Номер провадження: 22-ц/785/1618/16
Головуючий у першій інстанції Буран В. М.
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Заїкіна А.П.,Гірняк Л.А.

з участю секретаря - Полякової В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання автомобілю сумісною власністю подружжя, визнання договору відчудження автомобіля недійсним, визнання права власності на ? частку автомобілю та витребування рухомого майна , за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 10 квітня 2015 року , -

встановила:

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про визнання автомобілю сумісною власністю подружжя, визнання договору недійсним, визнання права власності на ? частку автомобілю та витребування рухомого майна , і з врахуванням уточнень в обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 24.03.2007 року перебуваючи у шлюбі з 08.11.1996 року з відповідачем ОСОБА_3 , подружжям в період шлюбу був придбаний автомобіль марки NISSAN РRІМЕRА 1,6, 1993 року випуску, який був зареєстрований за відповідачем ОСОБА_3.

14.08.2013 року відповідач ОСОБА_3 зняв автомобіль з реєстрації та у подальшому придбанний автомобіль був зареєтрований 22.08.2013 року за відповідачем ОСОБА_4 на підставі довідки-рахунку від 17.08.2013 року.

Позивач посилалася на те ,що спірний автомобіль ,що є спільною сумісною власністю подружжя , в порушення ст. 65 СК України був відчужений відповідачем без її згоди ,як співласника спірного автомобіля.

Посилаючись на те, що право позивача на користування автомобілем порушено , позивач остаточно просила суд :

- Визнати автомобіль марки NISSAN РRІМЕRА 1,6, 1993 року випуску, VIN НОМЕР_1, об'єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2, на підставі ст. 60 СК України.

- Визнати недійсним договір - купівлі продажу від 17.08.2013 року автомобілю марки NISSAN РRІМЕRА 1,6, 1993 року випуску, VIN НОМЕР_1, номер двигуна НОМЕР_2, зеленого кольору, укладений на підставі довідки - рахунок № 587948 від 17.08.2013 року між продавцем ОСОБА_3 та покупцем ОСОБА_4.

- Визнати за ОСОБА_2, право власності на 1/2 частку автомобіля NISSAN РRІМЕRА 1,6, 1993 року випуску, VIN НОМЕР_1

- Витребувати від ОСОБА_4, автомобіль марки NISSAN РRІМЕRА 1,6, 1993 року випуску, VIN НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2 шляхом фактичної передачі останній вказаного автомобілю, свідоцтва про реєстрацію ТЗ і ключі від нього.

Скасувати попередню реєстрацію за ОСОБА_4 автомобілю марки NISSAN РRІМЕRА 1,6, 1993 року випуску, VIN НОМЕР_1, номер двигуна НОМЕР_2, зеленого кольору.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 солідарно на користь ОСОБА_2 всі судові витрати, які понесе позивачка.

Рішення ухвалено у відсутність сторін.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 10 квітня 2015 року позов задоволено.

Визнано автомобіль марки NISSAN РRІМЕRА 1,6, 1993 року випуску, VIN НОМЕР_1, об'єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Визнано недійсним договір купівлі продажу від 17.08.2013 року автомобілю марки NISSAN РRІМЕRА 1,6, 1993 року випуску, VIN НОМЕР_1, номер двигуна НОМЕР_2, зеленого кольору, укладений на підставі довідки - рахунку № 587948 від 17.08.2013 року між продавцем ОСОБА_3 та покупцем ОСОБА_4

Визнано за ОСОБА_2,право власності на 1/2 частку автомобіля NISSAN РRІМЕRА 1,6, 1993 року випуску, VIN НОМЕР_1.

Витребувано від ОСОБА_4, автомобіль марки NISSAN РRІМЕRА 1,6, 1993 року випуску, VIN НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2 шляхом фактичної передачі останній вказаного автомобілю, свідоцтва про реєстрацію ТЗ і ключі від нього.

Скасовано попередню реєстрацію за ОСОБА_4 автомобілю марки NISSAN РRІМЕRА 1,6, 1993 року випуску, VIN НОМЕР_1, номер двигуна НОМЕР_2, зеленого кольору.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати 487,20 грн., в рівних частках по 243,60 грн., з кожного.

В апеляційних скаргах ОСОБА_3, та ОСОБА_4 посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Суд першої інстанції задовольняючи позов виходив з того,що спірний автомобіль був придбанний подружжям в період шлюбу ,тому відповідно до ст. 60 СК України є спільною сумісною власністю. Під час відчуження спірного автомобіля відповідач ОСОБА_3 всупереч до вимог ст. 65 СК України без згоди співвласника відчуджив спірний автомобіль чим були порушені права позивача на користування та володіння спірним автомобілем ,які підлягають захисту шляхом витребування спірного автомобіля відповідно до ст. 388 ЦК України.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна.

З матеріалів справи вбачається , що сторони перебували у шлюбі з 08.11.1996 року ,що підтверджується свідоцтвом про одруження серія НОМЕР_3 від 08.11.1996 р. (а.с.4).

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 15.08.2013 року шлюб було розірвано (а.с.5).

За час спільного проживання у 2007 році подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_3 придбано автомобіль марки NISSAN РRІМЕRА 1,6, 1993 року випуску, VIN НОМЕР_1, номер двигуна НОМЕР_2, зеленого кольору, право власності на який був зареєстрований на ім'я ОСОБА_3.

14.08.2013 року відповідач ОСОБА_3 зняв з обліку автомобіль NISSAN РRІМЕRА 1,6 для реалізації , що підтверджується довідкою Центру № 2 надання послуг пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м.Одеси № 7/2-370 від 31.01.2015 року (а.с.62).

22.08.2013 року ОСОБА_3 на підставі довідки-рахунку серії ААВ №587948 від 17.08.2013 року виданої ПП «МПП Вибір» без згоди на це ОСОБА_2 відчужив автомобіль

ОСОБА_4 (а.с. 62).

Згідно статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, за змістом зазначених норм матеріального права належність подружжю майна, придбаного за час шлюбу за спільні кошти подружжя, на праві спільної сумісної власності законодавством презюмується, якщо інше не встановлено судом при розгляді справи.

Матеріали справи не містять докази того,що спірний автомобіль був придбаний ОСОБА_3 за власні кошти та був його особистою власністю , а тому придбанний у 2007 році автомобіль марки NISSAN РRІМЕRА 1,6, 1993 року випуску, який був зареєстрований за відповідачем ОСОБА_3 був спільним сумісним майном подружжя.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладання одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. При цьому відчуження транспортного засобу може бути проведено одним із таких способів: відчуження за цивільно-правовими договорами через нотаріуса; продаж через довідку-рахунок.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 (далі - Порядок), визначено механізм провадження торгівельної діяльності у сфері оптової та роздрібної торгівлі автомобілями, автобусами, мотоциклами всіх типів ,марок і моделей, причепами, напівпричепами та мотоколясками, тракторами, самохідними шасі, самохідними сільськогосподарськими, дорожньо-будівельними і меліоративними машинами, сільськогосподарською технікою, іншими механізмами та транспортними засобами вітчизняного та іноземного виробництва (далі - транспортні засоби) та їх складовими частинами (двигуни, шасі, кузови, рами), що мають ідентифікаційні номери, а також тими транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, які перебували в користуванні і були зареєстровані у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до п. 12 Порядку суб'єкт господарювання для продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, повинен мати довідки-рахунки.

Усі графи довідки-рахунка, акта приймання-передачі та біржової угоди заповнюються друкарським способом або від руки одним почерком, підписуються відповідальною особою суб'єкта господарювання та скріплюються круглою печаткою. У графу "вартість" вноситься вартість продажу транспортного засобу або складової частини, що має ідентифікаційний номер, у грошовій одиниці України (п. 14 Порядку).

Згідно із п. 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Не допускаються до державної реєстрації транспортні засоби з правим розташуванням керма (за винятком транспортних засобів, які були зареєстровані в підрозділах Державтоінспекції до набрання чинності Законом України "Про дорожній рух"), а також транспортні засоби, зібрані (складені) із складових частин серійних транспортних засобів без дотримання вимог зазначеного Закону.

Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою, зокрема, є довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери.

З огляду на положення зазначених нормативно-правових актів, колегія суддів дійшла висновку, що довідка-рахунок підтверджує реалізацію транспортного засобу, тобто перехід права власності на транспортний засіб від продавця до покупця та є оформленням договірних відносин купівлі-продажу транспортного засобу.

Отже, оскільки предметом оспорювання є обставини укладення договору відчуження у вигляді оформлення довідки-рахунку для продажу транспортного засобу, висновок суду першої інстанції в частині визнання недійсним довідки-рахунку є помилковим, оскільки зазначений договір не був визнаний договором про відчуження майна, а сама по собі довідка-рахунок без відповідних позовних вимог не може бути визнана договором відчуження транспортного засобу, тому на її укладення не потребується згода дружини відповідно до ст. 65 СК України.

ОСОБА_2 позовних вимог про визнанння правочину за яким була видана довідка -рахунок ,договором відчудження автомобілю не було заявлено.

Крім того, за змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодерження в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

Пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України в разі вчинення одним зі співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників.

З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв'язку вбачається, що укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд встановить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року (справа № 6-1912цс15).

Матеріали справи не містять докази того,що відповідач ОСОБА_3 та ОСОБА_4 діяли недобросовісно.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання за позивачем права вланості на 1/2 частину спірного автомобіля , витребування зазначеного автомобіля від ОСОБА_4 та скасування попередньої реєстрації спірного автомобіля по суті здійснив розподіл спільного майна подружжя проте не звернув уваги на те,що автомобіль є неподільним майном та був відчуджений відповідачем після розірвання шлюбу сторін .

Згідно з абз. 2 п. 30 постанови пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

В судовому засіданні колегії суддів позивач ОСОБА_2 пояснила ,що в судовому порядку за позовом відповідача ОСОБА_3 розглядається спір щодо поділу майна подружжя.

Позивач не позбавлена права на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї спірного автомобіля.

Суд першої інстанції не звернув уваги на вищенаведене та помилково задовольнив позов. За таких підстав, відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підлягають частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, п.4 ч.1 ст.309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 10 квітня 2015 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання автомобілю сумісною власністю подружжя, визнання договору відчудження автомобіля недійсним, визнання права власності на ? частку автомобілю та витребування рухомого майна відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.А. Калараш

А.П.Заїкін

Л.А.Гірняк