РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2016 р.

Центральний районний суд м.Миколаєва

у складі: головуючого судді Мамаєвої О.В.,

із секретарем Баришніковою І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" про визнання договору недійсним та відшкодування матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

22.10.2015р. позивач звернулась до суду із позовом до ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" про визнання договору недійсним договору фінансового лізингу №001825 від 06.04.2015р., та просить стягнути із відповідача на її користь грошові кошти у розмірі 121200 грн.

З врахуванням змінених позовних вимог від 12.01.2016р., позивач обґрунтовує свій позов наступним: 06.04.2015 року між нею та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» було укладено договір фінансового лізингу №001825, предметом якого є надання лізингодавцем послуг, спрямованих на придбання транспортного засобу та передання його у користування лізингоодержувачу, а саме: Mitsubishi ASX Invite вартістю 377700 грн., а позивач як клієнт зобов'язалась здійснювати щомісячний платіж в сумі 15737,49 грн., та погоджено строк передачі предмету лізингу - не більше 120 днів. На виконання договору лізингу позивач сплатила 120000 грн., однак відповідач предмет лізингу позивачу не передав, тому вважає, що відповідач при укладенні договору не мав на меті реального настання правових наслідків.

Позивач вважає, що відповідачем при укладенні договору не враховані вимоги законодавства про захист прав споживачів, зокрема, ст.18, 19 Закону України "Про захист прав споживачів", включені несправедливі умови договору щодо споживача.

Також позивач вказує, що виходячи з приписів пункту 4 частини першої, частини другої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» для здійснення діяльності з надання послуг з фінансового лізингу на умовах, передбачених укладеним Договором фінансового лізингу, має отримати відповідну ліцензію від Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. Однак, ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» доказів на отримання такої ліцензії не надала.

На підставі ст.ст. 215, 227, 216 ЦК України, просить визнати недійсним договір фінансового лізингу, та застосувати наслідки недійсного правочину, стягнувши із відповідача сплачені позивачем кошти у розмірі 120 000 грн., та 1200 грн. - послуги банку за перерахування коштів.

Про місце та час розгляду справи сторони повідомлялись належним чином.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, справу просить розглядати у його відсутність.

Представник відповідача ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" надіслав суду заперечення на позовну заяву. В своєму запереченні відповідач вказав, що позивач ознайомився зі всіма істотними та іншими умовами договору, отримав повну інформацію про положення договору. Таким чином, було дотримано усі вимоги, які ставляться чинним законодавством України (ст.ст. 202 та 203 ЦК України) до чинності правочину.

Надання послуг з фінансового лізингу та порядок, якого необхідно дотримуватись при наданні цієї послуги юридичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги визначений Положенням про надання послуг з фінансового лізингу юридичними особами - суб'єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, затвердженим розпорядженням Держкомфінпослуг від 22.01.2004 року №21. Також стверджує, що позивачу не вводили в оману. Про природу правочину, перелік його прав і обов'язків, а також перелік прав та обов'язків ТОВ "ЛК Автофінанс", позивачу було відомо. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, справу розглядати без участі їх представника.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Судом встановлені наступні обставини, та відповідні їм правовідносини.

06.04.2015 року між ОСОБА_1 (Лізингоодержувач) та ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" (Лізингодавець) укладено договір фінансового лізингу № 001825 з додатками, які є невід'ємними частинами договору, предметом якого є надання Лізингодавцем послуг, спрямованих на придбання предмету лізингу транспортного засобу (спеціального обладнання або механізмів) та передання його у користування Лізингоодержувачу на строк та на умовах передбачених цим договором /а.с.9/.

Згідно додатку №1 до договору відповідач взяв на себе зобов'язання надати йому послуги, спрямовані на придбання предмету лізингу - транспортного Mitsubishi ASX Invite вартістю 377 700 грн., а позивач як клієнт ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" зобов'язався здійснювати щомісячно платіж в сумі 15737,49 грн. (582,87 доларів США при курсі 27 грн/долар) на погашення вартості предмета лізингу /а.с. 64-65/.

За умовами п.1.8 Договору предмет лізингу передається в користування Лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця: адміністративного платежу, авансового платежу, комісії за передачу предмету лізингу, у разі наявності - сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу, на умовах. викладених у п.9.4 договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу, на умовах. викладених у п.9.6 договору.

Як вбачається з умов Договору (п.4.1) сторонами погоджено строк передачі предмету лізингу, який становить не більше 120 робочих днів з дати отримання на поточний рахунок Лізингодавця платежів, передбачених у п.1.8 договору. У разі затримки строку сплати авансового платежу (не враховуючи право лізингоодержувача виплачувати авансовий платіж протягом 12 місяців) строк поставки предмету лізингу може бути відповідно змінено.

На виконання умов договору, позивач 06.04.2015 року перерахувала на розрахунковий рахунок ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" 120 000 грн., що підтверджується квитанцією /а.с. 17/.

Однак відповідачем ОСОБА_2 "Лізингова компанія "Автофінанс" в порушення умов договору в обумовлений Договором строк предмет лізингу позивачу в користування переданий не був.

Укладений договір є двостороннім правочином і він укладений на загальних умовах, додержання яких є необхідним для чинності правочину, що відповідає ч. 1- 6 ст. 203 ЦК України.

Відповідно до ч.1,ч. 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу (зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним).

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» права позивача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.

В ст. 18 цього Закону наведено перелік несправедливих умов у договорах із споживачами, який не є вичерпним та визначено, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця ; (п.п. 2,3 ч; 3ст. 18); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) ; не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (п.4 ч.3 ст.18).

В пунктах 5, 6 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому.

Аналіз змісту договору фінансового лізингу від 06.04.2015 року, укладеного між сторонами дає підстави суду прийти до висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України - «Про фінансовий лізинг». Положеннях Цивільного кодексу України, повністю виключена відповідальність відповідача за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.

За змістом ст.808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення-зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець і (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Відповідно до змісту договору від 06.04.2015 року лізингоодержувач доручив вибрати продавця предмета лізингу відповідачу у справі, оскільки в договорі не зазначено, що лізингоодержувач сам вибирає продавця майна, не визначений продавець, а тому згідно з положеннями ст. 808 ЦК України відповідач як лізингодавець несе солідарну відповідальність з продавцем щодо продажу позивачу предмета лізингу неналежної якості.

Однак, всупереч зазначеним положенням закону, умовами п.1.5 Договору передбачено, що лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектації, справності предмета лізингу, усунення несправностей протягом гарантійного строку. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець.

Також Законом України «Про фінансовий лізинг» п.п.1.4 ч.2 ст.10 передбачено, обов'язок лізингодавця надати предмет лізингу, який відповідав би його призначенню, відшкодовувати лізингоодержувачу витрати на поліпшення предмета лізингу, на його утримання або усунення недоліків у порядку та випадках, передбачених законом та/або договором.

Стаття 11 цього Закону надає право лізингоодержувачу:

1)обирати предмет лізингу та продавця або встановити специфікацію предмета лізингу і доручити вибір лізингодавцю;

2)відмовитися від прийняття предмета лізингу, який не відповідаж його призначенню та/або умовам договору, специфікаціям;

3)вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках;

4)вимагати від лізингодавця відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням умов договору лізингу.

За положеннями ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агрессивною.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку.

Фінансові послуги - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів (п. 5 ч. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (п. 11-1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Згідно з п. 4 ч. 1, ч.2 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідачем не надано доказів на підтвердження наявності ліцензії.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" №9 від 06 листопада 2009 року, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що відповідачем ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" 06.04.2015 року укладено Договір № 001825 фінансового лізингу без відповідного дозволу (ліцензії) та без мети настання правових наслідків, що обумовлені ним, тому позовні вимоги слід задовольнити частково та визнати недійсним Договір № 001825 фінансового лізингу, укладений 06.04.2015 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс», застосувавши наслідки недійсності правочину стягнувши з відповідача на користь позивача кошти у розмірі 120 000 грн. - одержані відповідачем на виконання договору.

Позовні вимоги про стягнення 1200 грн. - сплачені кошти комісії банку, не підлягають задоволенню, оскільки вказані кошти не є одержаними відповідачем на виконання договору кошти, тому не підлягають стягненню відповідно до ст. 216 ЦК України.

У відповідності до ст.88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір пропорційно задоволеним вимогам у розмірі - 1200 грн. на користь держави.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 59, 60, 61, 79, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст.16,203, 215, 216, 227 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" про визнання договору недійсним та відшкодування матеріальної шкоди, - задовольнити частково.

Визнати недійсним договір фінансового лізингу №001825 від 06 квітня 2015 року укладений ОСОБА_1 з Товариством з обмеженою відповідальністю ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс".

Застосувати наслідки недійсного правочину та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 120 000 грн., що були сплачені ОСОБА_1 на виконання договору фінансового лізингу.

В задоволенні решти частини позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" на користь держави судовий збір у розмірі 1200 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м.Миколаєва шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні, мають право подати апеляційну скаргу в 10-денний строк з дня отримання копії рішення суду.

Суддя : О.В. Мамаєва