Справа №718/1055/16-ц
Провадження №2/718/419/16 З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
25.07.2016 року Кіцманський районний суд Чернівецької області
у складі: головуючого - судді Олексюк Т.І.
секретаря - Анучкіної О.З.
розглянувши у відкритому судовому засіданні за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання часток у спільному майні подружжя, -
ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 10.11.1990 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, в якому мають двох вже повнолітніх дітей. Під час шлюбу 03.10.1996 року за спільні кошти ними придбано житловий будинок (літ. А, дерев`яний, житловою площею 19,8кв.м.) з господарськими будівлями та спорудами (сарай літ.Б, сарай літ.В, огорожа, криниця), що розташовані в АДРЕСА_1. Право власності зареєстровано в Чернівецькому ОБТІ 28.10.1996 року за відповідачем. Також, 20.101997 року на ім`я відповідача ОСОБА_2 виданий державний акт на право приватної власності на землю площею 0,33га, для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, що розташована в АДРЕСА_1. На вказаній земельній ділянці ними також спільно в період з травня 1997 року по серпень 2004 року збудований житловий будинок загальною площею 327кв.м., житловою площею 128,50кв.м., та господарські будівлі і споруди: гараж (літ.Б), колодязь (літ.К), огорожа (№2,3). 29.10.2008 року Кіцманською райдержадміністрацією видано розпорядження №865 про створення державної приймальної комісії та Актом від 29.10.2008 року житловий будинок прийнятий в експлуатацію, а раніше придбаному житловому будинку житловою площею 19,8кв.м. з господарськими будівлями та спорудами присвоєно номер 15-А. Рішенням виконкому Кіцманської міської ради від 12.11.2008 року за № 233/11 оформлено право власності на даний будинок та цією ж даною на ім`я відповідача ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, яке зареєстровано в Кіцманському РБТІ 28.11.2008 року. Рішенням Кіцманської міської ради від 14.12.2012 року за № 461/12 про затвердження технічної документації з землеустрою із змінами згідно рішення від 17.05.2013 року за № 122/5 земельну ділянку площею 0,33га було розподілено та сформовано окремі земельні ділянки: ділянка НОМЕР_2 площею 0,1910га, з них: 0,05га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та 0,1410га для ведення особистого селянського господарства, розташована в АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1; ділянка НОМЕР_3 площею 0,1355га, з них: 0,05га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та 0,0855га для ведення особистого селянського господарства, розташована в АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_4.
Просила визнати за кожним право власності по 1/2 ідеальної частини за кожним на житлові будинки АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, та земельні ділянки площею по 0,05га за цими ж адресами для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд.
Представник позивача подала письмову заяву про підтримання позовних вимог, розгляд справи у її відсутності, погодження на заочний розгляд.
Відповідач в судове засіданні не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про що свідчать розписки, не повідомивши причини неявки та не подавши заяви про розгляд справи за його відсутності, тому, за згодою позивача, наявні підстави для заочного розгляду справи.
Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно ст.61 Сімейного кодексу України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Статтею 63 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Як передбачено частиною першою статтею 68 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.
Згідно ч.1 ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Відповідно до ст. 70 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.
Згідно ч.1, 3 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Як визначено статтею 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності.
У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.
Відповідно до ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
Пунктом 25 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рекомендовано судам вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.
Верховний суд України у постанові від 01.07.2015 року у справі № 6-612цс15 висловив наступну правову позицію.
Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: 1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; 2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.
З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК України містить винятки із загального правила. Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто.
Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України.
За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.
Виходячи з наведеного для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
Суд визначає обсяг спільного майна подружжя, реєстрація права власності за одним із подружжя правового значення не має.
Встановлено, що сторони з 10.11.1990 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, в якому неповнолітніх дітей не мають. Шлюб зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Здолбунівського районного управління юстиції Рівненської області, актовий запис № 275.
03.10.1996 року між ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) укладено договір купівлі-продажу житлового будинку (літ. А, дерев`яний, житловою площею 19,8кв.м.) з господарськими будівлями та спорудами (сарай літ.Б, сарай літ.В, огорожа, криниця), що розташовані в АДРЕСА_1.
Право власності на вказаний житловий будинок зареєстровано в Чернівецькому ОБТІ 28.10.1996 року за ОСОБА_4
20.101997 року на ім`я ОСОБА_2 видано державний акт на право приватної власності на землю площею 0,33га, для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, що розташована в АДРЕСА_1.
На вказаній земельній ділянці збудовано житловий будинок загальною площею 327кв.м., житловою площею 128,50кв.м., та господарські будівлі і споруди: гараж (літ.Б), колодязь (літ.К), огорожа (№2,3).
29.10.2008 року Кіцманською райдержадміністрацією видано розпорядження №865 про створення державної приймальної комісії та Актом від 29.10.2008 року житловий будинок прийнятий в експлуатацію, житловому будинку житловою площею 19,8кв.м. з господарськими будівлями та спорудами присвоєно номер 15-А.
Рішенням виконкому Кіцманської міської ради від 12.11.2008 року за № 233/11 оформлено право власності на даний будинок та цією ж даною на ім`я ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, яке зареєстровано в Кіцманському РБТІ 28.11.2008 року.

Рішенням Кіцманської міської ради від 14.12.2012 року за № 461/12 про затвердження технічної документації з землеустрою із змінами згідно рішення від 17.05.2013 року за № 122/5 земельну ділянку площею 0,33га було розподілено та сформовано окремі земельні ділянки: ділянка НОМЕР_2 площею 0,1910га, з них: 0,05га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та 0,1410га для ведення особистого селянського господарства, розташована в АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1; ділянка НОМЕР_3 площею 0,1355га, з них: 0,05га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та 0,0855га для ведення особистого селянського господарства, розташована в АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_4.

За наведених та встановлених обставин спільним майном подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_1 є: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані в АДРЕСА_2; земельна ділянку площею 0,05га для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд, кадастровий номер № НОМЕР_4, яка розташована в АДРЕСА_2; житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані в АДРЕСА_1; - земельна ділянка площею 0,05га для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд, кадастровий номер № НОМЕР_1, яка розташована в АДРЕСА_1; і їх частки у спільному майні є рівними, тобто по 1/2 частині.

Відповідно до ст.88 ЦПК України понесені позивачем витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача.

Враховуючи наведене, ст.ст. 60, 61, 63, 68, 70, 71 Сімейного кодексу України, ст.ст. 316, 317, 319, 321, 355, 364, 367, 369, 370, 372, 377 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 60, 88, 212, 213, 215, 224, 225, 226, 228 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по 1/2 ідеальної частини за кожним на:

- житловий будинок житловою площею 19,8кв.м. з господарськими будівлями та спорудами (сарай літ.Б, сарай літ.В, огорожа та криниця), що розташовані в АДРЕСА_2;

- земельну ділянку площею 0,05га для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд, кадастровий номер № НОМЕР_4, яка розташована в АДРЕСА_2;

- житловий будинок загальною площею 327кв.м., житловою площею 128,50кв.м., з господарськими будівлями та спорудами (гараж літ.Б, колодязь літ.К, огорожа №2,3), що розташовані в АДРЕСА_1;

- земельну ділянку площею 0,05га для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд, кадастровий номер № НОМЕР_1, яка розташована в АДРЕСА_1;

припинивши право спільної сумісної власності на вказане нерухоме майно.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1225 гривень у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя :