Апеляційний суд міста Києва
№ апеляційного провадження: 22-и/796/5810/16 Доповідач у суді апеляційної інстанції: ВолошинаВ.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Слюсар Т.А., Панченко М.М.

при секретарі Крічфалуши С.С.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 01 березня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Донбасантрацит», Міністерства енергетики та вугільної промисловості України про солідарне стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

12.11.2015 позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідачів Державного підприємства «Донбасантрацит», Міністерства енергетики та вугільної промисловості України про солідарне стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати,витрат на правову допомогу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що він працював у відокремленому підрозділі «Шахта ім. «Ізвестій» Державного підприємства «Донбасантрацит», яке належить до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, з 28 березня 2006 року по 01 жовтня 2014 року на посаді майстра-підривника підземного. 01 жовтня 2014 року він звільнився з роботи за згодою сторін у зв'язку з погіршенням ситуації на сході країни.

Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №841 від 25 листопада 2014 року «Про заходи стабілізації соціально-економічної ситуації у Донецькій та Луганській областях» припинена виробнича та фінансово-господарська діяльність державних підприємств, установ, які належать до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України та знаходяться у зоні проведення АТО, у тому числі ВП «Шахта ім. «Ізвестій» ДП «Донбасантрацит» та безпосередньо ДП «Донбасантрацит».

Зазначав, що йому за період з 01 липня по 30 вересня 2014 року, в тому числі й при звільненні, не було виплачено заробітну плату, у зв'язку з чим він просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь нараховану заробітну плату в розмірі 19290,26 грн., у зв'язку з невчасною виплатою заробітної плати йому згідно вимог законодавства належить до виплати компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати в розмірі 10281,18 грн., а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за 408 днів в розмірі 73864,32 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 01 березня 2016 року стягнуто з Державного підприємства «Донбасантрацит» на користь ОСОБА_3 заборгованість по заробітній платі за період з 01 липня 2014 року по 30 вересня 2014 року у розмірі 19290 грн. 26 коп.; компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 10281 грн. 18 коп.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 8723 грн. 16 коп.; витрати на правову допомогу у розмірі 1378 грн.

В задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Стягнуто з Державного підприємства «Донбасантрацит» в дохід держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Не погодившись із рішенням суду в частині позивач ОСОБА_3 подав на нього апеляційну скаргу. Зокрема зазначав, що суд при ухваленні рішення та частковому задоволенні позовних вимог, на його думку, неправильно застосував норми матеріального права, а саме ст. 117 КЗпП України. А сума компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати повинна бути перерахована на день постановления рішення у справі, що судом не будо враховано при ухваленні рішення. Просив рішення суду скасувати в частині вищезазначених відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи є їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку позивача ОСОБА_3 та відповідача ДП «Донбасантрацит» в судове засідання, які належним чином про час та місце розгляду справи повідомлялися, такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи. До того ж, позивач направив для участі у справі свого представника.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого в цій частині рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.3 п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24.10.2008 року у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог сторонами не оскаржується, тому відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України не є предметом апеляційної перевірки.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін ( ч.1 п.1 ст. 307 ЦПК України).

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи з Державного підприємства «Донбасантрацит» на користь ОСОБА_3 заборгованість по заробітній платі за період з 01 липня 2014 року по 30 вересня 2014 року у розмірі 19290 грн. 26 коп.; компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 10281 грн. 18 коп.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 8723 грн. 16 коп.; витрати на правову допомогу у розмірі 1378 грн. суд першої інстанції виходив з їх доведеності саме в цій частині.

З такими висновками суду слід погодитися, оскільки суд дійшов їх дотриманням вимог процесуального законодавства щодо всебічності й повноти з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін в даних правовідносинах, належної правової оцінки наданих сторонами у справі доказів та норм матеріально права.

При ухваленні рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

Встановлено, що позивач ОСОБА_3. працював у відокремленому підрозділі «Шахта ім. «Ізвестій» Державного підприємства «Донбасантрацит» з 28 березня 2006 року по 01 жовтня 2014 року.

З трудової книжки позивача вбачається, що 28 березня 2006 року позивача прийнято до відокремленого підрозділу «Шахта ім. «Ізвестій» Державного підприємства «Донбасантрацит» на посаду електрослюсарем підземним 4 розряду. 30 травня 2006 року позивача переведено на посаду електрослюсаря підземного 5 розряду. 04 грудня 2008 року позивача переведено на посаду майстра- підривника підземного 4 розряду. 01 жовтня 2014 року позивача звільнено з посади за згодою сторін згідно з п.1 ст. 36 КЗпП України.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №841 від 25 листопада 2014 року «Про заходи стабілізації соціально-економічної ситуації у Донецькій та Луганській»областях», прийнятим на виконання Указу Президента України №875 від 14 листопада 2014 року «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 04 листопада 2014 року «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях» та постанови Кабінету Міністрів України №595 від 07 листопада 2014 року про «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей», з 28 листопада 2014 року припинена виробнича та фінансово-господарська діяльність державних підприємств, установ, організацій та об'єднань, які належать до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, щодо яких воно здійснює управління корпоративними правами держави, які знаходяться у зоні здійснення антитерористичної операції, згідно з додатком.

Вказаним наказом передбачено, що до 28 листопада 2014 року керівникам вказаних у додатку підприємств необхідно надати пропозиції щодо переміщення підприємств з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі, евакуації працівників (за їх згодою) та евакуації майна та документів у разі можливості.

Згідно з додатком до наказу №841 від 25 листопада 2014 року до переліку підприємств, установ, організацій, виробнича та фінансово-господарська діяльність яких припинена, які належать до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, щодо яких воно здійснює управління корпоративними правами держави, які знаходяться у зоні здійснення антитерористичної операції, відноситься ДП «Донбасантрацит».

Станом на час розгляду справи до єдиного державного реєстру запис про припинення ДП «Донбасантрацит» не внесено, зареєстрованим місцем знаходження ДП «Донбасантрацит» є м. Красний Луч Луганської області, вул. Косіора, 10, тобто підприємство з вказаного населеного пункту не переміщено.

Як вбачається з статуту ДП «Донбасантрацит» засноване на державній власності та належить до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України.

Згідно п.7.1 статуту підприємство самостійно планує свою діяльність і визначає перспективи розвитку, виходячи з попиту на продукцію, що виробляється, роботи, послуги та необхідності забезпечення виробництва, а також соціального розвитку підприємства, підвищення доходів.

Згідно п. 7.3 статуту підприємство самостійно встановлює штатний розпис, форми, системи, розміри оплати праці, а також інші види доходів працівників, у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених чинним законодавством України, генеральною та галузевою угодами. Мінімальна заробітна плата працівників не може бути нижчою встановленого законодавством України мінімального розміру заробітної плати.

Згідно п. 7.6 статуту прибуток підприємства, що залишається після покриття витрат на оплату праці, матеріальних і прирівняних до них витрат, оплати відсотків за кредитами банків, сплати передбачених законодавством України податків та інших загальнообов'язкових платежів до бюджету та цільових фондів, залишається у повному його розпорядженні.

Положенням про відокремлений підрозділ «Шахта ім. Ізвєстій» ДП «Донбасантрацит» визначено, що підприємство відокремлений підрозділ «Шахта ім. Ізвєстій» ДП «Донбасантрацит» належить до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України.

Згідно п. 8.1 положення трудова діяльність у підрозділі здійснюється особами, що працюють за наймом. Трудовий договір з працівниками підрозділу укладає керівник підрозділу, крім випадків, передбачених цим положенням, статутом підприємства.

Таким чином, працівники ДП «Донбасантрацит», в тому числі й позивач, не перебувають у трудових відносинах з Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, як центральним органом виконавчої влади, в сфері управління якого знаходиться ДП «Донбасантрацит», тому Міністерство не відповідає за зобов'язаннями ДП «Донбасантрацит», у зв'язку з чим підстави для солідарного стягнення належних позивачеві сум при звільненні та інших виплат з Міністерства енергетики та вугільної промисловості України та з ДП «Донбасантрацит» відсутні.

Судом першої інстанції правильно визначено, що належним відповідачем є ДП «Донбасантрацит» .

Оскільки ДП «Донбасантрацит» не виплатило позивачу при звільненні 01 жовтня 2014 року заробітну плату, яку було йому нараховано за період роботи з липня 2014 року по вересень 2014 року в загальному розмірі 19290 грн. 26 коп. (8246,68 грн. + 6750,27 грн. + 4293,31 грн.), тому суд і ухвалив рішення про стягнення зазначеної заборгованості з ДП «Донбасантрацит» на користь позивача, яке в цій частині сторонами не оскаржувалось.

Як вбачається з розрахунку суми компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплат, наданого позивачем (а.с.23-24), становить 10281,18 грн., яка і була стягнута з ДП «Донбасантрацит» на користь позивача.

Зваживши на наведене, колегія суддів погоджується із зазначеною сумою та відповідним розрахунком. Натомість колегія суддів не може погодитись із доводами апеляційної скарги з приводу того, що суд першої інстанції на час ухвалення рішення суду зобов'язаний був за власною ініціативою зробити повний розрахунок компенсації та її стягнути виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частини першої ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положеньст.57-66 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи розрахунок суми компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплат (а.с.23-24) є єдиним в матеріалах справи і в процесі розгляду справи не змінювався, будь-яких клопотань з цього приводу стороною позивача не заявлялось, про що свідчить журнал судового засідання. А тому, посилання позивача на ці обставини в апеляційній скарзі до уваги не можуть бути прийняті, як і наданий новий розрахунок представника позивача в апеляційному суді, оскільки під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції (ч.1 ст. 303 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні, виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, за положеннями статті 117 КЗпП України обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи з ДП «Донбасантрацит» на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні починаючи з наступного дня після звільнення - з 02 жовтня 2014 року по 27 листопада 2014 року у розмірі 8723,16 грн. суд першої інстанції виходив з того, що Міністерством енергетики та вугільної промисловості України було прийнято наказ №841 від 25 листопада 2014 року «Про заходи стабілізації соціально- економічної ситуації у Донецькій та Луганській областях», згідно з яким ДП «Донбасантрацит» припинило свою виробничу та фінансово-господарську діяльність з 28 листопада 2014 року.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду є правильним, відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи доведені.

Висновки суду щодо підстав до часткового задоволення позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторони позивача, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 01 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: