УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" листопада 2016 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої - судді Шмадченко С.І.,

за участю секретаря Черниш О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові подання державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління у Харківській області ОСОБА_1 про примусове входження до житлового приміщення, -

ВСТАНОВИВ:

В провадження Київського районного суду м. Харкова надійшло подання державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління у Харківській області ОСОБА_1 про примусове входження до житлового приміщення боржника ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1.

У своєму поданні державний виконавець посилається на те, що у нього на виконанні знаходиться виконавче провадження по виконавчому листу № 640/13695/14-ц виданому 11.08.2016 р. Київським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованості за розпискою від 20.10.2011 р. в сумі, еквівалентній 135 000 доларів США, що за курсом НБ України на 05.06.2015 р. складає 2 836 849,50 грн.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України, суд розглядає подання даного виду негайно без виклику учасників виконавчого провадження за участю державного виконавця.

В судове засідання державний виконавець не зявився, його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали подання, суд вважає за необхідне відмовити у його задоволенні, виходячи з наступного:

19.08.2016 р. державним виконавцем відкрито виконавче провадження за № 52002048 відносно ОСОБА_2, якій надано строк для виконання рішення суду у добровільному порядку. Однак боржником рішення суду не виконується.

19.08.2016 року державним виконавцем в межах виконання виконавчого листа № 640/13695/14-ц було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Як вбачається з відомостей Адресно довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України ОСОБА_2 значиться зареєстрованою за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

На запити державного виконавця до Державної фіскальної служби України про джерела отримання доходів ОСОБА_2 про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах боржником , до Пенсійного фонду України про отримання пенсії боржником та останнє місце роботи боржника нічого не знайдено. З подання вбачається, що державним виконавцем робилися запити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та до ДАЇ, згідно яких у боржника відсутнє таке майно.

Актами від 07.09.2016 р., 04.10.2016 року державний виконавець зафіксував факт про неможливість входження до житла, в якому зареєстрована боржник.

Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено у ст. 30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Статтею 311 ЦК передбачено право на недоторканність житла.

У частинах 1, 2 ст. 311 ЦК зазначено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов'язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов'язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року.

Зазначені міжнародні акти згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Відповідно до п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

Пунктом 10 ч. 3 ст. 11 Закону «Про виконавче провадження» передбачено право державного виконавця на звернення до суду з поданням про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання.

Державному виконавцю слід довести, що житло належить боржнику або він має право користування ним, що боржник достовірно знає про наявність виконавчого провадження та повідомлялася про намір державного виконавця вчинити виконавчі, але боржник чинила цьому перешкоди, не надавала доступу до житла у відведений для нього час вчинення виконавчих дій.

Із поданого на розгляд подання державного виконавця про примусове проникнення до житла, не зрозуміло кому належить вказане житлове приміщення, оскільки інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державний виконавець до матеріалів подання не долучив.

У відповідності до вимог пунктів 1.8, 1.8.2. Інструкції з організації примусового виконання рішень в державного виконавця є письмовим документом, який складається у випадках, передбачених Законом, та є обов'язковою для виконання органами, установами, організаціями, посадовими особами і фізичними особами щодо надання державному виконавцю документів або їх копій, необхідних для здійснення його повноважень, вчинення інших дій, необхідних для виконання рішення. Вимога підписується державним виконавцем та надсилається поштою чи іншими засобами зв'язку або вручається державним виконавцем особі, яка зобов'язана вчинити дії.

Доказів про направлення або вручення ОСОБА_2 письмового виклику державного виконавця або отримання нею постанови про відкриття виконавчого провадження матеріали подання не містять.

Таким чином, боржник ОСОБА_2 про виклик її до державного виконавця, а також про відкриття виконавчого провадження не була належним чином повідомлена.

Складені акти державним виконавцем про те, що при здійсненні виходу за адресою АДРЕСА_2 двері квартири ніхто не відкрив свідчать про зафіксований факт 07.09.2016 р., 04.10.2016 р..

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів направлення державним виконавцем вимоги чи обізнаність боржника про відкрите виконавче провадження. Відповідно акти від 07.09.2016 р., 04.10.2016 року складені з порушенням порядку, встановленого Інструкцією з організації примусового виконання рішень та не є допустимим доказом в силу статті 59 ЦПК України.

Таким чином, подані матеріали про примусове проникнення до житла, в якому зареєстрована боржник, не свідчать про те, що боржник ОСОБА_2 належним чином повідомлялась про відкрите виконавче провадження № 52002048 та про виклик її до державного виконавця, а тому в задоволенні подання Київського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління у Харківській області ОСОБА_1 про примусове входження до житлового приміщення, в якому зареєстрована ОСОБА_2 слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 376 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задовлденні подання державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління у Харківській області ОСОБА_1 про примусове входження до житлового приміщення - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя