Ухвала

іменем україни

08 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Леванчука А.О.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, третя особа - ОСОБА_6, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Харківської області від 17 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, вимоги якого під час розгляду справи уточнив, та остаточно просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., вчинений 04 вересня 2013 року, зареєстрований у реєстрі за № 6690, про стягнення з нього боргу в розмірі 391 035 грн 11 коп. за рахунок предмета іпотеки та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 23 січня 2014 року № 41719452 про звернення стягнення на предмет іпотеки та постанову про стягнення з нього виконавчого збору в сумі 39 103 грн 51 коп. від 03 лютого 2013 року.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що вищевказаний виконавчий напис нотаріуса вчинено із порушенням вимог п. 3.1. гл. 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок), оскільки під час його вчинення нотаріус не перевірив питання безспірності заборгованості та вчинив виконавчий напис за відсутності первинних документів, які б свідчили про отримання кредиту, наявність даних про перевірку між ним та відповідачем звірених розрахунків у спірних правовідносинах, крім того, нотаріусом не перевірено питання про наявність пені та чи дотримано стягувачем строк позовної давності при її нарахуванні, а також питання відсутності доказів про отримання ним та боржником вимоги про усунення порушень, тому вважає, що у нотаріуса були відсутні підстави для висновку про безспірність заборгованості, та зазначає, що наданий кредитором розрахунок є лише арифметичним відображенням розрахунків та не може відображати правові підстави для стягнення відповідних сум та слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог. Позивач також вважає, що звернення стягнення на заставне майно можливе тільки за рішенням суду, у зв'язку з чим вважає, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом порушено вимоги п. 1.3 розділу 16 зазначеного вище Порядку.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2015 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог про скасування зазначених вище постанов державного виконавця.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2015 року позов задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., вчинений 04 вересня 2013 року, зареєстрований у реєстрі за № 6690, про звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_4, у рахунок погашення заборгованості у розмірі 391 035 грн 11 коп.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 17 березня 2016 року скасовано рішення суду першої інстанції, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Задовольняючи указаний позов та визнаючи вищевказаний виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив із наявності підстав, передбачених ст. ст. 7, 88 Закону України «Про нотаріат», п. п. 282, 286, 283 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, зазначивши, що при зверненні відповідача до нотаріуса з заявою про вчинення нотаріального напису не було подано первинних документів щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), а наданий відповідачем розрахунок заборгованості щодо наявності грошового зобов'язання за кредитом та процентами не може вважатися документом, який підтверджує безспірність вимог банку до боржника. Крім того, суд першої інстанції також виходив із того, що на момент вчинення виконавчого напису нотаріуса строк основного зобов'язання не сплив.

Проте станом на час вчинення нотаріусом зазначених виконавчих дій, 04 вересня 2013 року, втратила чинність вищевказана Інструкція із набранням чинності Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, тому правильним є висновок апеляційного суду про незастосування до спірних правовідносин вищевказаних положень зазначеної Інструкції.

Однак погодитися повністю із висновками апеляційного суду не можна з огляду на таке.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції й ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що під час вчинення нотаріусом зазначеного вище нотаріального напису ТОВ «ОТП Факторинг Україна» були надані всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості, зокрема, докази належного направлення позивачу та боржнику письмової вимоги про усунення порушень та іпотечну вимогу.

На обґрунтування такого висновку апеляційний суд зазначив, що приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису на підтвердження наявності заборгованості було подано наступні документи: оригінал іпотечного договору, кредитний договір із додатком № 1 (графік погашення платежів), договір про відступлення права вимоги з додатком № 1, розрахунок заборгованості позичальника згідно з кредитним договором, виписка з рахунку позичальника про рух коштів на рахунку, вимоги - повідомлення боржнику та іпотекодавцю про порушення забезпеченого іпотекою зобов'язання за кредитним договором з відміткою поштового відділення про відправлення цінним листом повідомлення боржнику за вказаною в кредитному договорі адресою 02 червня 2013 року та іпотекодавцю за вказаною в іпотечному договорі адресою - 21 травня 2013 року, а також установчі документи заявника (а. с. 64-110). При цьому суд установив, що суми заборгованості, зазначені у виконавчому написі, відповідають сумам заборгованості, зазначеним у письмових вимогах.

Разом із тим апеляційний суд виходив із того, що у справі відсутні докази на підтвердження того, що на час вчинення нотаріусом оспорюваного позивачем виконавчого напису між ним та відповідачем існував будь-який спір щодо розміру заборгованості за вказаним кредитним договором.

Відносно доводів позивача щодо необхідності надання первинних документів для встановлення безспірності заборгованості апеляційний суд зазначив, що це не передбачено положеннями законодавства.

Однак із вказаними висновками погодитися не можна, адже таких суд дійшов не встановивши всіх фактичних обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення.

Вчинення виконавчого напису нотаріусом регулюється статтями 87, 88 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, який набрав чинності 07 березня 2012 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 18 ЦК України).

Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України (п. 1.2 ст. 1 глави 16 Порядку).

Відповідно до п. 3.2 ст. 3 глави 16 Порядку безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Пунктом 3.5. статті 3 глави 16 Порядку встановлено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обгрунтуванння документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Згідно з п. 1 Переліку документів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передач; або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Згідно із п. 2.3 ст. 2 глави 16 Порядку вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надіслання іпотекодержателем повідомлень-письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодателя.

Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

Завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК).

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Частиною 4 ст. 10 ЦПК України установлено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Однак усупереч вищевказаним нормам процесуального права суд не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, а саме: не з'ясував питання про те, чи отримував позивач вищевказаний лист-повідомлення банку про наявність заборгованості, адже одного лише факту направлення такої вимоги боржнику недостатньо для висновку про безспірність заборгованості, ураховуючи ймовірність неотримання листа адресатом та в такому випадку позбавлення його права доведення розміру заборгованості, враховуючи характер правовідносин, які випливають із вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Без з'ясування вищевказаних обставин помилковим є висновок апеляційного суду про те, що під час вчинення нотаріусом зазначеного вище нотаріального напису були наявні всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості.

Оскільки суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права, що призвело до неможливості встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, тому колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвалене у справі рішення суду апеляційної інстанції - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до апеляційного суду з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 17 березня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: М.В. Дем'яносов

А.О.Леванчук

І.К.Парінова

О.В.Ступак