Категорія: цивільна Доповідач-суддя ОСОБА_1
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Р І Ш Е Н Н Я

11 квітня 2016 року м. Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області у складі:

голови судового засідання - судді Кузюри Л.В.,

суддів: Онищенко О.І., Позігуна М.І.,

з участю секретаря судового засідання Шкарупи Ю.В.,

представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, представника ОСОБА_6- ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19 лютого 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, за участю третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Конкорд-інвест», про визнання договору про відступлення права вимоги недійсним,

У С Т А Н О В И В :

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 30.09.2015 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_6

Вимоги обґрунтувала тим, що під час шлюбу її чоловіком ОСОБА_4 було укладено з ТОВ «Фінансова компанія «КОНКОРД-ІНВЕСТ» договір про участь у Фонді фінансування будівництва №63 від 04.07.2014 року та договір уступки майнових прав на об'єкт інвестування № 63 від 25.07.2014 року з метою придбання квартири №12 загальною площею 43 кв.м в будинку №27 по вул. Войкова у м. Чернігові.

Позивач посилалась на те, що на виконання вказаних договорів сплачувались спільні сімейні кошти, однак, 30.09.2015 року, без її згоди, відповідач ОСОБА_4 відступив право вимоги отримати у власність вищевказану квартиру своєму брату ОСОБА_6, що перешкоджає їй у реалізації законних прав відносно отримання об'єкту власності, суперечить положенням ст.ст. 60, 61, 63 Сімейного кодексу України, а тому вказаний договір має бути визнано недійсним.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19 лютого 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про визнання договору про відступлення права вимоги недійсним відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила скасувати рішення суду першої інстанції, посилаючись на те, що воно суперечить положенням ст. 65 СК України, оскільки згоди на відчуження частки у спільно набутому майні позивачеві не надавала.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про скасування рішення суду та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2С, суд першої інстанції виходив з того, що договір про участь у Фонді фінансування будівництва від 04.07.2014 року та договір уступки майнових прав на об'єкт інвестування від 25.07.2014 року укладені ОСОБА_4 під час шлюбу, при цьому, позивач, знаючи про їх існування, жодних заперечень з приводу їх укладення і підписання не заявляла, письмової згоди не подавала. Під час укладання відповідачами оспорюваного правочину від 30.09.2015 року, ОСОБА_8 не була власником квартири, що виключає необхідність обов'язкового отримання письмової згоди позивача для вчинення такого правочину відповідачем ОСОБА_4

З наведеним висновком суду першої інстанції в повній мірі не погоджується апеляційний суд, оскільки він суперечить матеріалам справи та вимогам закону.

З матеріалів справи встановлено, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_4 перебувають в зареєстрованому шлюбі з 10 серпня 2013 року.

04 липня 2014 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Фінансова компанія «КОНКОРД-ІНВЕСТ» було укладено договір №63 про участь у Фонді фінансування будівництва (а. с. З 8-53).

Предметом даного договору є інвестування об'єкту будівництва - квартири загальною площею 48,43 кв.м, з метою одержання її у власність.

25 липня 2014 року, відповідно договору №63 ТОВ «Фінансова компанія «КОНКОРД-ІНВЕСТ» уступило ОСОБА_4 майнові права на набуття у власність об'єкта будівництва - двокімнатної квартири №12 загальною площею 43 кв.м в будинку №27 по вул. Войкова у м. Чернігові (а.с.54-56).

20.07.2015 року було укладено додаткову угоду № 1 до договору уступки майнових прав (а.с.61) та угоду № 16 остаточних розрахунків між управителем та довірителем (а.с.62).

Згідно копії платіжного доручення №2 від 25.07.2014 року ОСОБА_4 вніс на рахунок ТОВ «Фінансова компанія «КОНКОРД-ІНВЕСТ» 283 412,36 грн за договором №63 від 04.07.2014 року (а.с.63).

26.09.2015 року між позивачем ОСОБА_8 та відповідачем ОСОБА_4було укладено угоду про поділ майна подружжя (а.с.26), в тому числі сторони домовились поділити порівну внесені кошти в рахунок оплати майнових прав на вказану квартиру в розмірі 283 412,36 грн, тобто кожній стороні належить після продажу майнових прав на квартиру по 141 706,18 грн.

Уклавши угоду про поділ майна подружжя, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на підставі ч.1, 2 ст. 69 СК України, здійснили поділ спільного сумісного майна подружжя, визначивши частки, які належать кожному з них. При цьому частку позивача, внесену в рахунок оплати майнових прав на квартиру було визначено у розмірі 141 706,18 грн.

Укладенням 30 вересня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 договору про відступлення права вимоги отримання у власність двокімнатної квартири №12 загальною площею 43 кв. м в будинку №27 по вул. Войкова у м. Чернігові, було порушено право позивача самостійно розпоряджатись своєю часткою у праві спільної часткової власності , гарантоване ч.1 ст. 67 СК України, ст. 361 ЦК України.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання договору уступки майнових прав недійсним є помилковим , а рішення суду незаконним.

Відповідно, на підставі ч. 1, 3 ст. 203, ст. 215 ЦК України, договір про відступлення права вимоги від 30 вересня 2015 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про передання права вимоги отримання у власність двокімнатної квартири, розташованої за адресою: 14005 м. Чернігів, вулиця Войкова, будинок 27 під номером 12, підлягає визнанню недійсним.

На підставі ч.і ст. 88 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог ОСОБА_2С, з відповідачів мають бути стягнуті на користь позивача судові витрати, понесені останньою на сплату судового збору, по 547 грн. з кожного.

Керуючись ст. 60-64 СК України. Ст. 203, 215 ЦК України. Ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19 лютого 2016 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати недійсним договір про відступлення права вимоги від 30 вересня 2015 року, укладений між ОСОБА_9 та

ОСОБА_6 про передання права вимоги отримання у власність двокімнатної квартири загальною площею 43,1 квадратних метрів, розташованої за адресою: 14005 м. Чернігів, вулиця Войкова, будинок 27 під номером 12.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 витрати, понесені на сплату судового збору по 547 (п»ятсот сорок сім) грн. з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Голова судового засідання: Судді: