Справа № 128/6215/14-ц Провадження № 22-ц/772/2898/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 27 Доповідач Копаничук С. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючої: Копаничук С.Г.

Суддів: Оніщука В.В., Марчук В.С.

при секретарі: Торбасюк О.І.

за участю представника позивача ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, збитків та звернення стягнення на предмет застави, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вінницького районного суду від 21 вересня 2015 року,

В с т а н о в и л а :

В грудні 2014 року ТОВ «Порше Мобіліті» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, збитків та звернення стягнення на предмет застави. Посилались на те, що ОСОБА_3 за кредитним договором № 50004702 від 05.06.2012 року отримала кредит у сумі 128 373,55 грн., що на дату укладання договору складало еквівалент 15 852,50 доларів США, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки VW, модель Polo Sedan, 2012 року випуску та зобов'язалась його повернути у повному обсязі у строки передбачені договором. В забезпечення виконання зобов'язань за договором, 09.07.2012 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_3 було укладено договір застави № 50004702, за яким відповідачка передала у заставу вказаний транспортний засіб, заставною вартістю 151 027,70 грн. Також в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, було укладено договір поруки з ОСОБА_5

У звязку з неналежним виконанням ОСОБА_3 взятих за кредитним договором зобовязань, станом на 05.12.2014 року виникла заборгованість у розмірі 283 472,60 грн., що складається: з основної суми боргу в розмірі 189 005,65 грн., збитків у розмірі 26 666,34 грн., штрафу у розмірі 48 913,83 грн., пені у розмірі 1 134,53 грн., трьох відсотків річних у розмірі 2 794,85 грн. та інфляційних втрат у розмірі 14 957,40 грн., які банк просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку, а також звернути стягнення на предмет застави.

Рішенням Вінницького районного суду від 21.09.2015 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» заборгованість за кредитним договором в розмірі 283472,60 грн., з яких: 189005,65 грн. заборгованість з основної суми боргу, 26666,34 грн. збитки, 48913,83 грн. штраф, 1134,53 грн. пеня, 2794,85 грн. три відсотки річних та 14957,40 грн. інфляційні втрати. Звернуто стягнення на автомобіль марки Volkswagen, модель Polo, рік випуску 2012, д.н.з. НОМЕР_1, заставною вартістю 151027,70 грн., що належить ОСОБА_3, шляхом його вилучення на користь ТОВ «Порше Мобіліті» та подальшого продажу з публічних торгів на умовах, визначених договором застави транспортного засобу№50004702 від 09.07.2012 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати через порушення судом норм матеріального та процесуального права, а по справі ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. Вказала, що суд ухвалив рішення про одночасне подвійне стягнення, задоволивши вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором та про звернення стягнення на предмет застави. Також, суд, в порушення ст.61 Конституції України, помилково застосував цивільно-правову відповідальність одного виду стягнувши за одне і те ж правопорушення і штраф, і пеню. Крім того, суд не врахував, що кредитний договір є нікчемним, оскільки споживчий кредит був наданий позивачем у доларах США, за час дії заборони на надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті.

Заслухавши доповідача, осіб, що беруть участь в справі, перевіривши матеріали справи, рішення суду та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначені вимоги дотримані судом не в повній мірі.

Відповідно до ст. 525 ЦK України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.ст. 526,625,629 ЦK України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦK України. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідач, не сплативши у вказаний в договорі строк кредит, порушив вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції встановив, що 05.06.2012 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_3, як позичальником та ОСОБА_5, як поручителем, був укладений кредитний договір №50004702, за яким позивач надав ОСОБА_3 кредит в сумі 128 373,55 грн. строком на 60 місяців під 9,90% річних за користування кредитними коштами. Повернення кредитних коштів має відбуватись щомісячно згідно Графіку погашення кредиту (т.1, а.с. 15-18).

В забезпечення зобов'язань позичальника за договором кредиту, між позивачем та ОСОБА_3 був укладений договір застави транспортного засобу марки № 50004702 від 09.07.2012 року, за яким було передано у заставу транспортний засіб марки VW, модель Polo Sedan, рік випуску 2012, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, заставною вартістю 151 027,70 грн. (т.1, а.с. 25-30).

ОСОБА_3 належним чином не виконала умови договору щодо вчасного повернення суми кредиту та сплати відсотків за його користування, внаслідок чого утворилась заборгованість, що станом на 05.12.2014 року становить 283 472,60 грн., яка складається: з основної суми заборгованості в розмірі 189 005,65грн., збитків у розмірі 26 666,34 грн., штрафу у розмірі 48 913,83 грн., пені у розмірі 1 134,53 грн., 3 % річних у розмірі 2 794,85 грн. та інфляційних втрат у розмірі 14 957,40 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позичальниця порушила зобов'язання, встановлені договором, докази своєчасної та повної оплати заборгованості за кредитним договором в матеріалах справи відсутні, а тому солідарному стягненню з ОСОБА_3 та поручителя ОСОБА_5 підлягає заборгованість за кредитним договором, штрафні санкції, а також збитки. При цьому, звертаючи стягнення на предмет застави, суд виходив з того, що вчинений 11.08.2014 року виконавчий напис про звернення стягнення на предмет застави не виконаний, а тому, враховуючи встановлені судом обставини справи та умови укладеного між сторонами договору застави, звернення стягнення відповідає нормам чинного законодавства.

Суд першої інстанції вірно встановив обставини щодо наявності у ОСОБА_3 перед позивачем заборгованості за кредитним договором та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для солідарного стягнення з відповідачів заборгованості за кредитом та відсотками, а також стягнення з останніх штрафу за порушення позичальницею пунктів 5.5, 8.4 Умов кредитування; збитків у відшкодування страхових платежів, передбачених п.п.5.5, 5.6 Умов кредитування; пені за порушення термінів оплати платежів з повернення кредиту; а також за ст.625 ЦК України 3% річних та інфляційних втрат.

Разом з тим, з висновками суду в частині задоволення вимог про звернення стягнення на предмет застави, стягнення неустойки у вигляді штрафів, передбачених пунктами 8.2, 8.3 Умов кредитування, збитків, понесених у звязку з необхідністю представництва інтересів позивача у суді, погодитись не можна, оскільки щодо них суд неповно зясував обставини справи та порушив норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.ст. 589, 590 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

В п.42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року розяснено, що суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення. Винятком є ситуація, коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення статті 11 Закону України "Про іпотеку" (або статті 589 ЦК щодо заставодавця).

Як вбачається з кредитного договору та договору застави, ОСОБА_3 являється одночасно позичальницею та заставодавцем (т.1, а.с.25).

Отже, одночасне звернення стягнення на предмет застави та стягнення заборгованості за кредитним договором, суперечить вимогам закону та фактично являється подвійним стягненням з одного боржника.

Суд першої інстанції вказаного не врахував, допустив порушення норм матеріального права, доводи скарги щодо цього є підставними та такими, що заслуговують на увагу, а рішення суду в частині звернення стягнення на предмет застави не відповідає вимогам закону, тому підлягає скасуванню з ухваленням щодо цих вимог нового про відмову в їх задоволенні.

Також суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права і в частині вимог про стягнення штрафів, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Пунктом 8.1 Умов кредитування, що є додатком до кредитного договору, передбачено застосування пені, як виду цивільно-правової відповідальності, за порушення позичальником строків сплати будь-якого платежу з повернення кредиту і нарахована за цим пунктом пеня в розмірі 1134,53 грн. підлягає стягненню.

У той самий час, згідно з пунктів 8.2, 8.3 Умов кредитування, у випадку порушення позичальником терміну повернення кредиту, сторонами передбачена, крім сплати пені, ще і додаткова сплата штрафу.

Враховуючи вищевикладене та те, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності у вигляді неустойки, а тому одночасне застосування за одне й те саме порушення свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України.

Таким чином, доводи скарги щодо цього заслуговують на увагу, а рішення суду в частині стягнення штрафів за порушення строків повернення кредиту в розмірі 29657,80 грн. підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в їх стягненні.

Інші доводи скарги не заслуговують на увагу та правильних висновків суду не спростовують.

Крім того, згідно ч.3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Згідно ч.ч.1,2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить стягнути з відповідачів збитки в розмірі 11208,98 грн. та 5644,54 грн., які є вартістю юридичних послуг ТОВ «Юридична фірма «Вернер» та ТОВ «Юридична компанія Тріпл Сі» з надання правової допомоги: надання юридично-консультаційних послуг, написання позовної заяви про стягнення заборгованості та представництво інтересів позивача в суді.

Отже, фактично ці суми відноситься до судових витрат, що підлягають стягненню згідно ст.ст.84, 88 ЦПК України.

За таких обставин, понесені позивачем витрати на правову допомогу не є збитками, в розумінні ст.22 ЦК України, а тому відшкодуванню не підлягають.

Оскільки суд допустив неповне зясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що відповідно до ст.309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову та солідарне стягнення з відповідачів заборгованості станом на 05.12.2014 року в сумі 233 457,64 грн., що складається з: 189 005,65 грн. заборгованості за кредитом та відсотками; 6 309,18 грн. збитків у відшкодування страхових платежів; 19256,03 грн. штрафу за несплату страхових платежів; 1 134,53 грн. пені; 2794,85 грн. 3% річних; 14957,40 грн. інфляційних втрат.

Керуючись ст.61 Конституції України, ст.ст.22, 549 ЦК України, ст.ст. 307, 309, 316 ЦПК України, -

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Вінницького районного суду від 21 вересня 2015 року скасувати.

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» () заборгованість за кредитним договором №50004702 від 05.06.2012 року станом на 05.12.2014 року в сумі 233 457,64 грн., що складається з: 189 005,65 грн. заборгованості за кредитом та відсотками за користування кредитом; 6 309,18 грн. збитків; 19 256,03 грн. штрафу; 1 134,53 грн. пені; 2794,85 грн. 3% річних; 14957,40 грн. інфляційних втрат.

В задоволенні решти позовних вимог, а також у зверненні стягнення на предмет застави - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: