АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
Доповідач - Заришняк Г.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розглядуцивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є.

при секретарі - Гарматюк О.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, діючої в інтересах ОСОБА_2, на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 21 липня 2016 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів,-

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 21 липня 2016 року вжито заходи забезпечення позову у даній цивільній справі шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, діюча в інтересах ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою у вжитті забезпечення позову відмовити.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача підтримала апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечував, вважаючи ухвалу суду законною.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленої ухвали суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно зі ст.152 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно або грошові кошти, забороною вчиняти певні дії, встановленням обов'язку вчинити певні дії, забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання, зупиненням продажу описаного майна, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку, передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Пунктом 4 Постанови Пленуму №9 Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

В провадженні Голосіївського районного суду м. Києва перебуває справа за позовом ПАТ «Діамантбанк» до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів в сумі 12 003 654 грн.

Задовольняючи заяву представника позивача про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого судового рішення про задоволення позовних вимог, заявлений представником позивача вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами, враховуючи орієнтовну вартість квартири.

Колегія суддів не може повністю погодитись із зазначеними висновком суду з таких підстав.

Як вбачається з інформаційної довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації КВ-2016 №11321 від 24 березня 2016 року, відповідач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_2.

Разом з тим, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №66507018 від 23 серпня 2016 року квартира АДРЕСА_3 належить на праві приватної власності ОСОБА_3 на підставі ухвали Голосіївського районного суду м.Києва від 23.03.2012 р. в справі №2-1950/12.

Таким чином, постановляючи ухвалу про забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказану квартиру, суд першої інстанції належним чином не перевірив всіх обставин справи та не з'ясував, кому саме належить квартира АДРЕСА_4, на яку позивач просив накласти арешт.

Відповідно до ч. 3 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Враховуючи викладене, ухвала суду підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд.

Не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на те, що при застосуванні заходів забезпечення позову суд не врахував наявність на банківському рахунку, відкритому на ім'я відповідача в ПАТ «Діамантбанк», належних ОСОБА_2 коштів, на які, на думку представника відповідача, слід звернути забезпечення позову, оскільки заміна одного способу забезпечення позову іншим розглядається у відповідності з вимогами ст.145 ЦК України судом першої інстанції, який застосував забезпечення позову, за заявою однієї із сторін.

Керуючись 303, 307, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, діючої в інтересах ОСОБА_2, - задовольнити частково.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 21 липня 2016 року - скасувати, а питання передати на новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: