Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/5068/16-ц Головуючий у 1-й інст. Полонець С. М.
Категорія 53 Доповідач Коломієць О. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Зарицької Г.В., Жигановської О.С.

при секретарі

судового засідання: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Пиво-безалкогольний комбінат «Радомишль» про визнання наказів та посадової інструкції незаконними, стягнення моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 28 квітня 2016 року

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування якого зазначив, що перебуває в трудових відносинах з відповідачем з 02.11.2010 р. Після звільнення з роботи 15.01.2015 р. за п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України, був поновлений на ній відповідно до рішення Богунського районного суду м. Житомира від 18.09.2015 р., залишеним в силі ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 24.11.2015 р. Наказом директора ПАТ «Пиво-безалкогольний завод «Радомишль» № 30-од від 25.03.2016 р. його було призначено відповідальним по скляній тарі та склобою. 23.03.2016 р. директором товариства затверджено нову редакцію посадової і інструкції завідувача складу тари, а наказом від 06.04.2016 р. було відмінено дію наказу № 49/1-зп від 01.08.2014 р., яким ОСОБА_2 встановлювалась доплата за інтенсивність праці. Позивач вважає посадову інструкцію та накази, видані директором товариства незаконними, просить їх скасувати, а також стягнути моральну шкоду в сумі 10000,00 грн. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 28 квітня 2016 року позовні вимоги задоволено частково : визнано незаконним та скасовано наказ директора ПАТ «Пиво-безалкогольний завод «Радомишль» № 36-од від 06.04.2016 р., в решті вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні позову. Вважає, судом не було взято до уваги того факту, що відбулись зміни істотних умов праці, в які поставила його адміністрація наказом № 30-од від 25.03.2016р., мотиви таких змін. Покладення на нього трудових обовязків в іншому складі, в який на роботу не приймався, позивач вважає порушенням трудового законодавства, оскільки адміністрація товариства на попередню посаду позивача (до його звільнення і поновлення) завідувача складом тари прийняла іншу особу, яка і продовжує виконувати, ці обовязки надалі. Зазначає, що суд в своєму рішенні безпідставно дійшов висновку про те, що покладення виконання обовязків завідуючого складом ТМЦ на завідуючого складом тари є законним, не врахувавши при цьому, що на посаді завідувача складом ТМЦ є працівник.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам відповідає.

Судом встановлено, що з 02.11.2010 р. позивач працював у ПАТ «Пиво-безалкогольний комбінат «Радомишль» на посаді менеджера з логістики по обліку тари, з 01.08.2014 р. на посаді завідувача складом тари.

Наказом директора товариства від 15.01.2015 р. № 4-ос ОСОБА_2 було звільнено з займаної посади на підставі п.3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Рішенням Богунського районного суду від 18.09.2015 р., залишеним в силі ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 24.11.2015 р. позивача ОСОБА_2 поновлено на посаді завідувача складом тари ПАТ «Пиво-безалкогольний комбінат «Радомишль» з 16.01.2015р.

Наказом директора ПАТ Пиво-безалкогольний комбінат Радомишль № 30-од від 25.03.2016 року в звязку з службовою необхідністю, завідувача складом тари ОСОБА_2 призначено відповідальним за приймання, відвантаження, переміщення в структурних підрозділах та облік скляної тари та склобою. Внесено зміни в посадову інструкцію завідуючого складом тари щодо кола обовязків по прийманню, відвантаженню, переміщенню скляної тари та склобою та відповідальності за вказану ділянку роботи.

Директором ПАТ «Пиво-безалкогольний комбінат Радомишль» 23.03.2016 року затверджено посадову інструкцію завідувача складу тари ПІ-6.2-038-7.4 в новій редакції, в якій у порівнянні з посадовою інструкцією, затвердженою 23.05.2014 р., зменшився обсяг завдань, обовязків та відповідальності завідувача складу тари. При цьому посадовою інструкцією в попередній редакції регламентувалась діяльність обміну та обліку тари.

Новою редакцією посадової інструкції завідувачу складу тари ОСОБА_2 встановлено обсяг прав, обовязків та відповідальності виключно на скляну пляшку та склобій, як одну з складових тари. При цьому такий обсяг щодо інших видів тари (піддони, європіддони, палети, ящики, бочки, мішки, коробки), новою редакцією посадової інструкції не визначено, а тому не підтверджується посилання позивача на те, що на нього покладено додаткові трудові обовязки.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що встановлення прав, обовязків та відповідальності позивача на скляну тару та склобій за наказом директора товариства від 25.03.2016 р. № 30-од, внесення відповідних змін до його посадової інструкції, відповідає займаній ним посаді завідувача складом тари та не вважається зміною істотних умов праці, так само як не вважається переведенням на іншу роботу, в звязку з чим не потребує згоди позивача.

Із таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів.

Статтею 32 КЗпП України врегульовано порядок переведення працівника на іншу роботу та зміну істотних умов праці.

Так, ч. 1 ст. 32 КЗпП України передбачено, що переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві допускається тільки за згодою працівника. При цьому ч. 2 цієї статті визначено, що не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. У разі переміщення трудова функція та місце роботи на відміну від переведення, не змінюються, змінюється лише конкретне робоче місце, конкретний структурний підрозділ (відділ), доручається робота на іншому механізмі чи агрегаті тощо. Переміщення не потребує згоди працівника, лише забороняє роботодавцю переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров'я. У сенсі роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 р. № 9 (зі змінами та доповненнями) переміщення повинно бути мотивованим та зумовлено інтересами виробництва.

Позивач не довів порушення своїх трудових прав, натомість ПАТ «Пиво-безалкогольний комбінат «Радомишль» обґрунтував обставини щодо переміщення позивача, зазначивши, що в звязку з необхідністю збільшення потужностей виробництва та підвищення показників по виробництву продукції керівництвом можуть впроваджуватися новітні моделі менеджменту та організації виробництва, що є політикою товариства та не суперечить вимогам Законодавства України.

Скляна тара, як і інші види тари, підлягають обліку, сортуванню, зберіганню, переміщенню, списанню. Такі роботи не вимагають відповідних навиків, розрядів, класів, кваліфікаційних вимог, тому доводи позивача про відсутність в нього певної кваліфікації є безпідставними.

Крім того, як було встановлено під час розгляду справи, із затвердженням нової посадової інструкції завідувача складу тари не відбулась зміна істотних умов праці позивача (оплата праці, режим роботи, зміна найменування посади тощо), а тому в контексті положень ст. 32 КЗпП України не було необхідно повідомляти позивача за два місяці до видачі наказу та затвердження інструкції про встановлення обовязків та відповідальності за скляну тару та склобій, а також отримувати на це згоду працівника.

Також визнаються безпідставним доводи позивача, що ОСОБА_3 займає посаду завідувача складу тари, оскільки відповідно до наказу по особовому складу № 198/1-ос від 01.12.2015 року ОСОБА_3 з 01.12.2015 року переведений на посаду майстра складу готової продукції управління складської та транспортної логістики.

Згідно положень ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні даного спору про відшкодування моральної шкоди підлягає зясуванню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Згідно із ст.ст. 10 ч.2, 60 ч.1 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач не надав суду доказів для підтвердження факту протиправності дій відповідача, наявності причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями, до яких наслідків це призвело та вини відповідача в заподіянні шкоди.

Оскільки відсутні докази винних дій відповідача у справі, суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції повно та всебічно зясував обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 28 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: