пр. № 2/759/4837/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2016 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Макаренко В.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з даним позовом.

12.12.2016 року позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Розглянувши вказану заяву, дослідивши матеріали справи, суд бере до уваги наступне.

За змістом ч.ч. 1 та 3 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Як вбачається із позовної заяви, позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача борг у сумі 27075,56 доларів США та 1095,55 евро.

Ухвалою від 17 жовтня 2016 року за заявою позивача накладено арешт на майно відповідача, а саме: на земельну ділянку: кадастровий номер № НОМЕР_2, площею 0,2506 га, цільового призначення: для будівництваі обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), адреса розташування: АДРЕСА_1, та на транспортний засіб: автомобіль CHRYSLER RAM VAN (VOYAGER), державний номерний знак НОМЕР_1, шасі НОМЕР_3, 2006 року випуску, сірий, об'єм двигуна 2500 куб. см.

У відповідності до пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Співмірність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, окрім іншого полягає у наявності зв`язку між конкретним видом забезпечення позову і предметом позовної вимоги.

Підсумовуючи викладене, суд доходить до висновку, що такий захід забезпечення позову, як накладення арешту на майно відповідача є необґрунтованим, оскільки види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами, майно на яке просить накласти арешт представник позивача значно перевищує ціну позову та те, що судом вже накладено арешт на майно відповідача, тому у суду відсутні підстави для задоволення даної заяви.

Керуючись ст. ст. 151-153, 208-210 ЦПК України суд,

у х в а л и в :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДЯ В.В. Макаренко