/к «Про зміну в організації виробництва праці у відділі звязків з громадськістю та засобами масової інформації ДП «СхідГЗК» був виданий адміністрацією після оприлюднення ним 01.04.2014 року критичного матеріалу відносно керівництва підприємства з метою його скорочення. Вважає, що жодних змін в організації виробництва і праці не відбулося. Зазначає, що йому не відомо про скорочення будь-яких інших посад на ДП «СхідГЗК» з тією ж метою, а тому наказ від 29.08.2014 року № 5096/к є незаконним і таким, що обмежує його право на працю.

З урахуванням вищенаведеного позивач, вважає незаконним наказ від 03.12.2014 року № 1996/ос. про його звільнення у звязку із змінами в організації виробництва та праці на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. При цьому, зазначив, що наказ про його звільнення було видано з порушенням вимог ст. ст. 49-2, 49-4 КЗпП України, ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», ст. ст. 9, 13 Конвенції МОП № 158, пп. 6.3, 6.4 Колективного договору.

У відповідності до вимог ст. 49-2 КЗпП України, однією з гарантій права на працю при вивільненні працівників є пропозиція іншої роботи на тому ж підприємстві. Протягом часу з моменту вручення попередження про вивільнення від 16.09.2014 р. та до моменту вивільнення йому було запропоновано перелік вакансій, які були на ДП «СхідГЗК» і на цих переліках він зазначав, що погоджується на всі вакансії. Також зазначає, що йому було надано не повний перелік вакансій на яких він міг бути працевлаштований.

Окрім того, зазначає, що ст. 13 Конвенції МОП № 158, ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантіє діяльності», ст. 49-4 КЗпП України передбачені гарантії зайнятості працівників, а саме: якщо роботодавець планує звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного чи аналогічного характеру, він повинен завчасно, але не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень надати первинним профспілковим організаціям інформацію щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорію працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також провести консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або помякшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень. Аналогічний зміст має п. 6.3 Колективного договору. Позивачеві не відомо про виконання цих вимог закону з боку ДП «СхідГЗК».

Оскільки, позивач вважає своє звільнення незаконним, у відповідності з вимогами ст. 235 КЗпП України, йому має бути виплачений середній заробіток за час вимушеного прогулу.

У судовому засіданні позивач та його представник, кожен окремо, підтримали позов у повному обсязі на підставах, що викладені в ньому та просили задовольнити його.

Представники відповідача, кожен окремо, позовні вимоги ОСОБА_1 в судовому засіданні не визнали у повному обсязі та просили у задоволенні позову відмовити з мотивів, викладених у письмових запереченнях.

Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, представників відповідача, допитавши свідків, повно, всебічно та обєктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали цивільної справи, приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Згідно зі ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі. Кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Правовідносини, які склалися між сторонами регулюються законодавством про працю.

Статтями 43, 68 Конституції України встановлено право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, кожен зобовязаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи інших людей.

Трудові відносини регулюються КЗпП України та іншими актами законодавства, прийнятими згідно до нього. Власник, або уповноважений ним орган повинен неухильно додержуватися законодавства про працю.

Згідно із копією свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи, довідки з єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, а також Статуту / ОСОБА_5 1 а.с. 211-230/ державне підприємство «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» внесено до єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, є юридичною особою, має ідентифікаційний код 14309787 та знаходиться за юридичною адресою: Дніпропетровська область, місто Жовті Води, вул. Горького, будинок 2.

У судовому засіданні судом із дослідженої копії трудової книжки позивача /ОСОБА_5 1 а.с. 7-10/, безспірно встановлено, що ОСОБА_1 з 05.01.1981 року по 08.12.2014 року перебував у трудових відносинах з ДП «СхідГЗК». Почав свою трудову діяльність фотографом, а з 21.03.2008 року до моменту його звільнення згідно із наказом від 03.12.2008 року № 1996/ос працював оператором відеозапису ВЗГ і ЗМІ ДП «СхідГЗК».

16 вересня 2014 року позивача - ОСОБА_1 ознайомили з наказом № 5096/к від 29.08.2014 року «Про зміну в організації виробництва праці у відділі звязків з громадськістю та засобами масової інформації ДП «СхідГЗК» /ОСОБА_5 1 а.с. 31-32/, згідно із яким виключено з 08.12.2014 року зі штатного розпису керівників, професіоналів, фахівців, технічних службовців відділу звязків з громадськістю та засобами масової інформації ДП «СхідГЗК» професію оператора відеозапису 1 штатна одиниця.

Не погоджуючись із зазначеним наказом позивач просить визнати його незаконним, посилаючись на те, що ніяких змін в організаційній структурі виробництва та праці не відбулось.

Проте суд вважає, що доводи позивача та його представника щодо відсутності змін в організаційній структурі виробництва праці, не є обґрунтованими, а позовні вимоги в частині визнання наказу від 29.08.2014 року № 5096/к «Про зміну в організації виробництва праці у відділі звязків з громадськістю та засобами масової інформації ДП «СхідГЗК» незаконним не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.62, ч. 3 ст. 64 Господарського кодексу України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, визначає кадрову політику, встановлює чисельність працівників, штатний розпис та підбирає на вакантні посади кваліфікованих спеціалістів, що закріплено і у Статуті ДП «СхідГЗК».

Пунктом 7.4. Статуту ДП «СхідГЗК» /ОСОБА_5 1 а.с. 211-224/ визначено, що Підприємство самостійно встановлює штатний розпис, форми, системи, розміри оплати праці, а також інші види доходів працівників у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених чинним законодавством України, генеральною та Галузевою угодами.

Аналогічні положення закріплені у п.2.1 Розділу 2 «Виробничі відносини» «Зобов?язання роботодавця» Колективного договору ДП «СхідГЗК» /ОСОБА_5 1 а.с. 44-71/, згідно із якими роботодавець зобов?язується «Самостійно здійснювати керівництво виробничою та господарською діяльністю підприємства, розробляти та затверджувати структуру підприємства, штатний розпис, на підставі договорів організовувати господарські відносини з іншими підприємствами і організаціями, відповідати за порушення договірних зобов?язань, кредитно-розрахункової та податкової дисципліни, здійснювати фінансові та кредитні взаємовідносини».

Отже, доцільність скорочення штату працівників суд не вправі обговорювати, але має зобов`язання перевірити дотримання процедури звільнення працівника.

У матеріалах справи наявні докази проведення заходів із скорочення чисельності і штату працівників підприємства.

За результатами проведеного аналізу виробничо-господарської діяльності підприємства в цілому було встановлено, що у 2013 р. ДП «СхідГЗК» отримано збитків на суму 30,5 млн. грн., внаслідок чого генеральним директором ДП «СхідГЗК» прийнято рішення щодо проведення змін в організації виробництва та праці в підрозділах шляхом оптимізації штатної чисельності працюючих в цілому по підприємству, у тому числі і у відділі звязків з громадськістю та засобами масової інформації.

Листом від 28.05.2014 року № 04-10/3637 /ОСОБА_5 2 а.с. 75/ ВЗГ і ЗМІ доведено необхідність скорочення 2-х штатних одиниць.

На виконання зазначеного листа начальником ВЗГ і ЗМІ ОСОБА_5 на адресу генерального директора ДП «СхідГЗК» була направлена службова записка від 13.06.2014 р. № 47-01/4050 /ОСОБА_5 1 а.с. 138-139/ згідно із якою до скорочення у ВЗГ і ЗМІ було запропоновано дві штатні одиниці: редактор радіо та оператор відеозапису.

Зазначені обставини були підтверджені в ході судового засідання 28.03.2016 р. свідком ОСОБА_5, яка викликалася до суду за клопотанням представника позивач та яка під присягою в судовому засіданні зазначила, що отримавши лист генерального директора ОСОБА_6 від 28.05.2014 року № 04-10/3637 вона ознайомила із його змістом усіх працівників відділу, запропонувала за власним бажанням звільнитись працівникам, попередила, якщо таких бажаючих не буде, то вона як керівник буде аналізувати роботу кожного і приймати рішення. Потрібно було прийняти рішення - скоротити чисельність на 2 особи, при цьому максимально зберегти можливість виконання завдань відділу, вона проаналізувала роботу кожного працівника відділу з тим, щоб прийняти правильне рішення. Всього 6 штатних одиниць, 3-є - це редактор газети, кореспондент, оператор компютерного набору і жодного з них звільнити не можна було, тому що треба щотижня випускати газету вона не тільки корпоративна, а і передплачується мешканцями міста, скорочення редакції могло затримати вихід газети, цього допустити неможливо було, з редакції скоротити нікого неможна було. Залишилося 3 особи, Вона - начальник відділу, редактор радіо та фоторепортер. Аналізувала роботу кожного, свою також. Вона організовувала роботу відділу, виконувала великий обсяг роботи, потрібно було забезпечувати звязки підприємства з різними інституціями громадськості, забезпечення участі на вітчизняних форумах, виставках. Редактор радіо редактор, режисер і кореспондент, і автор радіо передач, але радіопередачі записувались на касети на магнітофоні, для того, щоб перевести у сучасний формат, потрібні були кошти, такої можливості не було, тому вона була претендентом на скорочення тому що забезпечити у потрібній якості створення радіопередач на той час ми вже не могли. Залишався оператор відеозапису, його робота складалася з багатьох напрямків, основні: відеозйомка і монтаж відеофільмів, фотозйомка і створення фото продукції, по кожному з них: є відеокамера, яка була придбана у 2007 році, на початку багато знімали, але цей продукт просто осідав в архіві, тому що не було виходу, щоб демонструвати громадськості, глядачам необхідно було все одно виходити на телекомпанії міста. Є 3 телекомпанії в місті і кожна з них відгукувалася із задоволенням на будь-яку пропозицію підприємства. Проаналізувавши співпрацю з телекомпаніями за 2011, 2012, 2013 зробила висновок, що підприємство оплатило послуги їм на 11 450 грн. Тобто стало зрозуміло, що користуватись послугами телекомпаній вигідніше, ніж тримати у штаті оператора відеозапису. Для забезпечення фото продукцією газети «Трудова слава» достатньо фотопродуктів середньої якості. Стало зрозуміло, що кількість фото продуктів, розміщенних в газеті «Трудовая слава» за 3 роки, кількість продукції створеної фото оператором та іншими дописувачами майже однакова. Дійсно, в наш час інформаційних технологій переважна більшість працівників і мешканців міста мають якщо не фотоапарат, то телефон, який може проводити зйомку і цього для нас достатньо. Тим більше, що у відділі був ще один фотоапарат, яким можна було робити більш якісні знімки («кенон»). Таким чином зясувалося, що і фотознімки ми можемо також робити самостійно без оператора. Тим більше, що коли виникала потреба у фото-продукції більш високої якості, наприклад для виготовлення знімків про комбінат та історію сьогодення підприємства, для того, щоб забезпечити достатню кількість фотознімків високої якості ми запрошували фотографа з м. Дніпропетровська, щоб отримати знімки більш високої якості. Всі інші знімки близько 1000 - робив позивач. Таким чином вона як керівник прийшла до висновку - для того щоб зберегти максимально роботу відділу і скоротити 2 осіб, подала пропозицію про скорочення посади оператора відеозапису і редактора радіо. В подальшому вона отримала наказ № 4785 від 12.08.2014 року про скорочення з посади редактора радіо і наказ № 5096 від 29.08.2014 р. про скорочення з посади оператора відеозапису і надалі скороченням цих посад опікувався відділ кадрів підприємства.

За результатами опрацювання зазначених матеріалів відділом організації праці та заробітної плати управління було підготовлено наказ від 29.08.2014 року № 5096/к, а також техніко-економічне обґрунтування скорочення штату у ВЗГ і ЗМІ, яке листом від 29.08.2014 № 04-10/6060 /ОСОБА_5 1 а.с. 140-142/ направлено на адресу голови профспілкового комітету ДП «СхідГЗК» ОСОБА_7 та голови профкому ВЗГ і ЗМІ ОСОБА_8

Також, матеріалами справи спростовуються і твердження позивача щодо проведення скорочення тільки його посади на підприємстві. Представниками відповідача до суду надані копії наказів по підприємству з додатками на підтвердження скорочення чисельності і штатів працюючих у кількості 465 штатних одиниць. /ОСОБА_5 1 а.с. а.с. 131-137, 145-162/. З указаних матеріалів справи вбачається, що проведення скорочення відбувалося системно протягом 2014 року в цілому по підприємству. Порівнянням штатних розписів ВЗГ ІЗМІ, введених наказами по підприємству від 03.02.2014 № 527/к та 06.03.2015 № 1168/к /ОСОБА_5 1 а.с. 143-144, 209-210/ вбачається скорочення двох штатних одиниць по відділу, а саме: редактор радіо та оператор відеозапису. Крім того згідно кошторису витрат на утримання ВЗГ і ЗМІ, підписаних в.о. головного бухгалтера ДП «СхідГЗК» ОСОБА_9 та головним економістом ДП «СхідГЗК» ОСОБА_10 за результатами проведеного скорочення економія фонду оплати праці по відділу склала 96881,0 грн. /ОСОБА_5 2 а.с. 37/.

З урахування вищенаведеного, суд приходить до висновку, що наказ від 29.08.2014 року № 5096/к «Про зміну в організації виробництва праці у відділі звязків з громадськістю та засобами масової інформації ДП «СхідГЗК», виданий генеральним директором ДП «СхідГЗК» у відповідності до вимог чинного законодавства України, в межах його повноважень, а тому є законним.

Щодо позовних вимог про визнання незаконним наказу 03.12.2008 року № 1996/ос, поновлення на роботі судом встановлено наступне.

Так, 16 вересня 2014 року після ознайомлення позивача з наказом № 5096/к від 29.08.2014 року «Про зміну в організації виробництва праці у відділі звязків з громадськістю та засобами масової інформації ДП «СхідГЗК» йому було вручено попередження про вивільнення. /ОСОБА_5 1 а.с. 35/

Враховуючи те, що посаду, яку скорочено та виведено з штатного розпису, займала лише одна особа позивач, не було перед ким визнавати його переважне право, у звязку з чим доводи позивача щодо наявності у нього переважного права на залишення на роботі не прийняті судом до уваги.

Одночасно, з попередженням про вивільнення позивача ознайомили з переліком вакансій, наявних в підрозділах підприємства ДП «СхідГЗК». Згідно із приміткою, яка міститься у попередженні, позивач ознайомився із переліком наявних вакансій, проте відмовився від жодної з них про що поставив свій особистий підпис /Том1 а.с.25/, про що і не заперечував в судовому засіданні.

У подальшому за ініціативою адміністрації ДП «СхідГЗК» позивача - ОСОБА_1 неодноразово знайомили з вакансіями, які були в наявності на підприємстві, а саме: станом на 06.10.2014 р. /ОСОБА_5 1 а.с. 169-173/, станом на 03.11.2014 р. /ОСОБА_5 1 а.с. 175-179/, станом на 24.11.2014 р. /ОСОБА_5 1 а.с. 180-185/, станом на 01.12.2014 р. /ОСОБА_5 1 а.с. 186-191/, станом на 08.12.2014 р. /ОСОБА_5 1 а.с. 192-197/. Після ознайомлення із зазначеними вакансіями позивачем на останньому аркуші робилася примітка «Згоден на всі вакансії».

В ході судового засідання позивач у своїх поясненнях зазначав, що йому надавалися не всі вакансії, а лише по Жовтоводському майданчику, при цьому зазначав, що він був обмежений у часі ознайомлення, був схвильований і не міг зосередитися, а на його прохання про надання йому копій переліку вакансій було відмовлено.

Проте, в ході судового засідання такі твердження позивача були спростовані наданими письмовими доказами та допитаними по справі свідками ОСОБА_11, ОСОБА_12

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на адресу генерального директора ДП «СхідГЗК» було подано заяву про надання повного переліку вакансій, наявних у підрозділах підприємства. /ОСОБА_5 2 а.с. 92/.

За результатами розгляду зазначеної заяви позивачеві згідно із супровідним листом від 23.09.2014 № 21-11/6645 було надано повний перелік вакансій, наявних у підрозділах підприємства, в отриманні якого він власноручно поставив підпис 23.09.2014 року. /ОСОБА_5 2 а.с. 97, 98-101/ Більше звернень на адресу адміністрації підприємства про отримання копій переліку вакансій від позивача не надходило.

На запитання суду та представників відповідача «по яким структурним підрозділам підприємства надавався перелік вакансій для ознайомлення», позивач надавав суду різні пояснення, при цьому зазначав, що перелік вакансій йому надавався на декількох аркушах і свою примітку про їх ознайомлення залишав лише на останньому аркуші.

Також, опитані в ході судового засідання 30.03.2016 р. свідки ОСОБА_11 (заступник начальника відділу кадрів управління ДП «СхідГЗК») та ОСОБА_12 (інженер 2 категорії відділу кадрів управління ДП «СхідГЗК») пояснили, що неодноразово комісійно ознайомлювали позивача з повним переліком вакансій, наявних у підрозділах підприємства, а не лише по Жовтоводському майданчику. ОСОБА_1 після ознайомлення ставив свій підпис лише на останній сторінці переліку вакансій, якою виявися Жовтоводський майданчик. Вимагати від позивача ставити свій підпис на кожній сторінці переліку вакансій не вважали за потрібне. Також вказані свідки стверджували, що позивач не був обмежений у часі в ознайомленні з переліком вакансій. На всі його запитання свідком ОСОБА_11 надавалися відповідні розяснення, у тому числі щодо можливого навчання позивача на базі учбового комбінату підприємства, у разі його згоди на переведення на робочу професію.

Крім того, у матеріалах справи /ОСОБА_5 1 а.с. 41-42/ містяться листи-розяснення від 04.11.2014 № 18/7872 та від 08.12.2014 № 18/8851, вручені позивачеві під підпис із змісту яких вбачається, що його знайомили з переліком вакансій, які є в наявності на усіх підрозділах ДП «СхідГЗК». Жодних застережень щодо неповноти переліку цих вакансій позивач ні на адресу відповідача в ході його ознайомлення, ні в ході судового засідання не виказував.

Судом, також не беруться до уваги доводи представника позивача з приводу порушень відповідачем вимог ч. 2 ст. 40 КЗпП України, оскільки позивачеві не були надані для ознайомлення вакансії по Дніпродзержинському хімічному заводу (надалі ДХЗ), відомчій воєнізованій та сторожовій охороні ДП «СхідГЗК».

Як встановлено у судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи /ОСОБА_5 2 а.с. 21-32/ у період проведення процедури скорочення позивача фактично були відсутні вакансії по відокремленому структурному підрозділі ДХЗ.

Наказом від 05.08.2014 р. № 274 було створено та введено до структури ДП «СхідГЗК» Дніпродзержинський хімічний завод.

Пунктом 7.5. Змін та доповнень до плану санації Державного науково-виробничого підприємства «Цирконій», схвалених комітетом кредиторів та погоджених Міністерством енергетики та вугільної промисловості України протоколами від 17.07.2014 р. № 63 та від 20.11.2014 р. № 66 було передбачено забезпечення працевлаштування працівників Боржника Державного науково-виробничого підприємства «Цирконій».

Згідно вищезазначених змін до плану санації ДНВП «Цирконій» працівники які задіяні у забезпеченні функціонування цирконієво-гафнієвого виробництва, підлягали звільненню з переведенням на роботу до ДП «СхідГЗК». У подальшому зазначені зміни були затверджені ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 25.11.2014 р.

Отже ДП «СхідГЗК» було зобовязано приймати на роботу за переводом працівників ДНВП «Цирконій». Звітність «Інформація про попит на робочу силу (вакансії) до Дніпродзержинського міського центру зайнятості буди подані лише 11 травня 2015 р.

Відомча воєнізована охорона ДП «СхідГЗК» відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.07.2010 р. № 565 здійснює охорону діяльність з високим ступенем ризику, а тому працівники, які приймаються на роботу охоронниками проходять професійний добір, яким є: наявність стажу роботи за професією (службовою діяльністю), повязаною із захистом громадського порядку, боротьбою зі злочинністю, охороною обєктів та майна; проходження психологічної експертизи; проходження інструктажів та навчання, в тому числі отримання права володіння зброєю.

Переважне право на зайняття посад у відомчій воєнізованій та сторожовій охороні надається працівникам, які працюють за строковими трудовими договорами, скільки перед прийняттям на роботу вони мають відповідний стаж, пройшли психофізіологічну експертизу, медичний огляд, необхідні інструктажі та навчання.

У ході судового засідання позивач ОСОБА_1 підтвердив, що не має стажу роботи за професією (службовою діяльністю), повязаною із захистом громадського порядку, боротьбою зі злочинністю, охороною обєктів та майна, не має дозволу на право володіння зброєю.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП звільнення з підстав, зазначених у п. п. 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Статтею 49-2 КЗпП України передбачено, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Відповідно до пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06 листопада 1992 року N 9 (із подальшими змінами), розглядаючи трудові спори, пов'язані із звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Судом, в ході розгляду справи безспірно встановлено дотримання відповідачем вищенаведених норм трудового законодавства. А твердження представника позивача щодо видання наказу про переведення позивача без його письмової заяви на іншу роботу є недостатньо обґрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену з цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 32 КЗпП України передбачено, що переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на іншу роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього кодексу та в інших випадках, передбачених законом.

Пленум Верховного Суду України в Постанові "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" від 1 листопада 1996 року роз'яснив, що закони, прийняті до набрання чинності Конституцією України, діють лише в разі, якщо не суперечать Конституції. У зв'язку з цим у названій постанові прямо вказувалося на неможливість застосування статей 32, 33 і 34, що дозволяли власникові вимагати виконання роботи, не передбаченої трудовим договором.

З урахуванням зазначеного відповідач самостійно не міг перевести позивача на будь яку вакантну посаду без згоди і заяви позивача, дотримуючись вимог ст. 43 Конституції України, так і Конвенції МОП N 29 "Про примусову або обов'язкову працю". Тим більш, що відповідач двічі письмово звертався до позивача з письмовими розясненнями від 04.11.2014 № 18/7872 та від 08.12.2014 № 18/8851 /ОСОБА_5 1 а.с. 41-42/ про необхідність складання власноручної заяви для подальшого переведення позивача на іншу роботу.

Така правова позиція знайшла своє підтвердження і в листі Міністерства соціальної політики України від 06.08.2015 р. № 11812/0/14-15/06 та постанові Верховного Суду України від 16.12.2015 р. у справі № 6-916цс15.

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Також судом в ході судового засідання встановлено, що у відповідності до вимог ст. 43 КЗпП України відповідач 04.11.2014 року звернувся з поданням № 15-10/7854 про розірвання трудового договору з працівником за п. 1 ст. 40 КЗпП України до профспілкового комітету ДП «СхідГЗК» /ОСОБА_5 1 а.с. 36/.

За результатами розгляду подання постановою профспілкового комітету ППО ДП «СхідГЗК» від 25.11.2014 № 44-3 /ОСОБА_5 1 а.с. 37/ було надано згоду на звільнення ОСОБА_1, оператора відеозапису відділу звязків з громадськістю та засобами масової інформації ДП «СхідГЗК» за п. 1 ст. 40 КЗпП України з 08 грудня 2014 року.

Обставини, на які посилається позивач у позовній заяві, не підтверджені жодними доказами та спростовані матеріалами справи.

З урахуванням викладеного, встановлених обставин справи та вимог закону, суд прийшов до висновку про те, що звільнення позивача з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України в даному випадку проведено у відповідності з чинним законодавством, тому вимоги позивача про скасування наказів №5096/к від29.08.2014 року та №1996/0с від 03.12.2014 року по ДП «СхідГЗК» та поновлення його на роботі є безпідставними та не підлягають до задоволення.

Враховуючи те, що порушення законних прав позивача при його звільненні судом не встановлено, відсутні також підстави для задоволення позову про стягнення середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст.88 ЦПК України підстави для стягнення судових витрат з відповідача відсутні.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 3, 11, 15, 60, 212-215, 223, ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про визнання незаконними наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з моменту його проголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтоводський міський суд Дніпровської області.

Суддя Жовтоводського міського суду Н.Ю. Волчек