Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Дербенцевої Т.П.,

ПоповичО.В., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 19 травня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду із указаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що за кредитним договором № DN80AV00000239 від 03 жовтня 2007 року ОСОБА_3 отримав кредитні кошти у розмірі 47 472, 44 грн, із яких: 31 486, 50 грн - на придбання автомобіля, 12 488, 42 грн - на оплату разових страхових платежів, комісій, на умовах сплати 9, 96 % річних з кінцевим терміном повернення 02 жовтня 2014 року. Виконання зобов'язань за кредитом забезпечено заставою автомобіля ВАЗ, модель 21043, 2007 року випуску, д/н НОМЕР_1, який в заклад банку заставодавець не передав.

Посилаючись на те, що внаслідок порушення позичальником строку та порядку погашення кредиту станом на 04 липня 2013 року утворилася заборгованість у розмірі 51 675, 88 грн, із яких: 26 667, 64 грн - тіло кредиту, 12 384, 28 грн - проценти, 2 523, 45 грн - комісія, 10 100, 51 грн - пеня, позивач просив вилучити у ОСОБА_3 у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором та передати в заклад банку предмет застави - автомобіль ВАЗ, модель 21043, 2007 року випуску, д/н НОМЕР_1, комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; звернути стягнення на предмет застави шляхом продажу банком з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем з наданням повноважень на отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію ТЗ замість втраченого, зі зняттям автомобіля з обліку в органах ДАІ, а також наданням банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу вказаного автомобіля.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 лютого 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 19 травня 2014 року, позов задоволено. Ухвалено вилучити у ОСОБА_3 у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором та передати в заклад банку предмет застави - автомобіль ВАЗ, модель 21043, 2007 року випуску, д/н НОМЕР_1, комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, технічний паспорт. Звернуто стягнення на предмет застави шляхом продажу банком з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем з наданням повноважень на отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію ТЗ замість втраченого, зі зняттям автомобіля з обліку в органах ДАІ, а також наданням банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу автомобіля. Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

У справі встановлено, що за кредитним договором № DN80AV00000239 від 03 жовтня 2007 року ОСОБА_3 отримав у ПАТ КБ «Приватбанк» кредитні кошти у розмірі 47 472, 44 грн, із яких: 31 486, 50 грн - на придбання автомобіля, 3 463, 52 грн - сплата винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 1 609, 31 грн - на сплату страхового платежу згідно договору страхування наземного транспорту на поточний рік, 12 488, 42 грн - на оплату разових страхових платежів, комісій, на умовах сплати 9, 96 % річних з кінцевим терміном повернення 02 жовтня 2014 року. Позичальник зобов'язався повертати кредит щомісячними платежами у розмірі 796, 10 грн з 10 по 15 число кожного місяця.

Виконання зобов'язань за кредитом забезпечено заставою автомобіля ВАЗ, модель 21043, 2007 року випуску, д/н НОМЕР_1, який в заклад банку заставодавець не передав.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 20 Закону України «Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Звернення стягнення на заставлене майно державного підприємства (підприємства, не менше п'ятдесяти відсотків акцій (часток, паїв) якого є у державній власності) здійснюється за рішенням суду (ч. 6 ст. 20 Закону України «Про заставу»).

На підставі ст. 30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та п. 24 договору застави ПАТ КБ «Приватбанк» як обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов'язанням шляхом продажу предмета забезпечувального обтяження третій особі.

За змістом ст. 19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у ст. ст. 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215, 303, 315-316 ЦПК України, визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позову, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведення розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують).

Ухвала апеляційного суду не містить висновків щодо перевірки правильності проведених кредитором нарахувань. Суд не перевірив та не з'ясував порядок розрахунку боргових сум; які суми вносилися позичальником на погашення кредиту та коли, у рахунок погашення яких прострочених окремих зобов'язань, що входять до змісту кредитного зобов'язання (основна сума кредиту, проценти, пеня тощо), зараховано сплачені позичальником кошти та чи знаходиться визначений банком порядок черговості платежів у відповідності із погодженими умовами кредитного договору. Як наслідок не перевірено, яка сума є базою нарахування процентів та пені.

Крім того, пославшись на те, що рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 21 червня 2013 року про звернення стягнення на предмет застави у рахунок погашення боргу ОСОБА_3 за кредитним договором № DN80AV00000239 від 03 жовтня 2007 року у розмірі 35 702, 66 грн (тіло кредиту - 29 527, 82 грн, проценти - 4 765, 05 грн, комісія - 782, 26 грн, пеня - 627, 53 грн), не набрало законної сили, апеляційний суд не вказав з яких підстав це рішення суду не підлягає виконанню та не призводить до подвійного стягнення суми боргу за кредитом. Такою підставою є лише скасування рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 21 червня 2013 року із відмовою у позові, який розглядався судом 21 червня 2013 року. Якщо вказане рішення суду має законну силу, вимогу за забезпеченим обтяженням зобов'язанням у справі, що переглядається, необхідно перевіряти за складовими із попереднім позовом для виключення сум, які заявлено до стягнення двічі.

Враховуючи те, що розмір вимоги, яка підлягає задоволенню за рахунок предмета забезпечувального обтяження, не встановлено, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції згідно ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Донецької області від 19 травня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

О.В. Попович

В.О. Савченко