РІШЕННЯ

Іменем України

30 червня 2016 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючої судді - Кузь В.Я.

при секретарі - Янковській С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Львові матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» про стягнення збитків та судових витрат, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» про стягнення збитків та судових витрат.

В обгрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що 05.03.2010 року між ним та ПАТ «Кредобанк» було укладено договір № 2630/10/422144 банківського вкладу «Золота скриня», відповідно до якого, він вніс на рахунок відповідача кошти у розмірі - 150000,00 (сто п"ятдесят тисяч) грн., терміном на 36 місяців до 05.03.2013 року, а банк зобов"язувався раз на місяць нараховувати та виплачувати на суму вкладу відсотки з розрахунку 23% річних.

Взяті на себе за договором зобов'язання, він, позивач, виконав. Відповідач натомість 24 вересня 2010 року надіслав йому, позивачу листа № 01.14/16-6612/10 з пропозицією зменшити відсоткову ставку по депозиту до 17% річних.

Своєю заявою він, позивач, повідомив банк про небажання змінювати умови договору та вимагав дотримання таких з боку банку.

У подальшому від відповідача отримав листа № 01.14/16-7310/10/11 від 14.10.2010 року, в якому за надуманими підставами, з посиланнями на неіснуючі пункти договору стверджується про нібито згоду позивача на зміну умов договору.

Після розгляду його заяви про дострокове прининення правовідносин від 20.02.2013 року, депозитний вклад було повернуто разом із відсотковою ставкою 17%, а не 23% , як це було передбаченого договором.

Внаслідок цього, відповідач мав сплатити 102341 грн., натомість згідно виписки із банку від 22.02.2013 року останній сплатив 80889 грн. відтак, недоплата становить 21452, 00 грн.

Крім того, із покликанням на ст. 22 ЦК України, вважає, що відповідачем заподіяно йому збитків у зв"язку із незаконним зменшенням відсоткової ставки, а саме з листопада 2010 року по березень 2013 року (29 місяців) недоплачував йому всередньому по 750 грн., а всього 5000 грн.

Просить позов задоволити та стягнути з відповідача на його користь недоплачені кошти у сумі 26452,00 грн.

У судовому засіданні позивач позовні підтримав, з підстав викладених у позовній заяві та додаткових поясненнях , просить позов задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, подав заяву про застосування строків позовної давності , звернувши увагу, що кожного місяця отримуючи відсотки позивач дізнавався про суму нарахованих та перерахованих йому відсотків та про порушення його прав. Оскільки вклад був виплачений позивачу 22.02.2013 року, відповідно до вимог ст. 266 ЦК України, сплив строк позовної давності.

Крім того, покликався на свої письмові заперечення відповідно до яких, вважає позовні вимоги безпідставними, так як при укладенні договору банківського вкладу позивач своїм підписом підтвердив , що ознайомився з Правилами надання комплексних банківських послуг фізичним особам у ВАТ "Кредобанк" та діючими тарифами банку. Звертає увагу суду, що відповідно до п.4.1., 4.2, 4.3 п.4 Глави 2 Розділу 2 Правил: у випадку зміни облікової ставки НБУ банк має право збільшити та зменшити розмір відсотків за договором , про що повідомляє в ЗМІ та направляє рекомендоване повідомлення клієнту за адресою визначеною у договорі. В разі незгоди клієнта із зміною процентної ставки він зобов"язаний не пізніше останнього робочого дня, що передує початку дії нової процентної ставки з"явитись в банк для припинення вкладних відносин та отримати залишок суми вкладу і відсотки, що нараховувались за ставкою визначеною Договором.

Відтак, з огляду на те, що 24.09.2010 року відповідачем направлено на адресу позивача лист про зміну процентної ставки, що вступить в дію з 04.10.2010 року і такий лист отриманий позивачем 30.09.2010 року, то зменшення процентної ставки відбулось із дотриманням умов договору та Правил надання комплексних банківських послуг фізичним особам у ВАТ "Кредобанк" .

11 травня 2016 року позивач надав додаткові письмові пояснення , якими спростував твердження відповідача про правомірність зменшення відсоткової ставки по договору , зазначивши, що такі дії відповідача суперечать ст. 1061 п.3 , п.4 ЦК України, ст.55 ч.4 Закону України " Про банки та банківську діяльність" . Крім того, його незгода на дострокове припинення дії Договору та зміну відсоткової ставки була вказаною у рекомендованому листі до уповноваженого представника відповідача від 30.09.2010 року, що був відправленим у м. Львові 01.10.2010 року. Також, в тексті договору не вказано про можливість банку змінювати відсоткову ставку , та те, що Правила є невід"ємною частиною договору, які він має виконувати, а лише покликання на те, що він із даними правилами ознайомився.

Заперечив також клопотання про застосування строків позовної давності, оскільки вважає, що позов поданий ним до суду 18.02.2016 року, а остаточний розрахунок банком проведений 22.02.2013 року, відтак термін позовної давності для звернення до суду не пропущений.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задолення.

Так, судом встановлено, що 05.03.2010 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Кредобанк» було укладено договір № 2630/10/422144 банківського вкладу «Золота скриня», відповідно до якого позивач вніс на рахунок відповідача кошти у розмірі - 150000,00 (сто п"ятдесят тисяч) грн., терміном на 36 місяців до 05.03.2013 року, а банк раз на місяць, зобов"язався нараховувати та виплачувати на суму вкладу відсотки з розрахунку 23% річних.

Згідно п.3 договору банківського вкладу «Золота скриня» № 2630/10/422144 від 05.03.2010 року, розмір процентів, які нараховуються на суму Вкладу становить 23 % річних.

Згідно п.5 цього ж договору, клієнт має право достроково припинити договірні правовідносини та отримати суму Вкладу в порядку визначеному договором. При цьому, Банк сплачує вкладнику проценти, виходячи з фактичного строку знаходження коштів на Вкладному рахунку у розмірі процентної ставки, що діяла протягом строку знаходження коштів на Вкладному рахунку.

Взяті на себе за договором зобов'язання позивач виконав. Відповідач 24 вересня 2010 року надіслав позивачу листа № 01.14/16-6612/10 з пропозицією зменшити відсоткову ставку по депозиту до 17% річних, з якою позивач не погодився.

У подальшому відповідач направив листа № 01.14/16-7310/10/11 від 14.10.2010 року, в якому за надуманими підставами, з посиланнями на неіснуючі пункти договору стверджує про згоду позивача на зміну умов договору.

Відповідно до ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту), одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) грошову суму (вклад) зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Стаття 1061 ЦК України передбачає, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

У відповідності до ст. 525, 526, ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинно виконуватися належним чином у встановлені строки, а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. У відповідності до ст. 610, 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами, у відповідності до ст. 629 ЦК України.

Невиконання відповідачем умов договору банківського вкладу дало право позивачу вимагати виконання зобов'язань відповідачем.

Згідно банківської виписки по угоді 2630/10/422144 від 05.03.2010 року, з 05.03.2010 по 22.02.2013 рр., перших 7 місяців дії договору банк нараховував проценти за відсотковою ставкою 23% річних, а усі наступні місяці за відсотковою ставкою 17 % річних. Відповідно до умов договору банк мав сплатити 102341,00 грн. Натомість, згідно вказаної виписки, сплатив 80889,00 грн., тобто банком допущено порушення умов договору у частині встановленої відсоткової ставки, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем у сумі 21452,00 грн.

Статтею 610 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки визначені в ст. 611 ЦК України, зокрема розірвання договору.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», - встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позивач належним чином довів свої позовні вимоги про стягнення із відповідача недоплачених відсотків по договору , у зв'язку з чим, позов в цій частині підлягає до задоволення, так як твердження відповідача про узгодження із позивачем зміни умов договору в частині процентної ставки договору не знайшли свого підтвердження.

Що стосується позовної вимоги про стягнення збитків у відповідності до ст. 22 ЦК України, то така задоволенню не підлягає .

Стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди є одним з видів цивільно-правової відповідальності. Для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки; збитків; причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками; вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Згідно ст. 22 ЦК України, збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене, тобто упущена вигода. Закон також передбачає, що відшкодуванню підлягають тільки ті витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. При обчисленні (визначенні) розміру упущеної вигоди першочергове значення має визначення достовірності (реальності) тих доходів, які позивач передбачав отримати за звичайних умов. Обов'язок щодо доведення розміру цих доходів, які позивач отримав би, покладається на самого позивача.

Відтак, суд вважає, що доводи позивача щодо можливості отримання ним доходів від розміщення суми повернутих коштів на інших вкладних рахунках в інших банках не вказують на реальну можливість отримання таких доходів за звичайних обставин, а вказують лише на припущення такої можливості, що суперечить ст. 60 ЦПК України.

З врахуванням вищенаведеного та , що відшкодування таких збитків умовами Договору не передбачено, в задоволенні позовних вимог про стягнення 5000 грн. збитків слід відмовити.

Стороною відповідача заявлено клопотання про застосування строків позовної давності , мотивуючи тим, що кожного місяця отримуючи відсотки позивач дізнавався про суму нарахованих та перерахованих йому відсотків та про порушення його прав. Оскільки вклад був виплачений позивачу 22.02.2013 року відповідно до вимог ст. 266 ЦК України, сплив строк позовної давності.

Згідно вимог ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась про порушення свого права, або про особу, яка його порушила. За зобовязаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до частини 3 статті 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення.

Сторона відповідача таким правом скористалася, подавши суду клопотання про застосування строків позовної давності, однак таке не є вмотивованим.

У той же час, із поштового штемпеля на конверті надісланого позивачем на адресу суду з0 позовною заявою вбачається, що , такий надісланий 18.02.2013 року. 22.02.2013 року відповідачем проведено остаточний розрахунок із позивачем за процентною ставкою 17 % замість 23%. Відтак, порушення прав позивача відбулось саме із цієї дати, а тому строк позовної давності позивачем не пропущено.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України, підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення з відповідача документально підтверджених судових витрат в розмірі 551, 20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 8, 10, 57-61, 88, 169, 208-210, 212- 215 ЦПК України , суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити відповідачу у застосуванні строків позовної давності за відсутністю на те підстав.

Позовні вимоги задоволити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 21452 (двадцять одну тисячу чотириста пятдесят дві) грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судові витрати в сумі 551 (пятсот пятдесят одну) грн. 21 коп.

В решті позовних вимог відмовити за недоведеністю таких.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з часу його проголошення до апеляційного суду Львівської області через суд, що ухвалив рішення.

Суддя В. Кузь