Справа № 127/2-6504/09
Провадження № 4-с/127/99/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2016 року Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючого судді Овсюка Є.М.

при секретарі Олійник І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 про визнання дій Центрального відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції неправомірними, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з скаргою про визнання дій Центрального відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції неправомірними.

Скарга мотивована тим, що син заявника - ОСОБА_2 взяв кредит в сумі 8 тисяч доларів США у 2007 році в ПАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_4». Рішенням суду від 17.12.2009р. за №2-6504/09 Ленінського району м. Вінниці присуджено стягнення з ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_1 солідарно на 10340,89 дол. США. 25.03.2010р. державним виконавцем було відкрито виконавче провадження за № 18232313. В звязку з продажем автомобіля який належав боржникам було частково погашено заборгованість. 23.09.2013р. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу за відсутністю майна, на яке можливо звернути стягнення, але арешт який був накладений на майно боржників не скасовано. В 2015 році боржник ОСОБА_2 погасив борг перед банком, підписав двосторонній договір про припинення зобов'язань за кредитним договором 08.10.2015р. Арешт який був накладений на майно боржників державним виконавцем скасований не був, що змусило заявника звернутись до суду з даною скаргою.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 вимоги скарги підтримала в повному обсязі та просила суд її задоволити, дала пояснення аналогічні викладеним в скарзі.

Державний виконавець Ясінський К.П. в судовому засіданні скаргу не визнав та просив суд відмовити в її задоволенні, посилаючись на те, що скаржник не сплатив виконавчий збір.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги з наступних підстав.

25.03.2010 року старшим державним виконавцем Ленінського відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції ОСОБА_5 відкрито виконавче провадження №18232313 з виконання виконавчого листа №2-6504 виданого 18.02.2010 року Ленінським райсудом м. Вінниці про стягнення солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_1 на користь ВАТ «ОСОБА_6 банк ОСОБА_4» в особі Вінницької обласної дирекції заборгованість за договором в розмірі 10340,89 доларів США, а також витрати понесені при сплаті судового збору 828,31 та на ІТЗ розгляду справи 120 грн.

Вказаною постановою про відкриття виконавчого провадження накладено арешт на все майно боржника - ОСОБА_1 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику лише в межах суми боргу.

23.03.2011 року головним державним виконавцем Бондар Н.С. винесена

постанова про закінчення виконавчого провадження №18232313 на підставі п.10 ч.1 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв'язку із направленням за належністю, оскільки згідно заяви боржника він отримував пенсію за адресою м. Вінниця, вул. Келецька, 51, а стягувач не заперечував проти стягнення з неї коштів.

30.05.2011 року заступником начальника Вишенського відділу ДВС Вінницького МУЮ ОСОБА_4 винесена постанова про закінчення виконавчого провадження №26802976 на підставі п.10 ч.1 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження» з посиланням на те, що згідно виконавчого документа боржник зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1, що є підвідомчістю Ленінського відділу ДВС Вінницького МУЮ «Про виконавче провадження». Згідно даних ЄДРВП постанова про стягнення коштів з пенсії боржника не виносилась, з чого слідує, що її призначено не було.

07.02.2012року старшим державним виконавцем Ленінського відділу ДВС

Вінницького МУЮ ОСОБА_7 винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №31080609 з виконання виконавчого листа №2-6504 виданого 18.02.2010 Ленінським райсудом м. Вінниці про стягнення солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_1 на користь ВАТ «ОСОБА_6 банк ОСОБА_4» в особі Вінницької обласної дирекції заборгованість за договором в розмірі 10340,89 доларів США, а також витрати понесені при сплаті судового збору 828,31 та на ІТЗ розгляду

справи 120 грн.

23.09.2013 року державним виконавцем Ленінського відділу ДВС Вінницького ОСОБА_8 у зв'язку із тим, що здійснені заходи щодо розшуку ліквідного майна боржника, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу, виявились безрезультатними, відсутністю відкритих за боржником рахунків, винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження», копії якої разом із виконавчим листом №2-6504 надіслана на адресу стягувача.

В п. 2 зазначеної постанови вказано про припинення чинності арешту майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання рішення.

В березні 2015 року ОСОБА_1 на майно якої був накладено арешт постановою державного виконавця від 25.03.2010 року звернулась до начальника Центрального відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції ОСОБА_9 про виправлення допущеної помилки у постанові від 23.09.2013 року про повернення виконавчого документу стягувачу, в якому в п.2 зазначено про припинення чинності арешту.

Розглянувши звернення начальник Центрального ВДВС Вінницького МУЮ ОСОБА_9 виніс постанову від 03.03.2016 року в якій п. 2 постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві № 310080609 від 23.09.2013 року скасовано з чим категорично не згодна скаржниця ОСОБА_1

Згідно ч. 3 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 7 Закону України «Про державну виконавчу службу» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За правилами статті 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Така ж можливість передбачена статтею 82 Закону країни «Про виконавче провадження».

Згідно ст. 387 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обгрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За таких обставин суд приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення скарги, поскільки накладений арешт на майно боржника ОСОБА_1 відповідає обставинам справи і вимогам Закону України «Про виконавче провадження»

Поскільки боржник ОСОБА_1 після відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2-6504 виданого 18.02.2010 року Ленінським районним судом м.Вінниці про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОСОБА_6 ОСОБА_4» заборгованості не виконала в самостійному порядку в строк до 12.02.2012 року вимоги виконавчого документу по погашенню заборгованості державний виконавець Ленінського відділу ДВС ОСОБА_7 обґрунтовано, на підставі ст.. 28 Закону України «Про виконавче провадження» виніс постанову від 13.02.2012 року про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 10% від суми заборгованості розмірі в 8292,33 гривень.

Дана постанова не оскаржувалась і набула законної сили.

На час розгляду скарги ОСОБА_1 судовий збір не сплатила, що унеможливлює задоволення її скарги про визнання неправомірним дій ДВС і скасування чинності арешту.

Враховуючи наведене та керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст. ст.11, 14, 58, 60, 61, 209, 210, 385 - 388 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання дій Центрального відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції неправомірними, скасування постанови Центрального відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції від 03.03.2016 року, припинення чинності арешту - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом 5днів з дня її проголошення.

Суддя