Справа №490/860/16-ц 18.07.2016 18.07.2016 18.07.2016
Провадження №22-ц/784/1721/16
Справа 490/860/16-ц Головуючий по 1 інстанції Мамаєва О.В.
Провадження 22-ц/784/1721//16 Доповідач апеляційного суду Колосовський С.Ю.
У х в а л а

І м е н е м У к р а ї н и

18 липня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Колосовського С.Ю.,

суддів: Локтіонової О.В., Ямкової О.О.,

за участю секретаря судового засідання: Гавор В.Б., позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 червня 2016 року

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права власності за набувальною давністю,

встановила:

В лютому 2016 року ОСОБА_2 пред'явила позов до ОСОБА_4 про визнання права власності за набувальною давністю.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначала, що рішенням Центрального районного народного суду м. Миколаєва від 31 жовтня 1988 року здійснено поділ житлового будинку АДРЕСА_1 в натурі за яким 27/50 часток виділено ОСОБА_5, 23/50 часток виділено в спільне користування ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її сина ОСОБА_8 належить 23/100 частки. 54/100 частки будинку належать ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину та 23/100 частки на підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_6

ОСОБА_6 в будинку не мешкав, на спадщину не претендував, не брав участі в утриманні будинку, про спадкодавців не дбав.

З 2002 року в будинку проживав син позивача ОСОБА_8, проводив там ремонт, дбав про ОСОБА_7, а потім про ОСОБА_9, яка і залишила на його ім'я заповіт.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що починаючи з 1988 року ОСОБА_7 ОСОБА_9, ОСОБА_8 а потім і сама позивач утримували, добросовісно, відкрито та безперервно володіли, користувалися майном ОСОБА_6, позивач просила визнати за нею право власності на житлову кімнату 2-4, площею 17,3 м2 у житловому будинку літ. «А» по АДРЕСА_1 а також сарай літ. «Б», літню кухню літ. «З» та душ літ. «Д» за набувальною давністю.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 червня 2016 року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на незаконність рішення суду, просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення її позову.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав, передбачених ст. 344 ЦК Українидля задоволення вимог позивача щодо визнання за нею права власності в порядку набувальної давності на житлову кімнату 2-4, площею 17,3 м2 в житловому будинку літ. «А» по АДРЕСА_1 а також сарай літ. «Б», літню кухню літ. «З» та душ літ. «Д», належних ОСОБА_6, так як відсутні обов'язкові ознаки добросовісного заволодіння чужим майном.

З такими висновками суду слід погодитися.

За змістом ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Виходячи із змісту зазначеної статті, обставинами, які мають значення для справи, і які у відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України повинен довести саме позивач є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Отже, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті її сина ОСОБА_8 належить 23/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною часткою прилеглих господарських та побутових будівель та споруд.

ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом належить 27/50 часток житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною часткою прилеглих господарських та побутових будівель та споруд, та 23/100 часток цього будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом та договору дарування.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 05 листопада 2014 року проведено реальний поділ 46/100 часток будинку АДРЕСА_1 між ОСОБА_6 та ОСОБА_2

Частиною спірного будинку, яка складає 46/100, на сьогоднішній день фактично володіє та користується позивачка ОСОБА_2

За такого, судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_2 достеменно знає про те, що інші 23/100 частин спірного житлового будинку з 1988 року правомірно належали ОСОБА_6, а на сьогоднішній день ОСОБА_4

Таким чином, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, вислухавши пояснення сторін, відповідно до вимог ст.ст. 212-214 ЦПК України суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову про визнання за позивачем ОСОБА_2 права власності за набувальною давністю на житлову кімнату 2-4, площею 17,3 м2 в житловому будинку літ. «А» по АДРЕСА_1 а також сарай літ. «Б», літню кухню літ. «З» та душ літ. «Д», які правомірно належать відповідачу.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції, постановленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,307,308,315 ЦПК, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2відхилити, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді :