Справа № 536/1247/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2016 року

Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Степаненка Ю.І.,

з секретарем судового засідання Зимівець Ю.А.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до слідчого відділу Кременчуцького міського відділу поліції ГУНП в Полтавській області, Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області, треті особи: слідчий СВ Кременчуцького міського відділу поліції ГУНП в Полтавській області ОСОБА_2, слідчий СВ Кременчуцького міського відділу поліції ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3, суддя Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області ОСОБА_4, про покладення обовязку на Державне казначейство України списати у безспірному порядку з відповідного казначейського рахунку Державного бюджету України на його користь грошові кошти у сумі 200 000 гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями та бездіяльністю службових осіб слідчого відділу Кременчуцького міського відділу поліції ГУНП в Полтав¬ській області та незаконним рішенням судді Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області ОСОБА_4; направлення окремої ухвали суду до Кременчуцької місцевої прокуратури та слідчого управління ГУНП в Полтавській області про невідповідність їх рішень вимогам та нормам діючого законодавства та зазначити про неправомірні дії слідчого СВ ОСОБА_5 в Полтавській області ОСОБА_3 при винесенні постанови про закриття кримінального провадження від 05 березня 2016 року №0000346, 07 липня 2016 року і направити цю ухвалу Кременчуцькій місцевій прокуратурі для вирішення питання по суті скасувати або не скасувати закриття кримінального провадження 07 липня 2016 року з метою отримання від Кременчуцької місцевої прокуратури відповіді стосовно питання на підставі ч.6 статті 284 КПК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, 03 серпня 2016 року, після чого 10 серпня 2016 року та 18 листопада 2016 року звернувся до суду з уточненими та доповненим позовами до слідчого відділу Кременчуцького міського відділу поліції ГУНП в Полтавській області, Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області, треті особи: слідчий СВ Кременчуцького міського відділу поліції ГУНП в Полтавській області ОСОБА_2, слідчий СВ Кременчуцького міського відділу поліції ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3, суддя Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області ОСОБА_4, про визнання незаконним рішення керівника слідчого відділу Кременчуцького міського відділу поліції ГУНП в Полтавській області щодо приєднання матеріалів кримінальної справи №121315018 до матеріалів кримінального провадження №0000346, визнання незаконними рішень слідчих слідчого відділу Кременчуцького міського відділу поліції ГУНП в Полтавській обла¬сті, а саме: ОСОБА_6 щодо відкриття нового кримінального провадження №0000346 від 05 березня 2013 pоку замість проведення процесуальних дій в рам¬ках діючої кримінальної справи №121315018, слідчого Гуржія В.В. про закриття кримінального провадження №0000346 від 27 вересня 2013 року, слідчого Фролова І.А. про закриття кримінального провадження №0000346 від 11 квітня 2014 року, визнання незаконними дій слідчого Фролова І.А. щодо надання 02 березня 2015 року для проведення технічної експертизи Полтавському відді¬ленню ХНДІСЕ іншого документу, замість вилученого аркушу цивіль¬ної справи № 54, що є копією Наказу № 599, визнання незаконною бездіяльність слідчого Чернова В.Л. щодо невиконання впродовж року огляду архіву ПАТ «АвтоКрАЗ» по задоволеному клопотанню від 13 серпня 2015 року, визнання незаконним рішення судді Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області ОСОБА_4 щодо визнання законним і обґрунтованим внесення до ЄРДР кримі¬нального провадження №0000346 за його заявою від 04 березня 2013 pоку про проведення процесуальних дій в рамках вже відкритої криміна¬льної справи № 121315018; направлення окремої ухвали суду до Кременчуцької місцевої прокуратури та слідчого управління ГУНП в Полтавській області про невідповідність їх рішень вимогам та нормам діючого законодавства та зазначити про неправомірні дії слідчого СВ ОСОБА_5 в Полтавській області ОСОБА_3 при винесенні постанови про закриття кримінального провадження від 05 березня 2016 року №0000346, 07 липня 2016 року і направити цю ухвалу Кременчуцькій місцевій прокуратурі для вирішення питання по суті скасувати або не скасувати закриття кримінального провадження 07 липня 2016 року з метою отримання від Кременчуцької місцевої прокуратури відповіді стосовно питання на підставі ч.6 статті 284 КПК України; покладення обовязку на Державне казначейство України списати у безспірному порядку з від¬повідного казначейського рахунку Державного бюджету України на його користь грошові кошти у сумі 100 000 гривень на відшкодування моральної шкоди, за¬вданої незаконними рішеннями та бездіяльністю службових осіб слідчого відділу Кременчуцького міського відділу поліції ГУНП в Полтав¬ській області та 100 000 гривень на відшкодування моральної шкоди, за¬вданої незаконним рішенням судді Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області ОСОБА_4.

Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 02 грудня 2016 року провадження у справі за частиною вимог ОСОБА_1 було закрите, а в частині стягнення моральної шкоди та постановлення окремої ухвали постановлено продовжити розгляд цивільної справи (а.с.56-58, том 2).

В обґрунтування позову позивач ОСОБА_1 вказував, що 20 лютого 2012 року прокуратурою міста Кременчука було порушено кримінальну справу №121315018 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 статті 358 КК України. Кримінальна справа порушена за нормами КПК України в редакції 1960 року. Стаття 52 вказаного кодексу дозволяла представляти інтереси потерпілого ОСОБА_7 близьким родичам, в даному конкретному випадку йому, як батькові. На цій підставі його син ОСОБА_7 надав слідству заяву з довіреністю на право представляти його інтереси ОСОБА_1

Протягом півроку кримінальна справа не розслідувалась, хоч за цей період змінились два слідчих. Тому він, як представник потерпілого, 22 серпня 2012 року звернувся в прокуратуру міста Кременчука з заявою про бездіяльність слідчих Автозаводського районного відділу міліції. 31 серпня 2012 року він отримав відповідь від прокуратури міста Кременчука, якою підтверджується його статус представника потерпілого.

04 березня 2013 року він звернувся з заявою до Кременчуцького міського управління міліції, в якій було вказано конкретних осіб, проти яких необхідно відкрити провадження, з конкретною вимогою приєднати відкрите провадження до існуючої кримінальної справи №121315018, з конкретними злочинами, які вчинили вказані особи, тобто оформлення обвинувальних актів проти конкретних осіб.

Однак слідчий слідчого відділу Кременчуцького міського управління міліції ОСОБА_6 відкрив нове кримінальне провадження №0000346 від 05 березня 2013 року за ч.1 статті 366 КК України.

Кримінальна справа №121315018 на цей час знаходилась в Автозаводському відділі міліції аж до середини червня 2013 року, тобто ще більше трьох місяців.

Відкриття другого кримінального провадження від 05 березня 2013 року №0000346 не відповідає вимогам статті 61 Конституції України, ч.3 статті 2 КК України, статті 19 КПК України.

Вказані вище статті Закону забороняють здійснювати подвійну відповідальність за здійснення одного й того ж злочину.

Він вважає, що слідчий Акулов О.Ю. здійснив злочин при відкритті другого кримінального провадження, оскільки новий КПК України, який вступив в дію 19 листопада 2012 року не містить норму, яка давала б право близьким родичам захищати їх права та інтереси, в тому числі і йому.

В середині червня 2013 року при перевірці прокуратурою Полтавської області прокуратури міста Кременчука на предмет виконання вимог нового КПК України виявлено, що у Автозаводському райвідділі міліції існує кримінальна справа від 20 лютого 2013 року №121315018, а в Кременчуцькому міськуправлінні міліції - кримінальне провадження від 05 березня 2013 року №0000346.

Тому прокуратура Полтавської області зобов'язала прокуратуру міста Кременчука здійснити приєднання відкритого кримінального провадження до матеріалів кримінальної справи. Однак прокуратура міста Кременчука або слідчі процедуру об'єднання здійснили навпаки, а саме: кримінальне провадження дійсно приєднали до кримінальної справи, але всі матеріали кримінальної справи №121315018 назвали - том 1 кримінального провадження №0000346, порушеного уже за статтею 358 КК України, розпочатого 05 березня 2013 року, що означає на його думку повне знищення кримінальної справи, як юридичного документу з його юридичними правами та юридичною відповідальністю. А це вже кримінальна відповідальність за знищення кримінальної справи від 20 лютого 2012 року №121315018, тобто знищені не самі матеріали кримінальної справи, а знищена сама кримінальна справа з юридичними наслідками знищення - позбавлення його статусу представника потерпілого.

Вважає, що органом досудового розслідування порушені норми КПК, зокрема розділ XI «Перехідних положень» КПК.

На його думку не існує жодного правового акту, який би давав право слідчим на знищення, переоформлення або перереєстрацію кримінальних справ, які були порушені до вступу в дію КПК України в редакції 2012 року.

Тому слідчі Автозаводського відділу міліції, куди після об'єднання кримінальної справи з кримінальним провадженням були повернуті для розгляду всі матеріали об'єднання, почали йому заявляти про відсутність у нього права на здійснення будь-яких втручань в оперативно-слідчі дії.

Тоді ним були направлені листи у всі інстанції, включаючи Полтавську обласну міліцію та Полтавську обласну прокуратуру стосовно позбавлення його прав.

Однак слідчий Гуржій В.В. безпідставно, через три місяці після прийняття матеріалів слідства закрив кримінальне провадження №0000346.

На його звернення до прокуратури міста Кременчука він отримав 18 та 22 жовтня 2013 року дві відповіді, в яких зазначено, що підстав для скасування постанови про закриття кримінального провадження не вбачається.

Прокурором міста Кременчука ОСОБА_8 постанова слідчого про закриття кримінального провадження була скасована.

Після повернення кримінального провадження, 20 січня 2014 року матеріали провадження прийняв шостий слідчий Кременчуцького міського управління міліції ОСОБА_2. Однак через два місяці на його думку цим слідчим безпідставно, без здійснення жодних оперативно-слідчих дій була винесена постанова про закриття провадження, ідентична постанові слідчого Гуржій В.В., лише додано один абзац. Вказана постанова була скасована постановою процесуального керівника прокурора Григораш Р.В.

На його неодноразове звернення до прокуратури міста Кременчука про повернення йому статусу представника потерпілого та повернення кримінальної справи від 20 лютого 2012 року №121315018 в її попередній стан, ніяких результатів не дало.

Також він вимагав проведення технічної експертизи всіх трьох наказів №599 ХК «АвтоКрАЗ», які зберігались на сторінках 24, 54 та 216 матеріалів справи №2-26/09 Кременчуцького районного суду.

Почались ці вимоги з проведення технічної експертизи вказаних вище наказів заявою потерпілого ОСОБА_7 10 червня 2014 року, а продовжились 03 жовтня 2014 року і завершились на його думку кримінальним злочином, коли слідчий Фролов І.А. 02 березня 2015 року надав для проведення технічної експертизи Полтавському відділенню ХНДІСЕ так званий оригінал наказу №599 (стор. 216-217 справи №2-26/09), а замість копії наказу №599 з оригіналом печатки ХК «АвтоКрАЗ», яка зберігалась на сторінці 54 матеріалів справи №2-26/09, слідчий Фролов І.А. надав для проведення технічної експертизи підроблену копію наказу, так званий суржик - текст копії наказу №599 - це оригінал наказу №599 (стор. 216-217), а оригінал печатки перенесений з копії наказу №599, який зберігався на сторінці 54 матеріалів справи №2-26/09, використавши технічні засоби копіювання.

Знищивши кримінальну справу від 20 лютого 2012 року №121315018, позбавивши його статусу представника потерпілого, не допустивши його до матеріалів кримінального провадження і до участі у розслідуванні, слідчий Фролов І.А. таким чином сподівався закрити кримінальне провадження.

За здійснення підробки при наданні матеріалів для проведення технічної експертизи проти слідчого Фролова І.А. прокуратурою міста Кременчука порушене кримінальне провадження від 13 серпня 2015 року №0000111. І хоч слідчий Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_9 постановою від 30 жовтня 2015 року закрив кримінальне провадження №0000111, ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду міста Полтави Чувановою A.M. закриття кримінального провадження було скасоване.

13 січня 2015 року чітко зазначено в супровідному листі (ця дата від 21.01.2015 року) №7/П-6, а в самій постанові здійснено поправку від руки, слідчий слідчого відділу Кременчуцького міськвідділу міліції ОСОБА_2 зазначив, що він хоч і має право згідно наданої довіреності від 24 лютого 2012 року представляти інтереси свого сина ОСОБА_7, водночас він не має права представляти ці інтереси на підставі статті 58 КПК України в редакції 2012 року, тобто йде мова про замовчування існування кримінальної справи від 20 лютого 2012 року №121315018.

На дві його заяви від 13 липня та 05 серпня 2015 року на ім'я уже сьомого слідчого Кременчуцького міськвідділу поліції ОСОБА_3 та на ім'я слідчого управління Полтавської обласної міліції він так і не отримав відповіді, а від Полтавського слідчого управління міліції ОСОБА_10 12 серпня 2015 року отримав листа №8/П-322/ОП, 8/П-718, в якому зазначено, що кримінальна справа №121315018 існувала, але в зв'язку з вступом 19 листопада 2012 року в дію нового КПК України, цій кримінальній справі автоматично присвоєно №0000346, а відповідно до статті 214 КПК України в редакції 2012 року досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР, а без внесення відомостей до ЄРДР розпочинати розслідування кримінальної справи під №121315018 не можливо.

Наказ Міністерства внутрішніх справ України від 19.11.2012 року №1050, зареєстрований в Мінюсті України 17 грудня 2012 року за №2095/22407, затверджує інструкцію про порядок ведення єдиного обліку в органах і підрозділах внутрішніх справ України заяв і повідомлень про вчинення кримінальних правопорушень та інші події, та положень про комісії.

Отже, наказ МВС №1050 стосується тільки тих порушень, які зареєстровані після 19 листопада 2012 року, тобто після вводу в дію КПК України в редакції 2012 року, і не має ніякого відношення до кримінальних справ, відкритих до 19 листопада 2012 року.

12 листопада 2015 року своїм листом на ім'я начальника слідчого відділу КМВ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_11 він вимагав від слідства КМВ міліції відновити кримінальну справу від 20.02.2012 року №121315018 в її початковий стан, скасувати протиправно відкрите кримінальне провадження від 05.03.2013 року №0000346 та відновити його статус представника потерпілого ОСОБА_7

Однак постановою слідчого Чернова В. Л. від 15 листопада 2015 року йому відмовлено в задоволенні клопотання, посилаючись на безпідставні, надумані вимоги, які на його думку не ґрунтуються на законі.

На вищевказану постанову слідчого Чернова В.Л. від 15.11.2015 року він подав скаргу до суду. Ухвалою слідчого судді Автозаводського районного суду міста Кременчука Пальчик О.О. від 14 грудня 2015 року по справі №524/2429/14-к було відмовлено в скасуванні постанови слідчого Чернова В.Л.

Апеляційний суд Полтавської області за його апеляційною скаргою відмовив відкрити провадження.

Більше того, своїм листом від 09.03.2016 року про надання інформації, за підписом начальника КМВ поліції ОСОБА_12, він в черговий раз отримав відписку замість відповіді стосовно його статусу та повноважень у питанні кримінальної справи №121315018 та кримінального провадження №0000346.

Крім цього, на його клопотання від 09 березня 2016 року щодо поновлення його процесуальних прав, він отримав чергову відмову у виді постанови слідчого Чернова В.Л. та начальника ОСОБА_5 в Полтавській області ОСОБА_12 та керівника Кременчуцької місцевої прокуратури ОСОБА_13 - відписки та протизаконні рішення.

На його думку ці обставини свідчать про цілеспрямовані та обдумані дії слідчого відділу КМВ поліції з метою не допустити до завершення розслідування кримінального провадження №0000346 і передачі матеріалів в суд.

Тому, на підставі вищевикладеного він вимушений звернутися до суду з вказаним позовом для захисту порушених прав та інтересів.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1Н позовні вимоги підтримав, в їх обґрунтування пояснив так, як викладено вище в описовій частині рішення та додатково пояснив, що більше чотирьох років моральних страждань не пройшли для нього безслідно, особи, дії яких спричинили йому ці страждання, на його думку діяли протиправно, а їх протизаконна бездіяльність викликали у нього тяжкі моральні переживання, нервову напругу, безсоння, психологічні розлади і як наслідок погіршення його стану здоровя, тому він просив суд зобовязати Державну казначейську службу України списати у безспірному порядку з відповідного казначейського рахунку державного бюджету України на його користь 200 000 гривень моральної шкоди.

Представник відповідача слідчого відділу Кременчуцького міського відділу поліції ГУНП в Полтавській області в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать зворотні поштові розписки на а.с.220 том 1, а.с.54 том 2. Суд розяснював позивачу відповідно до статей 10,33 ЦПК України його право клопотати про заміну неналежного відповідача СВ Кременчуцького МВП ГУНП в Полтавській області, який не є юридичною особою та одночасно розяснено зміст статті 80 Цивільного кодексу України, але позивач своїм правом не скористався та наполягав, що відповідачем має бути саме слідчий відділ поліції, як ним було зазначено у позові.

Представник відповідача Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області в судове засідання не зявився, від в.о. голови суду ОСОБА_14 надійшло письмове заперечення, в якому він вважав позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Частиною 1 статті 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі статтею 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч.1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Так, 09 грудня 2015 року до Автозаводського районного суду міста Кременчука звернувся ОСОБА_1 з скаргою на постанову старшого слідчого СВ Кременчуцького відділу поліції головного управління національної поліції в Полтавській області ОСОБА_3 від 15 листопада 2015 року.

09 грудня 2015 року ухвалою слідчого судді Автозаводського районного суду міста Кременчука відкрито провадження за скаргою ОСОБА_1 на постанову слідчого СВ Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області про відмову в задоволенні клопотання та призначено до розгляду.

14 грудня 2015 року слідчим суддею Автозаводського районного суду міста Кременчука Пальчик О.О. відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 про скасування постанови слідчого СВ Кременчуцького відділу поліції ГУ Національної поліції в Полтавській області ОСОБА_3 від 15.11.2015 року про відмову в задоволенні клопотання.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

25 грудня 2015 року ухвалою Апеляційного суду Полтавської області у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу слідчого судді Автозаводського районного суду міста Кременчука від 14 грудня 2015 року про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_1 про скасування постанови старшого слідчого СВ Кременчуцького відділу поліції ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_3 від 15 листопада 2015 року про відмову в задоволенні клопотання, відмовлено.

Відповідно до вимог п.п.8, 9 ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно із вимогами частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв'язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень встановлено статтею 56 Конституції України.

Положеннями ч.2 статті 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Відповідно до вимог ч.1 статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади відшкодовується Державою незалежно від вини цього органу. Згідно частин 1,2 статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до вимог статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок його незаконного засудження, незаконного притягнення, як обвинуваченого, а згідно із вимогами ст. 3 цього ж Закону, громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Відповідно до статей 1,2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства, - відшкодовується у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали чи постанови суду чи іншому рішенні суду про повернення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд) факту незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину; 3) відмови в порушенні кримінальної справи; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

Згідно статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами дізнання чи досудового слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Відповідно до пунктів 6, 11 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 4 березня 1996 року, одночасно з копією повідомлення про закриття справи в стадії дізнання і попереднього слідства громадянинові направляється повідомлення, в якому роз`яснюється, куди і протягом якого терміну можна звернутись за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав.

Для визначення розміру шкоди, переліченої в пунктах 1, 3, 4 статті 3 Закону, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може звернутись: 1) при закритті провадження в справі органами дізнання або слідства Міністерства внутрішніх справ, Генеральної прокуратури і Служби безпеки України відповідно до цих органів; 2) при винесенні виправдувального вироку або закритті справи судом першої інстанції чи в касаційному порядку до суду, який розглядав справу по першій інстанції; 3) при скасуванні постанови районного (міського) суду (судді) про накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт і закритті справи в районний (міський) суд (до судді), який розглядав справу про адміністративне правопорушення.

Пунктом 17 зазначеного Положення визначено, що передбачене частиною 5 статті 4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно підпунктів 4.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. № 4 у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визнаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Тому просив відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до Автозаводського районного суду міста Кременчука в повному обсязі.

Третя особа суддя Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, подала письмове заперечення вважаючи позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, так як постановлена нею, як слідчим суддею Автозаводського районного суду міста Кременчука, ухвала від 14 грудня 2015 року є законною і обґрунтованою та набрала законної сили.

Треті особи: слідчі СВ Кременчуцького міського відділу поліції ГУНП в Полтавській області ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судове засідання не зявилися, хоч про час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені, про що свідчать зворотні поштові розписки на а.с.219,221 том 1, а.с. 51,53 том 2).

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази справи, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ч.3 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно статті 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вказані норми були розяснені позивачу та його було попереджено про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій.

Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом установлено, підтверджується наявними у справі доказами і не заперечується сторонами, що 02 грудня 2016 року ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до слідчого відділу Кременчуцького міського відділу поліції ГУНП в Полтавській області, Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області, треті особи: слідчий СВ Кременчуцького міського відділу поліції ГУНП в Полтавській області ОСОБА_2, слідчий СВ Кременчуцького міського відділу поліції ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3, суддя Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області ОСОБА_4, про визнання незаконним рішення керівника слідчого відділу Кременчуцького міського відділу поліції ГУНП в Полтавській області щодо приєднання матеріалів кримінальної справи №121315018 до матеріалів кримінального провадження №0000346, визнання незаконними рішень слідчих слідчого відділу Кременчуцького міського відділу поліції ГУНП в Полтавській обла¬сті, а саме: ОСОБА_6 щодо відкриття нового кримінального провадження №0000346 від 05 березня 2013 pоку замість проведення процесуальних дій в рам¬ках діючої кримінальної справи №121315018, слідчого Гуржія В.В. про закриття кримінального провадження №0000346 від 27 вересня 2013 року, слідчого Фролова І.А. про закриття кримінального провадження №0000346 від 11 квітня 2014 року, визнання незаконними дій слідчого Фролова І.А. щодо надання 02 березня 2015 року для проведення технічної експертизи Полтавському відді¬ленню ХНДІСЕ іншого документу, замість вилученого аркушу цивіль¬ної справи № 54, що є копією Наказу № 599, визнання незаконною бездіяльність слідчого Чернова В. Л. щодо невиконання впродовж року огляду архіву ПАТ «АвтоКрАЗ» по задоволеному клопотанню від 13 серпня 2015 року, визнання незаконним рішення судді Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області ОСОБА_4 щодо визнання законним і обґрунтованим внесення до ЄРДР кримі¬нального провадження №0000346 за його заявою від 04 березня 2013 pоку про проведення процесуальних дій в рамках вже відкритої криміна¬льної справи № 121315018 було закрите та розяснено позивачу його право звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів за вказаними позовними вимогами в порядку кримінального судочинства (а.с.56-58 том 2).

Позивач, як на підставу своїх позовних вимог посилався на норми статей 22,24,43,55,61,62,68 Конституції України, статті 16,23, 1174, ч.6 статті 1176 Цивільного кодексу України, статті 211 ЦПК України та ч.6 статті 284 КПК України.

Чинною ухвалою слідчого судді Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області ОСОБА_4 від 14 грудня 2015 року було відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_1 про скасування постанови слідчого СВ Кременчуцького відділу поліції ГУ Національної поліції в Полтавській області ОСОБА_3 від 15 листопада 2015 року про відмову у задоволенні клопотання щодо відновлення кримінальної справи №121315018 (а.с.87 том 1).

Слідчий СВ Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_2 17 червня 2016 року виніс постанову у справі №0000346 від 05 березня 2013 року, якою відмовив у задоволенні клопотання заявника ОСОБА_1 про надання йому статусу представника потерпілого в кримінальному провадженні та інших питаннях (а.с. 134 том 1), яка є остаточним процесуальним документом у цьому кримінальному провадженні, отримана позивачем, але у встановленому законом порядку, визначеному нормами КПК України, ним не була оскаржена.

Відповідно до статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Якщо кримінальне провадження закрито на підставі закону про амністію або акта про помилування, право на відшкодування шкоди не виникає.

Фізична особа, яка у процесі досудового розслідування або судового провадження шляхом самообмови перешкоджала з'ясуванню істини і цим сприяла незаконному засудженню, незаконному притягненню до кримінальної відповідальності, незаконному застосуванню запобіжного заходу, незаконному затриманню, незаконному накладенню адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, не має права на відшкодування шкоди.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Відповідно до п.5 статті 3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується (повертається) моральна шкода.

Згідно статті 1 цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:

1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та нших процесуальних дій, що обмежують права громадян;

2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;

3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

В розумінні норм статей 1174, 1176 ЦК України та спеціального Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", якими врегульовані спірні правовідносини, моральна шкода за вказаних позивачем обставин відшкодуванню не підлягає.

Відповідно до ч.1 статті 211 ЦПК України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону і встановивши причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним особам чи органам для вжиття заходів щодо усунення цих причин та умов. Про вжиті заходи протягом місяця з дня надходження окремої ухвали повинно бути повідомлено суд, який постановив окрему ухвалу.

Судом не установлено під час розгляду справи порушення закону відповідачами та третіми особами, а відтак відсутні підстави для реагування відповідно до вказаної процесуальної норми.

Згідно ч.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності та взаємозвязку за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні, суд повністю відмовляє позивачу у задоволенні його позовних вимог за їх недоведеністю та безпідставністю.

На підставі викладеного, керуючись статтями 10,11,60,88,209,213-215,218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до слідчого відділу Кременчуцького міського відділу поліції ГУНП в Полтавській області, Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області, треті особи: слідчий СВ Кременчуцького міського відділу поліції ГУНП в Полтавській області ОСОБА_2, слідчий СВ Кременчуцького міського відділу поліції ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3, суддя Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області ОСОБА_4 про покладення обовязку на Державне казначейство України списати у безспірному порядку з від¬повідного казначейського рахунку Державного бюджету України на його користь грошові кошти у сумі 200 000 гривень на відшкодування моральної шкоди, за¬вданої незаконними рішеннями та бездіяльністю службових осіб слідчого відділу Кременчуцького міського відділу поліції ГУНП в Полтав¬ській області та незаконним рішенням судді Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області ОСОБА_4; направлення окремої ухвали суду до Кременчуцької місцевої прокуратури та слідчого управління ГУНП в Полтавській області про невідповідність їх рішень вимогам та нормам діючого законодавства та зазначити про неправомірні дії слідчого СВ ОСОБА_5 в Полтавській області ОСОБА_3 при винесенні постанови про закриття кримінального провадження від 05 березня 2016 року №0000346, 07 липня 2016 року і направити цю ухвалу Кременчуцькій місцевій прокуратурі для вирішення питання по суті скасувати або не скасувати закриття кримінального провадження 07 липня 2016 року з метою отримання від Кременчуцької місцевої прокуратури відповіді стосовно питання на підставі ч.6 статті 284 КПК України, відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня отримання його копії до апеляційного суду Полтавської області через Кременчуцький районний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Повне рішення виготовлене 06 грудня 2016 року.

Суддя Ю. І. Степаненко