Справа № 127/7146/16-ц
Провадження 2/127/3217/16
УХВАЛА

15 квітня 2016 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Бойко В.М., розглянувши заяву позивача про забезпечення позову у цивільній справі за позовом позовної заяви ПАТ КБ Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості суд, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла заява позивача про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ПАТ КБ Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

У вищевказаній заяві заявник просить суд вжити заходів для забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, яка належить відповідачу ОСОБА_1 (21000, АДРЕСА_2 ІПН НОМЕР_1), шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження, в межах суми стягнення. Направити до Дніпропетровської філії державного підприємства Інформаційний центр Міністерства Юстиції України (49005, м. Дніпропетровськ, вул. Чернишевського, 32) заяву про реєстрацію обтяжень на нерухоме майно, що належить відповідачу ОСОБА_1 (21000, АДРЕСА_3, ІПН НОМЕР_1). Обмежити відповідача в праві виїзду за межі України до виконання своїх зобовязань. Заборонити відділу в справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб видачу відповідачу паспорта/проїзного документа. Адміністрації прикордонної служби вжити заходів щодо тимчасового затримання та вилучення наявних у відповідача паспортів/ проїзних документів.

Заяву мотивує тим, що відповідач на протязі тривалого часу не виконує взяті на себе зобов'язання. У позивача відсутні підстави вважати, що відповідачем будуть припинені недобросовісні дії щодо виконання обов'язків перед кредитором.

Заявник повідомляє, що у звязку з порушенням позивачем зобов'язань перед банком відбувається вчинення відповідачем всіх можливих заходів щодо позбавлення банку можливості задовольнити свої вимоги за рахунок належного відповідачу майна й коштів. Це виражається у передачі третім особам права власності на майно і кошти або його переховування від банку і державної виконавчої служби, а також проведенні інших операцій з майном та коштами щодо позбавлення банку можливості задовольнити свої вимоги за його рахунок. Крім того, відповідачі використовують такий спосіб ухилення від виконання зобовязань, як виїзд за межі України. Такий спосіб унеможливлює реальне виконання рішення суду.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року за №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У відповідності з ч. 1 ст. 151 ЦПК України: суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову.

П. 2 ч. 2 ст. 151 ЦПК України встановлено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» і пункту 22 Постанови Кабінету Міністрів «Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення» від 31 березня 1995 р. № 231 (далі по тексту Постанова № 231) громадянину може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта/проїзного документа у разі, коли:діють договірні чи інші невиконані зобов'язання, - до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, чи забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України; щодо нього подано цивільний позов до суду, - до - закінчення провадження у справі; громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої вищезазначеної статті.

Відповідно до пункту 24 Постанови № 231 у разі виявлення підстав, зазначених у пункті 22 цих Правил, раніше виданий паспорт/проїзний документ може бути тимчасово затримано або вилучено.

Згідно з 3 абзацом пункту 7 Наказу Міністерства внутрішніх справ України Про затвердження Порядку провадження за заявами про оформлення паспортів громадянина України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини» від 21 грудня 2004 року № 1603 у разі, якщо один з паспортів/проїзних документів втрачений чи вилучений (зданий), відмітка про це вноситься на четверту чи п'яту сторінку того документа, що залишився в користуванні заявника.

Згідно пункту 25 Постанови № 231 у випадках, зазначених у пунктах 22 і 24 цих Правил, тимчасове затримання та вилучення паспортів/проїзних документів здійснюється за рішенням суду

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Стосовно вимоги позивача про обмеження відповідача в праві виїзду за межі України до виконання своїх зобов?язань суд звертає увагу, що згідно ст.11 Закону України Про виконавче провадження у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, лише державний виконавець звертається до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням у разі якщо наявне рішення суду, таким чином суд вважає дану вимогу, передчасною, оскільки по даній справі ще не ухвалено рішення та такою, що подана неуповноваженою особою, оскільки законом чітко передбачено, що із заявою про обмеження виїзду особи за кордон може звернутись лише державний виконавець.

Крім того, розглядаючи дану заяву суд враховує ч.3 ст. 152 ЦПК України якою визначено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню оскільки, заява необґрунтована не надано жодного доказу, що підтверджували б доводи зазначені в заяві про забезпечення позову, зокрема докази про загрозу невиконання чи утруднення рішення суду.

Керуючись ст. 8, 209, 210, 151, 152, 153, ЦПК України, п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року за №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви позивача про забезпечення позову у цивільній справі за позовом позовної заяви ПАТ КБ Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали

СУДДЯ :