Справа № 202/8012/15-ц
Провадження № 2/0202/343/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2016 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Волошина Є.В.,

за участю секретаря Величко А.А.

представника позивачів ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданнів залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, орган опіки та піклування Індустріальної районної у м.Дніпропетровську ради, Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «ОСОБА_5 29,29А,29Б» про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням , -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 про визнання ОСОБА_6 такою, що втратила право користування квартирою 40 в будинку 29-а по вул.Косіора в м.Дніпропетровську. В обґрунтування поданої заяви зазначили, що позивачі є власниками квартири АДРЕСА_1. Свого часу до вищезазначеної квартири було зареєстровано дочку ОСОБА_4 - неповнолітню ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після припинення фактичних шлюбних відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, остання разом із неповнолітньою дочкою переїхала жити в інше місце проживання. Добровільно змінити реєстрацію неповнолітньої ОСОБА_6 її мати - ОСОБА_2 відмовилась. Понад рік відповідач не проживає за вказаною вище адресою, її особистих речей в будинку немає. Комунальні платежі, які нараховуються відповідно до кількості зареєстрованих осіб, відповідач не сплачує. Вважають, що реєстрація в їх квартирі ОСОБА_6 обмежує право позивачів на володіння, користування та розпорядження вищезазначеною квартирою.

В судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі та просила у позові відмовити. В обґрунтування заперечень зазначила, що твердження позивачів про те, що ОСОБА_6 понад рік вже не проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2 не відповідає дійсності, оскільки після розлучення, ОСОБА_4 кожної пятниці забирав ОСОБА_6 та повертав її в суботу або в неділю. В звязку з проживанням дочки, по вихідним дням, з ОСОБА_4 у його квартирі, ОСОБА_6 не втратила право користування вищезазначеною квартирою. В судовому засіданні також пояснила, що ОСОБА_4 перестав забирати ОСОБА_6 на вихідні лише місяць тому.

Представник головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в судове не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений був належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Представник органу опіки та піклування Індустріальної районної у м.Дніпропетровську ради в судове не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений був належним чином, надав заву про розгляд справи без їх участі та просить прийняти рішення з урахуванням інтересів дитини.

Представник Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «ОСОБА_5 29,29А,29Б» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений був належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність не подавав.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що є матірю ОСОБА_2 та проживає разом з нею та онукою ОСОБА_6 за адресою Березинська, 18/295 в м.Дніпропетровську. Після розлучення її дочки з ОСОБА_4, останній на вихідні дні забирав ОСОБА_6 до себе до дому. Також зазначила, що вже як місяць ОСОБА_4 не відвідує свою дочку ОСОБА_6

Суд, вислухавши представника позивачів, відповідача, допитавши свідка,дослідивши письмові докази у справі приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1 (по ? частині кожному).

Відповідно до довідки Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «ОСОБА_5 29,29А,29Б» у вищезазначеній квартирі також зареєстрована ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Окрім реєстрації ОСОБА_6 у квартирі АДРЕСА_1, остання більше ніде не зареєстрована.

Батьками ОСОБА_6 є ОСОБА_2 та ОСОБА_4.

ОСОБА_6 у вищезазначеній квартирі була зареєстрована як член сім'ї власника квартири, що в судовому засіданні не оспорювалось сторонами.

Відповідно дост. 47 Конституції України кожен має право на житло.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.1ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Підставою позову позивачі зазначають той факт, що ОСОБА_6, будучи зареєстрована в спірній квартирі як член сімї власника, понад один рік в ній не проживає.

Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно ч.3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підстав у своїх вимог і заперечень.

Разом з цим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази які б підтвердили той факт, що ОСОБА_6 не проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2 понад дин рік.

З пояснень відповідача та показань свідка вбачається, що після розлучення ОСОБА_2 та ОСОБА_4, що відбулося у грудні 2014 року, останній, на вихідні дні, періодично забирав до себе до дому свою дочку ОСОБА_6 З червня 2016 року ОСОБА_4 перестав відвідувати доньку та забирати її на вихідні дні.

Таким чином, в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт не проживання ОСОБА_6 у квартирі АДРЕСА_1 понад дин рік.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України судові витрати при відмові в задоволенні позову покладаються на позивача.

Керуючись ст. 47 Конституції України,ст.ст.16,319,321,405, ЦК України, ст.ст.10,60, 215-218, ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, орган опіки та піклування Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради, Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «ОСОБА_5 29,29А,29Б» про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням відмовити.

Повний текст рішення буде виготовлений до 01 серпня 2016 року.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Волошин Є.В.