Справа № 263/3535/16-ц
Провадження № 2/263/1187/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2016 року місто Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Томіліна О.М., при секретарі Григорьєвій О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Першої Маріупольської державної нотаріальної контори про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття заборони відчуження будинку,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Першої Маріупольської державної нотаріальної контори про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття заборони відчуження будинку.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він за договором купівлі-продажу від 1997 року придбав будинок зі спорудами за адресою АДРЕСА_1. З дати купівлі позивач проживає у даному будинку разом зі своєю сім'єю по теперішній час. 21.02.2016 року позивачеві стало відомо, що в єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна є запис про заборону відчуження будинку по АДРЕСА_1 який належить позивачеві. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна за № 53692098 від 21.02.2016 року на будинок внесено запис про заборону відчуження будинку по АДРЕСА_1, на підставі «не вказано, б/н, 03.09.1993 року, Перша Маріупольська нотаріальна контора», а як власник вказаний «ОСОБА_6». Дана заборона має статус архівного запису та зареєстрована 18.07.2005 року за № 2194590 Першою Маріупольською державною нотаріальною конторою.

Позивач вважає, що це є технічна помилка, так як з дати підстави внесення заборони (03.09.1993 року) минуло вже більш ніж 22 року, а тому сплили всі можливі строки позовної давності. Такождоговір купівлі-продажу вищевказаного будинку позивач посвідчував саме у Першій Маріупольській державній нотаріальній конторі 21.01.1997 року і ніяких заборон не було. Позивач вважає, що це є помилка технічного характеру, тому просить зобов'язати Першу Маріупольську державну нотаріальну контору зняти заборону відчуження житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_1, зареєстровану в єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 18.07.2005 року за № 2194540.

Представник позивача ОСОБА_2 надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача - Першої Маріупольської державної нотаріальної контори - надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав повністю.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено такі факти та відповідні правовідносини.

Судом встановлено, 21.01.1997 року укладено договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1, за яким ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_1 купив зазначений будинок зі всіма будівлями подвір'я.

Право власності ОСОБА_1 на зазначений будинок було зареєстровано в МКП «Маріупольське БТІ» за реєстровим номером 19882.

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку від 13.02.2008 року НОМЕР_1 ОСОБА_1 на підставі рішення Маріупольської міської ради від 23.10.2007 року № 5/15-2496 є власником земельної ділянки площею 0,0595 га по АДРЕСА_1 в м. Маріуполі Донецької області.

Згідно із записами домової книги позивач ОСОБА_1 разом із дружиною ОСОБА_4, дочкою ОСОБА_5, сином ОСОБА_7 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна за № 53692098 від 21.02.2016 року на будинок внесено запис про заборону відчуження будинку по АДРЕСА_1, на підставі «не вказано, б/н, 03.09.1993 року, Перша Маріупольська нотаріальна контора», а як власник вказаний «ОСОБА_6». Дана заборона має статус архівного запису та зареєстрована 18.07.2005 року за № 2194590 Першою Маріупольською державною нотаріальною конторою.

Інститут права власності в Україні регулюється приписами статті 41 Конституції України. У відповідності до ч. 1 даної статті, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Частина 4 ст. 41 Конституції України встановлює принцип непорушності приватної власності.

Як слідує зі ст. 316 ЦК України, право власності являє собою право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб

За змістом ст.ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, яким він розпоряджається на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобовязано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених законом та у встановленому законом порядку.

Згідно зі ст. 391 ЦК України передбачено право власника майна при наявності дій осіб, спрямованих на перешкоджання вільного користування та розпорядження власником своїм майном, вимагати усунення таких перешкод.

Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння (ст. 391 ЦК України).

У відповідності до пункту 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Згідно з частиною 2 статті 41 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відомості про припинення публічного обтяження підлягають реєстрації протягом п'яти днів із дня його припинення. Обов'язок щодо здійснення реєстрації відомостей про припинення публічного обтяження покладається на уповноважений орган або на уповноважену ним особу.

За приписами статті 11 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяження рухомого майна реєструються в Державному реєстрі в порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 5 статті 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлено, що відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувала.

Частиною 2 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що у разі скасування ні підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Таким чином, у суду є всі підстави вважати, що позовні вимоги ОСОБА_1 є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки існування архівного запису в Єдиному реєстрі заборони відчуження об'єктів нерухомого майна обмежує його законні права щодо вільного розпорядження будинком та унеможливлює проведення державної реєстрації права власності на неї в порядку спадкування.

Керуючись ст. ст. 8, 10, 11, 15, 57, 58, 59, 60, 215, 218 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 317, 328, 371 ЖК України, суд

В И Р І Ш И В:

Зобов'язати Першу Маріупольську державну нотаріальну контору (ІК 02888337) зняти заборону відчуження житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_1, зареєстровану в єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 18.07.2005 року за № 2194540:

- Архівний номер: 206960DONETSK202;

- Архівна дата: 21.12.1998;

- Дата виникнення: 21.12.1998;

- Номер реєстру: 4464-168;

- Внутрішній номер: СА01А8362DEF2E2E214F.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.М. Томілін