У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого - судді Максимчук З.М.,

суддів - Собіни І.М., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання - Мельник С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 11 квітня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки житлового будинку,-

у с т а н о в и л а :

Додатковим рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 11 квітня 2016 року у задоволенні позовних вимог про визнання права приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 як самостійного об»єкту нерухомого майна - відмовлено.

Вирішено питання про судовий збір.

Не погоджуючись з додатковим рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що додаткове рішення суду першої інстанції є незаконним, оскільки прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Зазначає, що в рішенні Сарненського районного суду Рівненської області від 01.12.2015 року вказано виділити в натурі та визнати право власності за нею, ОСОБА_1 на ? частину житлового будинку, але предметом позовних вимог була квартира №2, а не частина житлового будинку.

Додатково вказує, що суд першої інстанції у рішенні визнав за нею право власності на ? частину житлового будинку та припинив право спільної часткової власності на цей же житловий будинок, що є неприпустимим та суперечать один одному.

Доводить, що судом першої інстанції при первісному вирішенні спору не було ухвалено рішення по п.3 позовних вимог ОСОБА_1, з приводу якої у позові наведені аргументи та подані докази.

Просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення частини позовних вимог.

________________________________________________________________________________________________

Справа № 572/3776/15-ц Головуючий у суді 1 інстанції - Болотвіна Л.О.

Провадження № 22-ц/787/1080/2016 Суддя-доповідач - Максимчук З.М.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в позові в частині визнання права приватної власності на квартиру АДРЕСА_1, суд першої інстанції виходив з того, що розподіл на квартири із зазначенням їх номерів в технічному паспорті є умовним і ні позивачка, ні відповідач не мають таких юридичних адрес свого житла, про що йдеться, як в документах про власність, так і в реєстрації місця проживання . Посилання позивачки на ч.3 ст.358 ЦК України є безпідставним, оскільки ця норма регулює здійснення права спільної часткової власності за домовленістю співвласників про володіння та користування майном.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, так як вони ґрунтуються на зібраних у справі доказах і не суперечать вимогам цивільного законодавства.

Частиною першою статті 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст.3 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом установлено, що рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 07.05.2007 року визнано за ОСОБА_1 право власності на ? частину житлового будинку АДРЕСА_1

ОСОБА_2 є власником ? частини житлового будинку за вищевказаною адресою на підставі договору дарування від 12.05.2008 року.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 01.12.2015 року виділено в натурі ОСОБА_1 та визнано за нею право власності на ? частину житлового будинку АДРЕСА_1, а саме, кухню 2-1 площею 10,6 кв.м., ванну 2-2, площею 5,6 кв.м.; передпокій 2-3, площею 8.1 кв.м.; житлову кімнату 2-4, площею 11,2 кв.м.; житлову кімнату 2-5, площею 7.8 кв.м.; житлову кімнату 2-6, площею 13.2 кв.м.; житлову кімнату 2-7, площею 9 кв.м.; коридор 2-8, площею 2.7 кв.м.; всього загальною площею 68,2 кв.м. Надвірні будівлі і споруди: літню кухню Б-1, сарай В, погріб Г, гараж М, навіс Н, вбиральню О, ворота з хвірткою № 2, колодязь И та огорожу №1 залишено в спільному користуванні із співвласником ОСОБА_2

Припинено право спільної часткової власності на житловий будинок № АДРЕСА_1

Із доводів апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 фактично оскаржує і рішення суду першої інстанції від 01.12.2015 року, яке в порядку ст.292 ЦПК України підлягало би перевірці в суді апеляційної інстанції.

Проте, відповідно до вимог ст.294 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подана не була. Отже, зазначене рішення Сарненського районного суду від 01.12.2015 року в установленому законом порядку оскаржене не було та є чинне.

Статтею 358 ЦК України передбачено підстави та умови здійснення права спільної часткової власності співвласниками та презюмуються, що таке здійснення відбувається за їх згодою. Відповідно до ч.3 цієї статті кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Частиною 4 ст. 364 ЦК України передбачено, що у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Відповідно до ст.392 ЦК України особа має право звернутись до суду з правом про визнання права власності: 1/ якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов»язальних відносинах; 2/ у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Передумовою для застосування цієї статті є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права.

Відповідно до пункту 10б ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування» встановлено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать повноваження щодо обліку відповідно до закону об»єктів нерухомого майна незалежно від форм власності.

В суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Овдійчук О.О. пояснили, що за вирішенням даного питання в установленому законом порядку до органу місцевого самоврядування не звертались.

Отже, всупереч вимогам ст.ст. 10, 60 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу, позивач не надала доказів на обґрунтування своїх позовних вимог та яким чином відповідач порушує її права.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги є безпідставними. Ті докази та обставини, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Фактично доводи зводяться до іншої оцінки обставин справи та їх доказів, які відрізняються від зробленої судом першої інстанції.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позов не підлягає задоволенню.

При ухваленні додаткового рішення норми матеріального і процесуального права не були порушені, а тому підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Додаткове рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 11 квітня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: З.М.Максимчук

Судді: І.М. Собіна

С.С. Шимків