Справа № 342/249/16-ц
Провадження № 2/342/260/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2016 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої судді Федів Л.М.

секретаря судового засідання Козаченко Л.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Городенківського районного суду м.Городенка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» про визнання договору фінансового лізингу нікчемним, стягнення майнової та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» в якому просить:

- договір фінансового лізингу №002390 від 03.03.2016 року між ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» та ОСОБА_1, предмет якого є автомобіль, з підстави його обовязкового нотаріального непосвідчення визнати нікчемним;

- оскільки даний нікчемний договір зі сторони ОСОБА_3 виконано на суму 43440,00 грн. з підстави застосування зі сторони ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» та під час укладення нікчемного договору обману щодо ОСОБА_3 та застосувати в правовідношенні наслідки нікчемного названого договору, що передбачені ч.2 ст.230 ЦК, - відшкодувати ОСОБА_3 з рахунку ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» збитки у подвійному розмірі на суму 86880 грн. та моральну шкоду, яку ОСОБА_1 з позиції добросовісності, розумності та адекватності оцінює в розмірі 3000 грн. В обгрунтування заявлених вимог вказує на те, що 03.03.2016 року між ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» (Лізингодавець) та ОСОБА_1 (Лізингоодержувач) було укладено договір фінансового лізингу №002390 з додатками, предметом Лізингу є автомобіль Renault Logan MCV. Відповідно до умов даного договору лізингодавець взяв на себе зобовязання придбати предмет лізингу ( автомобіль Renault Logan MCV, зазначений у специфікації, що є додатком №2 до договору, за ціною 13857,14 доларів США) у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на умовах передбачених договором. Згідно банківської квитанції №15220050 від 03.03.2016 року позивач оплатив на рахунок відповідача авансовий платіж згідно договору фінансового лізингу №002390 від 03.03.2016 року в сумі 43440грн. а також 434,40 грн. комісійних банку за банківську операцію щодо перерахунку на рахунок ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» в АТ «ОСОБА_4 Аваль» 43440грн., при цьому представником відповідача позивачу не було розяснено призначення платежу. Ч.1 ст.202 ЦК України вказує на те, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків, а ч.1ст.626 ЦК України зазначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Таким чином договір Фінансового лізингу №15220050 від 03.03.2016 є правочином. Зазначає, що за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору та норм матеріального закону (ст.628 ЦК України). Згідно ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. З договору Фінансового лізингу №002390 від 03.03.2016 року слідує, що Лізингоодержувачем є фізична особа (позивач). Однак відомостей про те, що даний договір нотаріально посвідчений не має, що доводиться і самим договором. За таких обставин вважає, що договір фінансового лізингу №002390 від 03.03.2016 є нікчемним через недодержання сторонами вимог закону про його нотаріальне посвідчення. Зазначає, що даний договір вчинений на основі застосування обману позивача зі сторони відповідача, так як за цим договором відповідач з позивача отримав неправомірну вигоду в розмірі 43440,00 грн. яких узагалі отримати не міг в силу того, що нікчемний правочин породжує лише єдиний наслідок, що повязаний з недійсністю договору. Вказує, що представники ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» спонукали позивача прийняти швидке рішення та позбавили його достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення, чим ввели позивача в оману. Зокрема, вказує, що в договорі зазначено, що лізингоодержувач який сплатив адміністративний платіж, частково або повністю сплатив авансовий внесок та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір. В такому випадку поверненню підлягає 60% від сплаченого авансового платежу, а 40% лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає. Тобто відповідач такою умовою договору надав собі можливості не повертати кошти проплачені споживачем за його ніби-то послуги у разі розірвання договору з ініціативи лізингоотримувача, при цьому вказана позиція договору є незаконною та несправедливою, бо в т.ч. позивач з відповідачем даним договором не укладав окремих угод з питань надання позивачу адміністративних послуг, зокрема в договорі ніде не зазначено, що собою являє адміністративна послуга, з яких дій вона складається, ціна кожної адміністративної дії, сукупна вартість усіх адміністративних дій. Таким чином, сплата за невідому позивачу адміністративну послугу, про яку позивач недомовлявся і про яку конкретного договору не укладав є повністю незаконною та такою, що містить беззаперечний обман позивача зі сторони ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто».

В судовому засіданні 18.04.2016 року позивач заявлений позов підтримав, з підстав викладених у позовні заяві, згідний на проведення заочного розгляду справи.

В судове засідання позивач та його представник не зявились, на адресу суду направили заяви згідно яких просять справу продовжити та розглянути без їхньої участі. Просять позов задовольнити повністю. Представник позивача у своїй заяві додатково зазначив, що споживачу, як правило, обєктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які в конкретному випадку для споживача, (позивача) мали вид формуляра (іншу стандартну форму), який при цьому нікчемний, тому для позивача був ризик помилитися в т.ч унаслідок уведення його в оману при укладенні договору фінансового лізингу №002390 від 03.03.2016 року щодо придбання товарів та послуг, які обєктивно могли субєктом підприємницької діяльності не виконуватися із-за нікчемності названого договору.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, хоча про час, дату і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Передбачених ч.1 статті 169 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін з ухваленням, відповідно до ст. 224 ЦПК України, заочного рішення.

Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково виходячи із наступних підстав.

Судом встановлено, що 03 березня 2016 року позивач ОСОБА_1 уклав з відповідачем ОСОБА_2 «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» у простій письмовій формі договір фінансового лізингу №002390. Предметом фінансового лізингу по даному договору є транспортний засіб - автомобіль Renault Logan MCV, що зазначено у ст.1 даного договору та у Специфікації (Додаток №2 Договору) (а.с.5-10).

Згідно п.1.3 вищевказаного договору лізингодавець бере на себе зобовязання придбати предмет лізингу у власність (отримати право власності на предмет лізингу) та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим договором.

Як вбачається з п. 1.7 предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: Адміністративного платежу; Авансового платежу; Комісії за передачу предмета лізингу у разі наявності.

На виконання вказаного договору позивач 03.03.2016р. сплатив на рахунок відповідача авансовий платіж згідно договору фінансового лізингу №002390 від 03.03.2016 року в сумі 43440 грн., що підтверджується копією квитанції №15220050 від 03.03.2016р.( а.с.13).

В судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ствердили, що разом із ОСОБА_1 їздили в Регіональне відділення ОСОБА_2 «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» у м.Хмельницький для того щоб придбати автомобіль Renault Logan MCV, який попередньо вибрали по інтернеті. 03.03.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» було укладено договір на придбання автомобіля. Вказують, що перед тим як укласти договір працівницею ОСОБА_2 «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» було виписано рахунок і запропоновано ОСОБА_1 сплатити аванс 20 % за автомобіль. Після того, як ОСОБА_1 було сплачено авансовий платіж в сумі 43440 грн., в приміщенні регіонального відділення ОСОБА_2 «Лізингова компанія «ВАШ АВТО», було укладено договір №002390 від 03.03.2016 року. Працівниками ОСОБА_2 «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» було повідомлено, про те, що ОСОБА_1 може повертатися додому, оскільки автомобіль буде доставлено у Івано-Франківськ, де він зможе його отримати. Проте автомобіль ОСОБА_1 так і не отримав.

Як стверджував в судовому засіданні позивач, жодних дій на виконання даного договору, після внесення ним вищевкзаних коштів, відповідач не вчинив, автомобіль він так і не отримав.

Даний факт відповідачем не спростовано.

Відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Відповідно до статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 807 ЦК України встановлено, що предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.

Виходячи з вищенаведеного, за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору та норм матеріального закону відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Водночас, згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, які містяться у пункті 7 Постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину

Таким чином судом встановлено, що договір фінансового лізингу № 002390 від 03.03.2016 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 «Лізингова компанія «ВАШ АВТО», нотаріально не посвідчений, хоч за його умовами у лізинг фізичній особі передається транспортний засіб, що суперечить вимогам ст. 799 ЦК України, а отже вказаний правочин є нікчемним.

Вказаний висновок грунтується на правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України № 6-2766цс15.

Оскільки укладений між сторонами договір фінансового лізингу є нікчемним, то він не породжує ніяких правових наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, тому слід застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину та стягнути на користь позивача сплачені ним відповідачу на виконання вказаного договору грошові кошти в сумі 43440,00 грн.

Щодо заявлених позовних вимог позивача в частині відшкодування моральної шкоди в розмірні 3000 грн. та майнових збитків в розмірі 43440,00 грн., суд приходить до наступного.

В п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про визнання правочинів недійсними» зазначено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман, щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Відповідно до ст.230 ЦК України обман має місце тоді, коли одна сторона навмисно вводить в оману іншу сторону правочину стосовно природи правочину, прав та обовязків сторін, а також, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або вона замовчує їх існування.

Ч.2 ст.230 ЦК України встановлено, що сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки в подвійному розмірі та моральну шкоду , що завдані у зв'язку із вчиненням цього правочину.

Як встановлено матеріалами справи договір фінансового лізингу № 002390 від 03.03.2016 року та додатки до нього підписані сторонами у справі. В момент підписання договору позивач ОСОБА_1 отримав примірник договору фінансового лізингу з додатками до нього.

В прикінцевих положеннях договору, а саме в п.17.4, 17.5, 17.6 зазначено, що підписанням даного договору та додатків до нього Лізингоодержувач заявляє, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО», що стосуються змісту даного договору та додатків до нього, проінформований про всі можливі витрати і ризики у звязку з укладенням та виконанням договору, уважно прочитав та зрозумів договір та додатки до нього, ознайомлений з умовами та внутрішніми правилами Лізингодавця. Представником ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» надано Лізингоодержувачу повну необхідну, доступну, достовірну інформацію про положення договору та додатків до нього. Клієнт своїм підписом засвідчує факт ознайомлення та згоду з умовами договору, підтверджує свої права та обовязки за договором, підтверджує здатність набувати прав та обовязків за договором, умови договору йому зрозумілі та він вважає їх справедливими по відношенню до себе.

Таким чином позивач, підписуючи договір фінансового лізингу № 002390 від 03.03.2016 року та додатки до нього, зазначив про те, що умови укладеного правочину йому зрозумілі і він їх вважає справедливими по відношенню до себе.

Оскільки позивачем не доведено щодо введення відповідачем його в оману, то суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог в цій частині позову.

Питання судових витрат суд вирішує згідно зі ст. 88 ЦПК України.

На підставі ст.ст. 203, 215, 216, 220, 230, 628, 799, 806 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 213-215, 218, 224, 294, 296 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати договір фінансового лізингу №002390 від 03.03.2016 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» та ОСОБА_1 - нікчемним.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "ВАШ АВТО" (01601, м.Київ, вул. Шовковична,42-44, ) на користь ОСОБА_1 суму сплаченого авансового платежу за договором фінансового лізингу №002390 від 03.03.2016 у розмірі 43440 (сорок три тисячі чотириста сорок грн.).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "ВАШ АВТО" (01601, м.Київ, вул. Шовковична,42-44, ) на користь держави судовий збір в сумі 551,21грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається позивачем протягом 10 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Городенківський районний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судомУ разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя: Федів Л.М.