АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 197/828/15-ц Головуючий в 1 інстанції
Провадження 22-ц/774/947/К/16 Леонідова О.В.
Категорія № 48 ( І ) Доповідач Грищенко Н.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Грищенко Н.М.,

суддів: Братіщевої Л.А., Митрофанової Л.В.,

секретар: Євтодій К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку ст. 197 ч. 2 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка діє за довіреністю в інтересах позивача ОСОБА_3, на рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Широківського районного управління юстиції Дніпропетровської області, про визнання шлюбу недійсним,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просила суд визнати недійсним шлюб укладений 24 жовтня 2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , який зареєстрований відділом о державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Широківського районного управління юстиції у Дніпропетровській області , актовий запис №148.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батько ОСОБА_5, після його смерті відкрилась спадщина. Коли вона звернулась до нотаріуса, то дізналась, що у жовтні 2014 р. батько уклав шлюб з відповідачем Просить визнати шлюб недійсним з тих підстав, що у відповідача не було наміру створити сім'ю, а був матеріальний розрахунок. Ніхто з друзів та родичів не знали про реєстрацію шлюбу, при реєстрації шлюбу сторони не фотографувались, подружжя не мало спільного бюджету, грошові кошти на ліки та похоронами займався брат, покійний ОСОБА_5 не мав намір створювати сім'ю та проживати в Україні, а хотів повернутись до дочки в Росію.

Рішенням Широківського районного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2016 року ОСОБА_3 відмовлено в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 про визнання шлюбу недійсним.

Додатковим рішення від 22 березня 2016 року із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 стягнуто витрати на правову допомогу в сумі 300 грн.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального законодавства, невідповідність висновків суду обставинам справи, не встановлення обставин, які мають значення для вірного вирішення спірного питання, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Зокрема, вважає, що судом не враховано, що реєстрація шлюбу відбулась без урочистої церемонії, фотографувань, на церемонії ніхто з рідних та друзів присутні не були, нікому не повідомили, що свідчить про його недійсність.

Судом не враховано, що відповідач не вела сімейний бюджет, не знала про дохід ОСОБА_5, розмір його витрат, не витрачала кошти на лікування та його поховання, що свідчить про відсутність сім'ї.

Не надано оцінки поясненням свідків та наміру померлого батька після продажу успадкованого майна повернутися до доньки та займатися її лікуванням.

В запереченнях на апеляційну скаргу третя особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Широківського районного управління юстиції Дніпропетровської області просить рішення суду, як законне та обґрунтоване залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи. Заяву представника позивача про відкладення розгляд справи у зв'язку із перебуванням у відрядженні, колегія суддів залишила без задоволення. Поважних причин не прибуття в судове засідання 21 квітня 2016 року представником не надано.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Харкові (а.с. 9).

Згідно лікарського свідоцтва про смерть №1296 від 25.12.2014 року причиною смерті ОСОБА_5 є тромбоз верхньої брижкової артерії ( а.с.10).

Згідно свідоцтва про народження позивача ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1 в графі батько записаний ОСОБА_5 (а.с. 34).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на нерухоме майно будинок АДРЕСА_2 з надвірними спорудами, квартира АДРЕСА_1, земельна ділянка та вклади в банках (а.с. 11-33).

Згідно актового запису № 148 про шлюб та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб між ОСОБА_5 та відповідачем ОСОБА_4 24 жовтня 2014 року укладено шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Широківського районного управління юстиції у Дніпропетровський області. Заява про державну реєстрацію шлюбу подавалась 23.09.2014р. (а.с. 46-48,67).

Також ОСОБА_5 та відповідачем подавалась заява про реєстрацшю шлюбу 19 лютого 2014 року, реєстрацію було призначено на 20 березня 2014 року. Однак, 17 березня 2014 року ОСОБА_5 відмовився від реєстрації шлюбу. (а.с. 68,69).

У листопаді 2014 року ОСОБА_5 знаходився на лікуванні в КЗ "Дніпропетровська обласна клінична лікарня ім. І.І. Мечникова" , з приводу загострення панкреатиту, язвенної хвороби, виписаний у задовільному стані (а.с. 85-86).

В грудні 2014 року лікувався в лікарні м. Харкова, де помер відповідно до лікарського свідоцтва про смерть (а.с. 10).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, керуючись ст.40 СК України, дійшов висновку, що відсутні підстави для визнання укладеного шлюб між відповідачем ОСОБА_4 та покійним ОСОБА_5 недійсним, оскільки наявні докази створення сім'ї. Вони разом проживали, відпочивали, здійснювали ремонтні роботи, відповідач піклувалась про чоловіка, який перебував у лікарні.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка.

Згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства.

Шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім'ї та набуття прав та обов'язків подружжя.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 13 постанови №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при розгляді судом справ про визнання шлюбу недійсним слід мати на увазі, що за наявності одних підстав суд зобов'язаний, а за наявності інших суд може визнати шлюб недійсним. За рішенням суду шлюб обов'язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі фіктивності (ст. 40 СК України). Шлюб не може бути визнано недійсним, якщо на момент розгляду справи відпали обставини, які засвідчують відсутність згоди особи на шлюб або її небажання створити сім'ю.

Таким чином, шлюб вважається фіктивним лише тоді, коли обидві сторони діяли свідомо і кожна з них не мала наміру створити сім'ю. Однак не може бути визнаний шлюб фіктивним, коли особи, що зареєстрували такий шлюб, згодом фактично створили сім'ю, яка відповідає всім її вимогам.

За рішенням суду шлюб обов'язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності (ст. 40 СК України).

Як видно з матеріалів справи та наданих третьою особою заперечень до позовної заяви, відповідач ОСОБА_4 та її чоловік ОСОБА_5 двічі особисто подавали заяву про укладання шлюбу, що свідчить про їх свідоме волевиявлення.

Посилання позивача, що її батько ОСОБА_5 не бажав укладати шлюб із відповідачем, колегія суддів вважає не доведеним, оскільки як вперше, так і вдруге заяву було подано ним особисто без примусу.

Колегія суддів також вважає недоведеними посилання позивача про наміри її померлого батька оформити документи на успадковану нерухомість, продати її та повернутися до доньки у м.Сибай, Російської федерації. Оскільки дані посилання протирічать матеріалам справи. Вже у листопаді 2013 року ОСОБА_5 мав оформлене у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку, та успадковане домоволодіння АДРЕСА_2 , у вересні 2009 року свідоцтво про право власності на успадковану квартиру АДРЕСА_1 ( а.с.12,17,18,19,20) за наявності волевиявлення її батько мав тривалий час для можливості його реалізувати та повернутися, однак цього не зробив. Це не заважало померлому батькові піклуватися, матеріально утримувати та допомагати хворій доньці - позивачу у справі.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції. що між подружжям, склалися сімейні відносини, це свідчить особливе ставлення відповідача до свого чоловіка до і після реєстрації шлюбу, свідчать про їх дійсний намір створити сім'ю та набути прав і обов'язків подружжя, суд першої інстанції дійшов правильного й обґрунтованого висновку щодо відсутності передбачених ч. 2 ст. 40 СК України, на які посилався позивач, правових підстав для визнання укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 24 жовтня 2014 року шлюбу недійсним.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання в апеляційній скарзі, що відповідач не вела сімейний бюджет, не знала про дохід чоловіка, розмір його витрат, не витрачала кошти на його лікування та поховання, що свідчить про відсутність сімейних, оскільки вони не відповідають матеріалам справи. Як убачається з пояснень свідків та фотознімків, подружжя ще до укладання шлюбу разом відпочивали, здійснювали ремонтні роботи у будинку відповідача, облаштовували побут, святкували сімейні свята, після захворювання відповідач перебувала разом у лікарні із чоловіком на лікування витрачала як свої кошти, кошти своїх батьків так і кошти, які надсилав брат чоловіка.

Крім того, посилання в апеляційній скарзі на реєстрацію шлюбу без урочистої церемонії, у скороченому форматі, без фотографувань, та за відсутності свідків й друзів не може бути правовою підставою для визнання укладеного шлюбу недійсним.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 3 ст. 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України в цивільному процесу діє принцип диспозитивності, згідно з яким суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів, якіб свідчили, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 24 жовтня 2014 року було укладено фіктивний шлюб.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Інші доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення суду.

Керуючись ст. 303, 308, ст.ст. 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє за довіреністю в інтересах позивача ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Н.М. Грищенко

Судді: Л.А. Братіщева

Л.В. Митрофанова