Виноградівський районний суд Закарпатської області
_____________________________________________________________________
Справа № 299/1673/16-ц
06.07.2016 м.Виноградів
У Х В А Л А

Суддя Виноградівського районного суду Закарпатської області Кашуба А.В. ознайомившись з матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виселення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виселення.

Дослідивши зміст позовних вимог та докази додані до позову на підтвердження позовних вимог, приходжу до висновку, що така позовна заява подана без додержання вимог, передбачених ст.ст. 119, 120 ЦПК України, та таку слід залишити без руху з огляду на наступне.

Так, зокрема, у відповідності до п.п.5,6 ч.2 ст.119 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Згідно ч.4 ст.119 ЦПК України позовна заява повинна відповідати іншим вимогам, встановленим законом.

Згідно із нормами матеріального права, позивач повинен визначити правові підстави позову (обставини, які мають місце у диспозиції норми матеріального права і мають бути доведені суду) та на підтвердження цих підстав позову він повинен навести фактичні обставини справи; зазначити норму закону, яка регулює спірні правовідносини, що є предметом позову.

Позивач із матеріальним законом, який повинен застосовуватись до спірних правовідносин, не визначився, предмету доказування не сформував, а суд не вправі таке самостійно визначати чи змінювати.

У позові не викладено обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, не зазначено доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Згідно з ч. 1ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

У роз'ясненнях викладених в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 р. № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів.

Мається на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами поліці, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

З аналізу вказаних роз'яснень випливає, що поведінка особи, яка підлягає виселенню, мала бути предметом розгляду і визнана антигромадською.

Із змісту позову неможливо встановити, чи була предметом розгляду антигромадська поведінка відповідачів, якщо так, то коли коли і ким та які заходи попередження чи громадського впливу застосовані до останніх.

Відповідно до ст.1 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб.

Позивач ОСОБА_1 просить в позовній заяві зобов"язати виселити відповідачів з його власної квартири, однак до позовної заяви не додано доказів того, що саме він є власником квартири по вул.Корятовича, 7/46 в м.Виноградів.

Довідки, які містяться в матеріалах справи датовані 2011 роком, та не є допустимим доказом у справі.

Відповідно до вимог ст.121 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

З огляду на викладене, позовну заяву ОСОБА_1 слід залишити без руху та надати позивачу строк для усунення вказаних вище недоліків.

Керуючись ст.ст. 119, 121 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виселення - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків, вказаних в мотивувальній частині даної ухвали, - протягом п"яти днів з дня отримання копії ухвали.

У разі невиконання вимог ухвали суду у встановлений строк позовна заява вважатиметься неподаною та буде повернута позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Суддя ОСОБА_4