Справа № 731/100/16-ц Провадження № 22-ц/795/1328/2016 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Моцьор О. В. Доповідач - Бечко Є. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2016 року м.Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2,ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» на заочне рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 07 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

Заочним рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області від 07 квітня 2016 року позовну заяву ОСОБА_5 до ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів задоволено, визнано договір № 003811 фінансового лізингу від 24 лютого 2016 року, укладений між ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» та ОСОБА_5, недійсним, стягнуто з відповідача на користь позивача, кошти, сплачені ним за договором №003811 фінансового лізингу від 24 лютого 2016 року, в сумі 29500 грн.

Не погоджуючись з даним рішенням представник ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення ним норм процесуального права, просив скасувати оскаржуване рішення та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_5 в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом було невірно встановлено правову природу укладеного між сторонами правочину, судом неправильно встановлені обставини справи, правовідносини та, як наслідок невірно застосовано норми матеріального права.

Апелянт не погоджується з висновком суду, що умови договору є несправедливими у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів» та що договір має бути нотаріально посвідчений, дані твердження нічим не мотивовані та не підтверджені жодним доказом. Зазначає, що дані правовідносини мають відповідати законам, які регулюють такий вид економічної діяльності, як фінансовий лізинг, вказує, що судом не зазначено докази та конкретні посилання щодо недійсності договору фінансового лізингу або окремих його частин, а також відсутні будь-які докази порушення охоронюваних прав споживачів.

Представник ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» зазначає, що підписуючи договір ОСОБА_5 ознайомився зі всіма істотними та іншими умовами і підписав кожну сторінку, а відповідно до ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору та свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Також апелянт вказує, що невірним є думка суду, що сторонами не визначено предмет лізингу, не визначено постачальника (продавця) предмета лізингу. Дані твердження спростовується договором фінансового непрямого лізингу, адже позивач особисто обрав і сторони в п.1.1 Договору погодили, що предметом лізингу є FOTON FT 354, з двигуном 35 к.с., механічною коробкою перемикання передач та приводом 4х4. В свою чергу лізингодавець, після виконання ОСОБА_5 певних умов, зобовязаний набути у свою власність цей автомобіль, зареєструвати, застрахувати та передати його у користування позивачу. На думку представника ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» вказані марка, модель та характеристики типу двигуна, коробки передач предмета лізингу достатньо його ідентифікують.

Крім того, на думку апелянта, продавець не може бути зазначеним в договорі фінансового лізингу з різних підстав, зокрема ця умова не є істотною для договорів фінансового лізингу. Законодавством не визначено конкретного порядку, якого слід дотримуватись лізингодавцям, при отримання лізингових платежів від лізингоодержувачів. Сторони вправі обирати та погоджувати будь-які умови договору та будь-які лізингові платежі, які необхідні сторонам для належного виконання правочину.

Проаналізувавши спеціальне законодавство, апелянт зробив висновки, про необхідність простої письмової форми договору фінансового лізингу, яка б визначала досягнення згоди сторонами щодо усіх істотних умов договору. Нотаріальне посвідчення договору фінансового лізингу, на думку апелянта, не вимагається. При цьому за бажанням сторін нотаріальне посвідчення договору фінансового лізингу може відбуватись у добровільному порядку за вимогою одного з учасників договору фінансового лізингу на підставі ч.ч.1, 4 ст.209 ЦК України.

Крім іншого, апелянт зазначає, що положеннями ст.3607 ЦПК України, передбачено, що суд має право відступити від правової позиції, виклеєної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що умови договору фінансового лізингу, укладеного між позивачем та відповідачем, є несправедливими, договір укладений з порушенням вимог ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» та не посвідчений нотаріально.

З таким висновком погоджується колегія суддів апеляційного суду враховуючи наступне.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Відповідно до ст.807 ЦК України та ч.1 ст.3 Закону України «Про фінансовий лізинг» предметом договору лізингу може бути неспоживча річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основним фондів.

За змістом ч.5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження в суді апеляційної інстанції, що 24 лютого 2016 року між ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» та ОСОБА_5 укладено договір №003811 фінансового лізингу, предметом якого є транспортний засіб марки FOTON FT 354 (а.с.7-12).

Також, судом першої інстанції проаналізовано зміст спірного договору фінансового лізингу. Зазначено, що в договорі відсутня обовязкова умова щодо індивідуальної визначеності предмета лізингу, виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обовязків, передбачених договором та законом (п.8.7, розділ 10 договору), звужені обовязки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обовязків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.

Згідно п.1.4 договору лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобовязаннями відповідає продавець.

Адміністративний платіж в договорі завуальовано та виходить за межі переліку лізингових платежів, встановлених ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг». Підготовка документів для укладення договору не може бути послугою в розумінні п. 17 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», а фактично полягає у виготовленні стандартної форми договору, а тому відповідач не може включати зазначені витрати в ціну договору.

В своєму рішенні суд першої інстанції посилався на правову позицію Верховного Суду України у справі № 6-2766цс15 від 16 грудня 2015 року, яка є обовязковою для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Згідно ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним не вимагається. У випадках встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Зокрема у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону). Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Тобто, можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (п.п.2,3 ч.3 ст.18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірвання або невиконанням ним договору (п.4 ч.3 ст.18 Закону).

За змістом ст.808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобовязаннями щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Згідно п.4 ч.1 ст.34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (п.11-1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до ч.1 ст.227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.2 ст.806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

З огляду на те, що предметом оспорюваного договору є транспортний засіб, відтак є підстави для висновку про те, що це є змішаний договір, оскільки він містить елементи різних договорів: договору найму транспортного засобу і договору лізингу. За таких обставин недодержання вимоги закону (ч.2 ст.799 ЦК України) про нотаріальне посвідчення оспорюваного договору має правовим наслідком його нікчемність.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення ухвалено з додержанням вимог закону, оскільки оспорюваний договір є змішаним договором, так як містить елементи договору лізингу та договору найму транспортного засобу, а недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення договору предметом якого є транспортний засіб, потягнуло його недійсність та застосування наслідків його недійсності, тому доводи апеляційної скарги законності і обґрунтованості оскаржуваного рішення не спростовують, ґрунтуються на невірному розумінні апелянтом норм закону, суд повно та всебічно розглянув справу, а тому апеляційну скаргу належить відхилити, оскаржуване рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313- 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» відхилити.

Заочне рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 07 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: