Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 321/1557/15 головуючий у 1 інстанції Олійник М.Ю.
провадження № 22-ц /778/1459/16 суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Кухаря С.В., Панкеєва О.В.,

за участю секретаря судового засідання Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Світанок» на рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 27 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Світанок» про витребування земельної ділянки з незаконного володіння та усунення перешкод у здійсненні права власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом, зазначивши, що вона є власником земельної ділянки площею 6,7801 га, що розташована на території Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області. 21.03.2005 року попередній власник землі ОСОБА_3 уклала договір оренди з ТОВ СГП «Світанок» строком на 10 років. Після смерті ОСОБА_3, померлої 28.12.2005 року, право власності на цю земельну ділянку в порядку спадкування за рішенням суду від 08.02.2007 року перейшло до позивача, що підтверджено державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯВ №268553 від 18.06.2008 року.

Після закінчення строку оренди землі позивачу було відмовлено у її поверненні землі, бо договір був зареєстрований 13.03.2007 року і діє відповідно до 13.03. 2017 року.

Позивач просила суд зобов'язати відповідача повернути належну їй земельну ділянку у зв'язку із закінченням строку її оренди та усунути перешкоди у здійсненні права власності на земельну ділянку.

Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 27 січня 2016 року позов задоволено частково.

Зобов'язано ТОВ СГП «Світанок» повернути ОСОБА_2 земельну ділянку площею 6,7801га, що розташована на території Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області та належать їй згідно з державним актом серії ЯЕ № 268553 від 18 червня 2008 року, кадастровий номер :31:006:0011.

У задоволені позовних вимог в частині усунення перешкод у здійсненні права власності на земельну ділянку відмовлено.

ТОВ СГП «Світанок» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суд, просить його скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов, суд обгрунтовно вважав, що державна реєстрація договору оренди землі, укладення якого вже відбулося, не змінює моменту укладення договору.

З матеріалів справи слідує, що 21.03.2005 року попередній власник земельної ділянки ОСОБА_3 уклала договір оренди з ТОВ СГП «Світанок» строком на 10 років. Після смерті ОСОБА_3, яка померла 28.12.2005 року, право власності на вищевказану земельну ділянку в порядку спадкування за рішенням суду від 08.02.2007р. перейшло до позивача, що підтверджено державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯВ №268553 від 18.06.2008 року площею 6,7801 га, що розташована на території Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області.

Після закінчення строку оренди землі позивач звернулася до відповідача про повернення земельної ділянки, але їй було відмовлено з посиланням на те, що договір був зареєстрований лише 13.03.2007 року, а тому він діє відповідно до 13.03. 2017 року.

Відповідно до ч.1 ст., ст. 631, 651, 654 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконувати свої обовязки відповідно до договору. Зміна договору допускається лише за згодою сторін і вчиняється в такій самій формі, що й договір, якщо інше не встановлено договором або законом.

Твердження відповідача, про те, що моментом укладення договору оренди земельної ділянки є дата його державної реєстрації є помилковими, оскільки відповідно до положень договору оренди та Закону України "Про оренду землі" в момент державної реєстрації набирає чинності (юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору, а отже і його строк.

Такий же висновок викладено у правовій позиції Верховного Суду України від 19.02.2014р., яка згідно до ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України

З доводами апелянта про те, що договір оренди є поновленим, бо ТОВ користується земельною ділянкою без письмових заперечень з боку позивача погодиться неможливо. За п.8 договору оренди землі у орендаря після закінчення строку договору оренди виникло лише переважне право його поновлення на новий строк і тільки за умови письмового повідомлення про це орендодавця не пізніше 90 днів до закінчення строку дії договору, чого здійснено не було; також за відсутності укладення позивачем додаткової угоди про поновлення договору оренди з цим орендарем і неукладення договору оренди землі з новим орендарем не мається достатніх підстав передбачених нормами ст.33 Закону України „Про оренду землі для визнання поновлення раніш укладеного договору оренди землі.

Наведене узгоджується з правовою позицією, яка викладена в постанові Верховного Суду України у справі N 6-70цс15 від 10.06.2015 року.

Доводи апелянта про наявність інших, раніш постановлених правових позицій Верховного Суду України по цьому питанню прийняти до уваги неможливо, виходячи з розяснень пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду від 03.жовтня 1997 року № 4-зп про те, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше. Тому, керуючись вимогами ч.8.ст.8 ЦПК України щодо застосування загальних засад законодавства(аналогія права), застосовується останній у часі правовий висновкок Верховного Суду України щодо оскарженого у справі питання.

За таких обставин справи, рішення суду є законним та обгрунтованим, підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування рішення суду у цій справі не мається.

Керуючись ст., ст. 307, 308, 313, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Світанок» відхилити.

Рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 27 січня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: