Справа № 656/222/16-ц
Номер провадження 2/656/74/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2016 року смт. Іванівка

Іванівський районний суд Херсонської області

в складі:

головуючого судді Крисанової В.І.

за участі:

секретаря судового засідання Шиян М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду

справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Іванівського району Херсонської області про визнання права на земельну частку (пай),

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 сільської ради Іванівського району Херсонської області про визнання права на земельну частку, посилаючись на те, що з квітня 1996 року до 04 січня 2002 року його дід ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживали однією сімєю у с. Дмитрівка, Іванівського району, Херсонської області, вул. Дзержинського, 13, були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки, але не звернулися до державного органу реєстрації актів цивільного стану про реєстрацію шлюбу. ОСОБА_4 на момент отримання державного акту та право колективної власності на землю була членом колективного сільськогосподарського підприємства «Чапаєвське» в с. Новодмитрівка, Іванівського району, Херсонської області (далі КСП). 08 серпня 1995 року за №720/95, на підставі рішення Іванівської районної державної адміністрації від 16 травня 1997 року за № 127 ОСОБА_4 виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХС №0089137 розміром 9,53 в умовних кадастрових гектарах, вартістю 37 359,00 грн. Його батько ОСОБА_5 надавав матеріальну допомогу діду та ОСОБА_4 В якості подяки ОСОБА_4 вирішила подарувати батькові своє право на земельну частку (пай), але батько попросив її, щоб вона подарувала земельний пай сину, який є позивачем у справі. 21 грудня 2000 року ОСОБА_4 подарувала позивачу належне їй право на земельну частку (пай).

04 січня 2002 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 померли в результаті отруєння окисом вуглецю через пожежу, яка сталась в їхньому будинку. Про подарунок він не знав, так як цим не цікавився. Крім того, після трагічних подій, повязаних зі смертю діда та ОСОБА_4, його батько ОСОБА_5 вважав документи втраченими, а тому нічого про це не говорив. Однак, 25 березня 2016 року, під час прибирання на горищі свого власного будинку батько знайшов папку з паперами, в якій знаходився документ, яким ОСОБА_4 подарувала належне їй право на земельну частку (пай).

Оскільки про своє право він дізнався 25 березня 2016 року, то перебіг позовної давності у відповідності до ст. 261 ч. 1 ЦК України починається від цього ж дня. Таким чином, він не пропустив строк для звернення до суду, передбачений ст. 256 ЦК України.

Просив суд визнати за ним право власності на земельну частку (пай) у КПС розміром 9,63 в умовних кадастрових гектарах, вартістю 37 359,00 грн. на підставі договору дарування від 21 грудня 2000 року.

До початку розгляду справи по суті позивач ОСОБА_1 подав заяву про зміну підстав позову тим, що просив визнати дійсним договір дарування від 21 грудня 2000 року, згідно якого ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_1, належне їй згідно сертифіката серії ХС №0089137 право на земельну частку (пай) у КПС розміром 9,53 в умовних кадастрових гектарах, вартістю 37 359 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_6 підтримали вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Іванівського району Херсонської області ОСОБА_7 в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала та не заперечував проти задоволення позову.

Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Із матеріалів справи видно, що ОСОБА_4 на підставі рішення Іванівської районної державної адміністрації 19 травня 1997 року виданий сертифікат серії ХС № 0089137 на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КПС розміром 9,53 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), вартістю 37 359,00 грн. (а.с.8).

ОСОБА_8 померла 05 січня 2002 року в с. Дмимтрівка, Іванівського району, Херсонської області, про що ОСОБА_2 сільською радою Іванівського району Херсонської області в книзі реєстрації актів про смерть 07 січня 2002 року зроблено запис № 4 та видано свідоцтво про смерть серії 1-КГ № 133604 від 15 січня 2002 року (а.с.7).

Згідно довідки № 02-47/1036 від 13 листопада 2015 року, виданої ОСОБА_2 сільською радою Іванівського району Херсонської області, померлий ОСОБА_3 на час смерті проживав з співмешканкою ОСОБА_4 (а.с.9).

Згідно з абз. 3 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» (далі Постанова ВСУ № 9 від 06 листопада 2009 року) відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Згідно з п. 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки» від 03 грудня 1999 року № 1529/99 у ході реалізації положень цього Указу, інших актів Президента України щодо реформування колективних сільськогосподарських підприємств та створення приватних (приватно-орендних) сільськогосподарських підприємств, селянських (фермерських) господарств, господарських товариств, сільськогосподарських кооперативів, інших суб'єктів господарювання, які засновуються на приватній власності, а також під час укладення договорів оренди земельних часток (паїв) виходити з того, що сертифікат на право на земельну частку (пай) є правовстановлюючим документом, що засвідчує право володіти, користуватися та розпоряджатися зазначеною часткою.

Разом з тим п. 27 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року за № 18/5, зареєстрованої Міністерством юстиції України 07 липня 1994 року за № 152/361, в редакції від 17 жовтня 2000 року передбачено, що відповідно до чинного законодавства обовязковому нотаріальному посвідченню підлягають договори про відчуження (купівля-продаж, міна, дарування, довічне утримання) нерухомого майна.

Як вбачається з матеріалів справи 21 грудня 2000 року в присутності секретаря Новодмитрівської сільської Ради народних депутатів Іванівського району Херсонської області ОСОБА_9 ОСОБА_4 склала договір, яким передала в дарунок безоплатно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є онуком її цивільного чоловіка ОСОБА_10, належне їй згідно сертифіката серії ХС № 0089137 право на земельну частку (пай) у КСП на підставі рішення Іванівської районної державної адміністрації від 16 травня 1997 року № 127, розміром 9,53 в умовних кадастрових гектарах, вартістю 37 359,00 грн. (а.с.4).

Із пояснень свідка ОСОБА_9 видно, що вона працювала секретарем Новодмитрівської сільської ради Іванівського району Херсонської області, у грудні 2000 року до сільської ради звернулась ОСОБА_4 із заявою про те, що вона хоче подарувати онуку земельну частку (пай). Оскільки сільська рада не посвідчувала договори дарування, то вона розяснила ОСОБА_4, що їй необхідно звернутись до нотаріуса. ОСОБА_4 на той час хворіла і тому наполягала завірити її заяву. ОСОБА_4 поставила свій підпис на заяві, який вона завірила. У сільській раді заяву ОСОБА_4 вона не реєструвала.

На час складання ОСОБА_4 договору дарування права на земельну частку (паю), засвідченого сертифікатом, діяли норми Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року, зокрема ст. 47 Кодексу передбачала, що нотаріальне посвідчення договору є обовязковим тільки у випадках, зазначених в законі. Недотримання в таких випадках нотаріальної форми тягне недійсність договору з наслідками, передбаченими частиною 2 статті 48 цього Кодексу.

Згідно з абз. 1 п. 13 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06 листопада 2009 року з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Згідно з ч. 3 ст. 244 Цивільного кодексу України в редакції 1963 року до договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила статті 227 і цього Кодексу.

Згідно зі ст. 227 Цивільного кодексу України в редакції 1963 року договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Згідно з абз. 2 п. 2 розділу 1 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року № 22/5, в редакції від 10 червня 1999 року у населених пунктах, де немає нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів окрім дій, передбачених у частині першій цієї статті, вчиняють такі нотаріальні дії: 1) посвідчують заповіти; 2) посвідчують доручення; 3) засвідчують вірність копій документів і виписок з них; 4) засвідчують справжність підпису на документах.

Отже, посадові особи виконавчих комітетів сільських рад не мали право на вчинення такої нотаріальної дії, як посвідчення договору дарування права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом.

Згідно з п. 2.2., п. 2.3. Порядку посвідчення договорів відчуження земельних ділянок та права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, затвердженого наказом Мін'юсту України та Держкомзему України від 6 червня 1996 року N 14/5;48, в редакції від 01 липня 1998 року (далі Порядок) громадяни мають право продавати або іншими способами відчужувати (заповідати, дарувати, обмінювати) без зміни цільового призначення земельні ділянки, а також право на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом. Договір відчуження земельної ділянки посвідчується в нотаріальному порядку.

Згідно з абз. 2 п. 4.1. Порядку дія пунктів 2.2., 2.3. та 2.8. поширюється і на порядок посвідчення успадкування, договорів міни та дарування права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом.

Аналіз діючого законодавства, яке діяло на час складання ОСОБА_11 договору дарування права на земельну частку (паю), посвідченого сертифікатом, дає підстави для висновку про те, що зазначений договір підлягав обовязковому нотаріальному посвідченню, але ця вимога закону ОСОБА_4 не виконана, тому наслідком такого порушення відповідно до ч. 1 ст. 47 Цивільного кодексу України, в редакції 1963 року є недійсність такого договору.

Разом з тим ч. 2 ст. 47 Цивільного кодексу України, в редакції 1963 року передбачає, що якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 243 Цивільного кодексу України, в редакції 1963 року за договором дарування, одна сторона (дарувальник) передає безоплатно другій стороні (обдарованому) майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому.

Суд вважає, що ч. 2 ст. 47 Цивільного кодексу України, в редакції 1963 року до правовідносин, які виникли в звязку з складанням ОСОБА_4 договору дарування права на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом, не підлягає застосуванню, так як зазначений договір спрямований на безповоротне припинення права власності у дарувальника та виникнення права власності у обдарованої особи і з його укладенням у сторін не виникають взаємні або односторонні обовязки.

Крім того, слід враховувати особливості договору дарування права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, зокрема реально зазначений договір не може бути виконаний сторонами договору в звязку з тим, що земельна частка (пай) визначена в умовних кадастрових гектарах та не виділена в натурі.

Суд вважає, що правові підстави для визнання договору дарування права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. 10, ст. 11, ст. 60, ч. 1 ст. 88, ст. 213, ст. 215 ЦПК України, абз. 3 п. 2, абз. 1 п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», п. 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки» від 03 грудня 1999 року № 1529/99, п. 27 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року за № 18/5, зареєстрованої Міністерством юстиції України 07 липня 1994 року за № 152/361, в редакції від 17 жовтня 2000 року, ч. 3 ст. 244, ст. 227, ч. 1, ч. 2 ст. 47, ч. 1, ч. 2 ст. 243 Цивільного кодексу України в редакції 1963 року, абз. 2 п. 2 розділу 1 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року № 22/5, в редакції від 10 червня 1999 року, п. 2.2., п. 2.3., абз. 2 п. 4.1. Порядку посвідчення договорів відчуження земельних ділянок та права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, затвердженого наказом Мін'юсту України та Держкомзему України від 6 червня 1996 року N 14/5;48, в редакції від 01 липня 1998 року, суд

В И Р І Ш И В :

Відмовити в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Іванівського району Херсонської області про визнання дійсним договору дарування від 21 грудня 2000 року, згідно якого ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_1, належне їй згідно Сертифіката серії ХС №0089137 право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Чапаєвське» в с. Новодмитрівка, Іванівського району, Херсонської області розміром 9,53 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), вартістю 37 359 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Херсонської області шляхом подачі апеляційної скарги до Іванівського районного суду Херсонської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особою, без участі якої постановлено рішення протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя ОСОБА_12