Провадження № 2/225/1242/2016
Справа № 225/3585/16-ц Головуючий у справі Челюбєєв Є.В.
Дзержинський міський суд Донецької області
28 листопада 2016 року м. Торецьк
Дзержинський міський суд Донецької області у складі:
головуючого - судді Челюбєєва Є.В.,
секретаря Бондарчук Т.І.,
представника третьої особи - Іващенка М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Служба у справах дітей Торецької міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини та оформлення проїзного документа дитини без дозволу батька,
09 червня 2016 року позивачем подано позов про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 без дозволу батька ОСОБА_4.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що деякий час проживала з ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання мають малолітню доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. На теперішній час спільно не проживають. Після припинення стосунків з відповідачем по справі донька проживає разом з нею і знаходиться на її утриманні. У зв'язку з тим, що територія Донецької області є тимчасово окупованою і поблизу розташованих містах йдуть бойові дії, вона стурбована за життя своєї дитини. З цих підстав, вона прийняла рішення тимчасово виїхати за межі України до Греції. В січні 2016 року вона зареєструвала шлюб з іншим чоловіком, який є громадянином ОСОБА_6. Вона разом з донькою ОСОБА_5 та своїм чоловіком проживає в м. Нікосія. Малолітня донька ОСОБА_5 зарахована до 2-го класу середньої школи в м. Нікосія на 2016-2017 навчальний рік. У зв'язку з тим, що відповідач ОСОБА_4 проживає в м. Донецьку і він відмовляє їй у наданні дозволу на вивіз доньки ОСОБА_5, не пояснюючи об'єктивних причин, вона не може отримати дозвіл від нього на вивіз їх спільної дитини за кордон. Просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини строком на три роки з моменту набрання рішення суду законної сили та надати дозвіл на оформлення проїзного документа дитини без дозволу батька.
В подальшому представник позивача за довіреністю уточнила вимоги ОСОБА_3, надавши суду письмову заяву, в якій просила суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини з території України до Греції і повернення з території Греції назад до України в період часу з 27 липня 2017 року до 27 липня 2018 року та надати дозвіл на оформлення проїзного документа дитини без дозволу батька.
Відповідно до розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 року № 27/0/38-14 дана позовна заява підлягає розгляду Дзержинським міським судом Донецької області.
Позивач, її представник за довіреністю в судове засідання не з'явилися, просили суд розглянути справу у їх відсутності, уточнені позовні вимоги підтримують повністю, наполягають на їх задоволенні.
Належно повідомлений через розміщення інформації на веб-сторінці Дзержинського міського суду Донецької області у розділі «Виклик учасників процесу до суду, які знаходяться в зоні АТО» 06.09.2016 року відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи за його відсутності суду не подавав, тому суд розглядав справу на підставі ст. 224 ЦПК України заочно.
Представник третьої особи - служби у справах дітей Торецької міської ради в судове засідання не з'явився, просив суд розглянути справу у його відсутності, заявлені вимоги визнає, проти їх задоволення не заперечує.
Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як повідомила позивач в своєму позові сторони по справі деякий час проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу.
Згідно свідоцтва про народження ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дівчинка ОСОБА_5, матір'ю якої записана ОСОБА_3, а батьком дитини записаний відповідач по справі - ОСОБА_4 (а.с. 6).
Як зазначено у позові після припинення стосунків з відповідачем по справі малолітня донька залишилася разом з позивачем та знаходиться на її утриманні.
Згідно документів з управління середньої освіти районного відділу м. Нікосія (а.с. 28-31) малолітня ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 є ученицею 2-го класу Середньої школи «Агіос Антоніос» на 2016 - 2017 навчальний рік.
На даний час у позивача по справі виникло питання з приводу неможливого отримання дозволу у відповідача на тимчасовий виїзд дитини за кордон.
У зв'язку з цим суд зазначає.
Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.
Із положень ст.ст. 141, 157 Сімейного кодексу України вбачається, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.
Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьківських прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
При цьому, згідно до приписів ч. 2-4 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину.
Крім того, відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закон України «Про охорону дитинства»).
При цьому, як визначено ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому, переміщення або утримування дитини розглядаються як незаконні, якщо: при цьому порушуються права піклування про дитину, що належать будь - якій особі, установі або іншому органу, колективно або індивідуально, відповідно до законодавства держави, у якій дитина постійно мешкала до переміщення або утримування; та у момент переміщення або утримування ці права ефективно здійснювалися, колективно або індивідуально, або здійснювалися б, якби не переміщення або утримування.
Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності.
Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під піклуванням і під відповідальністю своїх батьків та в будь-якому випадку в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості (Принцип 6 Декларації прав дитини).
Відповідно до Принципів 4, 7 Декларації прав дитини, дитині мають належати права на здоровий ріст та розвиток, належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування, отримання освіти. Найкраще забезпечення інтересів дитини щодо її освіти та навчання має бути керівним принципом для батьків.
Декларація прав дитини зобов'язує держав - учасниць забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. 1 і ч. 2 ст. 3). Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ч. 1 ст. 18).
Отже, сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від сосунків батьків між собою.
У відповідності до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 10 Конвенції держави - учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь - яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами.
Згідно ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Перелік документів та порядок перетину кордону визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", Порядком оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 7 травня 2014 р. № 152.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, передбачається, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Виходячи з системного аналізу Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 7 травня 2014 р. № 152, кожній дитині, яка є громадянином України, оформлюється окремий паспорт, незалежно від віку.
Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього може бути дозволено на підставі рішення суду.
Проаналізувавши всі обставини справи, та враховуючи, що територія міста Маріуполя, де проживає позивач з донькою на даний момент є небезпечним місцем, у зв'язку з проведенням на території Донецької області антитерористичної операції, суд приходить до висновку, що тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки м.Донецька Ленінського району Донецької області в супроводі її матері ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки м.Маріуполя Донецької області на проживання, відпочинок, навчання та оздоровлення, відповідає інтересам дитини. Тому відсутність згоди батька дитини порушує її права на вільне пересування, відпочинок, оздоровлення та навчання.
За таких підстав суд не вбачає підстав в ненаданні тимчасового дозволу на виїзд за кордон малолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки м.Донецька Ленінського району Донецької області, Україна без згоди батька ОСОБА_4 у супроводі матері ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки м. Маріуполя Донецької області.
В той же час, приймаючи до уваги зазначені вище положення законодавства, суд може надати дозвіл на виїзд дитини без згоди батька одноразово. З урахуванням обставин справи, віку дитини тимчасовий дозвіл на виїзд/в'їзд малолітньої ОСОБА_5 за кордон, а саме з території України до Греції і повернення з території Греції назад до України слід визнати доцільним в період часу з 27 липня 2017 року до 27 липня 2018 року. При виникненні знов питання про необхідність виїзду дитини, позивач не позбавлена права звернутися до суду з аналогічним позовом.
В частині надання позивачеві ОСОБА_3 дозволу на оформлення всіх пов'язаних із перетинанням державного кордону України документів для тимчасового виїзду за межі України для малолітньої дитини, суд вважає за можливе задовольнити, оскільки дитина проживає разом із позивачем, та їх оформлення саме позивачем ніяк не впливає на участь відповідача ОСОБА_4 у здійсненні виховання дитини, а є необхідним для виїзду дитини за кордон.
Таким чином, суд вважає позовні вимоги повністю доведеними, тому підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 224 ЦПК України, суд
Позовні вимоги задовольнити повністю.
Надати тимчасовий дозвіл на виїзд за кордон, а саме з території України до Греції і повернення з території Греції назад до України малолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженці м.Донецька Ленінського району Донецької області, Україна без згоди батька ОСОБА_4 у супроводі матері ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки м.Маріуполя Донецької області, одноразово в період з 27 липня 2017 року до 27 липня 2018 року.
Надати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженці м.Маріуполя Донецької області дозвіл на оформлення проїзних документів (паспорта дитини для виїзду за кордон) малолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженці м. Донецька Ленінського району Донецької області для тимчасового виїзду за кордон без згоди батька ОСОБА_4.
Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_8 на користь ОСОБА_3 понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 21 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто Дзержинським міським судом за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції або Дзержинським міським судом за наслідками розгляду заяви про перегляд заочного рішення.

Позивачем рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Донецької області через Дзержинський міський суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: