Справа№311/597/16-ц
Провадження№ 2/311/408/2016
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2016 року м.Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі: головуючого судді Кочевої І.В., при секретарі Кириченко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третіх осіб: Степногірської селищної ради Василівського району Запорізької області, Управління Державної міграційної служби у Запорізькій області, ОСОБА_3 про визнання особи, такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом та просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в кім.45 будинку №2 «а» по вул..Молодіжній в смт.Степногірськ Василівського району Запорізької області та покласти на нього судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 13 липня 2002 року між позивачкою та відповідачем було зареєстровано шлюб, від шлюбу вони мають двох доньок 2004 та 2010 років народження. 18 вересня 2012 року рішенням Василівського районного суду Запорізької області шлюб між сторонами було розірвано. Згідно рішення виконкому Степногірської селищної ради Василівського району Запорізької області №819 від 15 червня 2010 року позивачці було видано ордер № 472 від 17 червня 2010 року на право вселення в кімнату №45 по вул. Молодіжна 2 «а» в смт.Степногірськ гуртожиток «Гірник», разом з позивачкою у вказане житлове приміщення були вселені відповідач та неповнолітні діти. З 30 серпня 2012 року відповідач виїхав з вказаного житлового приміщення, забрав свої речі та почав проживати у своїх батьків АДРЕСА_1. На неодноразові прохання позивачки знятися з реєстрації відповідач не реагує. Позивачка змушена сплачувати комунальні послуги, плата за які нараховується відповідно до кількості осіб, зареєстрованих у житловому приміщенні. Крім того, позивачка вказує, що гуртожиток знаходиться у комунальній власності та житлові приміщення в ньому підлягають приватизації, цим правом вона має намір скористатися. Оскільки відповідач на теперішній час не є членом сімї позивачки, фактично у гуртожитку на житловій площі, де зареєстрований не проживає більше ніж 6 міс., посилаючись на ст.ст.71, 72 КК України , позивачка просить її вимоги задовольнити.

У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просила задовольнити з підстав, вказаних у позові.

Відповідач проти позовних вимог заперечував та просив відмовити в задоволенні позову. Суду пояснив, що він дійсно після розірвання шлюбу з позивачкою у 2012 році покинув місце проживання, де зареєстрований, проживав у гаражі та у своїх батьків. До теперішнього часу вселитися у житлове приміщення, де він зареєстрований не намагався, його речей там не має. Його батько відмовляється зареєструвати його у своїй квартирі, тому у разі задоволення позову він не буде мати зареєстрованого місця проживання. Причиною його не проживання у кімнаті гуртожитку, де він зареєстрований, є неприязнені стосунки з позивачкою.

Третя особа ОСОБА_3 суду пояснив, що позивачка є його матірю, а відповідач

вітчимом. ОСОБА_2 після розірвання шлюбу у 2012 році з матірю, пішов від них у кімнаті гуртожитку, де вони зареєстровані не проживає, його особистих речей там не має, вселятися знову у житлове приміщення вітчим не намагався.

Представники третіх осіб УДМС в запорізькій області та Степногірської селищної ради Василівського району Запорізької області суду надали заяви про розгляд справи без їх участі, заперечень проти позову суду не надано.

Вислухавши пояснення сторін, свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які посинили, що дійсно з 2012 року відповідач без поважних причин не проживає за місцем реєстрації, дослідивши матеріали справи та надані суду докази, суд вважає необхідним позов задовольнити, виходячи з наступного.

Позивачка та відповідач перебували у шлюбі з 13 липня 2002 року, який було припинено з 09 жовтня 2012 року. Обидва зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, кім.45, що підтверджено відмітками в їх паспортах, рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 18 вересня 2012 року про розірвання шлюбу, копії яких є у справі (а.с.4-5, 7).

З ордера №472 від 17 червня 2010 року вбачається, що він був виданий ОСОБА_1 на право вселення в кім.№45 гуртожитку «Гірник» по вул. Молодіжна 2а в смт.Степногірськ Василівського району Запорізької області на склад сім`ї з 5 чоловік, в тому числі і відповідача ОСОБА_2 чоловіка, копія ордера є у справі (а.с.8). Сторони мають двох неповнолітніх дітей 2004 та 2010 років народження, копії свідоцтв про їх народження є у справі (а.с.9-10).

На теперішній час у кімнаті зареєстровані позивачка, відповідач, син позивачки ОСОБА_3 та діти сторін (а.с11), що підтверджено довідкою про склад сім`ї та реєстрацію.

Не проживання відповідача у кімнаті вказаного гуртожитку, окрім показів свідків та пояснень сторін, підтверджено актом про не проживання (а.с.12), з якого видно, що відповідач з 2012 року не проживає за зареєстрованим місцем проживання.

Рішенням Степногірської селищної ради №8 від 15 листопада 2012 року надано дозвіл на приватизацію житлових приміщень (кімнат) і нежитлових приміщень в гуртожитку «Гірник», що знаходиться за вказаною вище адресою (а.с.29).

Відповідно до положень ст. 130 ЖК України передбачено, що порядок користування житловою площею в гуртожитках визначається законодавством України.

Разом з тим, окрім відповідної глави ЖК України, зазначене питання врегульоване лише у Примірному положенні про гуртожитки.

Правовий режим гуртожитків, житлові приміщення яких підлягають приватизації відповідно до Закону «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», прирівняно до правового режиму житлових приміщень в будинках державного і громадського житлового фонду. Тому до мешканців таких гуртожитків у разі їх тимчасової відсутності поширюються вимоги статей 71, 72 ЖК України, відповідно до яких

Оскільки у справі встановлено, що житлові та нежитлові приміщення у вказаному гуртожитку підлягають приватизації, при вирішенні цієї справи застосуванню підлягають положення ст.ст.71,72 ЖК України.

Таким чином, оскільки відповідач з 2012 року на теперішній час без поважної причини, більше ніж рік у житловому приміщенні за вказаною вище адресою не проживає, доказів про наявність домовленості між власником гуртожитку Степногірською селищною радою та відповідачем щодо його відсутності за місцем реєстрації суду не надано, суд вважає необхідним позов задовольнити та визнати відповідача втратившим право користування житловим приміщенням у гуртожитку, оскільки таким чином будуть усунуті перешкоди у здійсненні позивачкою права на приватизацію житла, порушення її прав у звязку зі сплатою житлово-комунальних послуг за кількістю осіб, зареєстрованих за зазначеною адресою.

Судові витрати, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України суд покладає на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.124, 129 Конституції України, Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», ЖК України, Примірним положенням про гуртожитки, ст.ст.3, 4, 10, 11, 14, 82, 208, 209, 214 -215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву задовольнити. Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, (ІНП НОМЕР_1) таким, що втратив право користування житловим приміщенням в кімнаті №45 будинку №2 «а» по вул. Молодіжна в смт.Степногірськ Василівського району запорізької області.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 551 грн. 20 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Запорізької області через Василівський районний суд Запорізької області протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні протягом того ж строку з дня отримання його копії.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_6