Ухвала

іменем україни

21 листопада 2016 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ізмайлова Т.Л., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу, поділ майна, визнання правочину недійсним, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом, який в процесі розгляду уточнив, та просив встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 в період з 01 травня 2009 року по 05 жовтня 2012 року, поділити спільне майно подружжя та визнати договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений 19 червня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 недійсним і визнати вказану квартиру спільним майном подружжя, визнати за ним право приватної власності на 1/2 частину та на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2, на Ѕ автомобіля марки «Toyota Avensis», реєстраційний номер НОМЕР_1.

На обґрунтування своїх вимог посилався на те, що з 01 травня 2009 року по 05 жовтня 2012 року перебував з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах, без реєстрації шлюбу. 05 жовтня 2012 року між ними зареєстровано шлюб, від якого мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 08 квітня 2016 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано.

Зазначав, що за період спільного проживання, як до реєстрації шлюбу, так і після його реєстрації, ними було придбано вищезазначене нерухоме та рухоме майно, яке підлягає поділу у рівних частинах. Щодо вимоги про визнання недійсним договору дарування від 19 червня 2015 року укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, позивач посилався на те, що він був укладений відповідачами з метою уникнення поділу майна подружжя.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 08 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 25 жовтня 2016 року, позов задоволено частково.

Визнано факт спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з серпня 2011 року по 05 жовтня 2012 рік.

В порядку поділу майна набутого за час спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу та в період зареєстрованого шлюбу виділено у власність ОСОБА_2: вішалки для одягу (55 штук); диван білий П-подібний зі спальним місцем; подушки декоративні в кількості 5 штук; килим зелений; аудіо систему «LOGITECH» (блок управління, 5 колонок, саббуфер, пульт ДУ); програвач DVD «SONY Blu-Ray BDP»; ресивер супутникового ТВ GI ST9196 (1 шт.); картину на холсті; квітку «Драцена» пальму; пуф кубічний шкіряний; квіти (12 штук); квіткові вазони «LEHUZA» кубічні акварілові Hi-teck; весільні ікони; камінь «Сфаллеріт»; підсвічники малахітові (2 шт.); кришталевий набір на 6 персон; набір столового посуду «MONOLISA»; чемодани дорожні «VIP COLLECTION» (2 шт.); сушарку для речей настінну «LEIFHEIT»; ковдру теплу з екоматеріалів; ортопедичні подушки (2 шт.); окуляри 3D для телевізора «SONY»; тофту для вдягання взуття; драбину двоступеневу «EURO Gold»; драбина чотироступенева «EURO Gold»; прасувальну дошку; LED TV «Sony KDL 46NX72» з пультом дистанційного управління; набір ножів з настінним магнітним тримачем «RONDEL»; набір столових предметів на 6 персон «PINTI AGRICOLA»; кришталеві розетки для напоїв (6 шт.), а всього майна на загальну суму 85 220 грн.

В порядку поділу майна набутого за час спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу та в період зареєстрованого шлюбу, виділено у власність ОСОБА_3: домофон «СОКОМ»; стінку в залу по індивідуальному замовленню; холодильник «HITACHI R-S700EUN8 side-by-side»; скляний стіл з хромованими ніжками та 4 стільці зі шкіряним покриттям; електром'ясорубку «MOULINEX ME 665»; кухонний комбайн «KENWOOD» FP 270; пральну машину «AEG» L86560TL; пилосос «PHILIPS FC»; шафи в ванну за індивідуальним замовленням, а всього майна на загальну суму 56 650 грн.

В рахунок компенсації вартості частини майна стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 кошти у розмірі 14 285 грн.

В задоволенні іншої частини позову відмовлено та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу в розмірі 31 797 грн 47 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, вважаю, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання автомобіля та квартир спільною сумісною власністю подружжя та визнання договору дарування недійсним, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив із того, що позивачем не надано будь-яких доказів щодо вказаного майна та не доведено, що автомобіль та квартири були набуті в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї та є їхньою спільною сумісною власністю, при цьому відповідачем надано докази на підтвердження того, що зазначене майно є її особистою приватної власністю, оскільки придбане за її особисті кошти.

Крім того, суди правомірно врахували ту обставину, що укладаючи 28 травня 2010 року договір купівлі-продажу АДРЕСА_1 і діючи від імені ОСОБА_3 на підставі довіреності, позивач не заперечував проти пункту 4.5 договору, за змістом якого покупець підтверджує, що на момент укладання договору вона у зареєстрованому шлюбі та у фактичних шлюбних відносинах не перебуває, а кошти, за які вона купує вищевказану квартиру, є її особистою власністю.

Також позивачем не надано доказів того, що внаслідок проведення ним ремонтних робіт в кв. № 580, істотно збільшилася вартість спірної квартири, а відтак він набув право власності на частку у нерухомому майні.

Отже, уклавши договір дарування АДРЕСА_1, ОСОБА_3 розпорядилася своєю власністю на власний розсуд і підстав вважати, що вказаний правочин є фіктивним, відсутні.

З матеріалів касаційної скарги та змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, оскільки викладені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності даних судових рішень. Викладені заявником обставини не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Обставин щодо порушення норм матеріального та процесуального права при розгляді даної справи судами першої та апеляційної інстанцій не вбачається.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,-

у х в а л и в :

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу, поділ майна, визнання правочину недійсним.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ Т.Л. Ізмайлова