УХВАЛА

іменем україни

6 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, треті особи: фізична особа-підприємець ОСОБА_5, дочірнє підприємство «Самміт Книга», журнал «Chercher la femme», продюсерське агентство «La femme», про захист авторських прав та стягнення компенсаційних сум закасаційною скаргою ОСОБА_3, поданою представниками - ОСОБА_6 та ОСОБА_7, на рішення апеляційного суду м. Києва від 4 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що протягом 2008-2010 років вона своєю творчою працею створила картини під назвами «ІНФОРМАЦІЯ_1», «ІНФОРМАЦІЯ_2», «ІНФОРМАЦІЯ_3», «ІНФОРМАЦІЯ_4», «ІНФОРМАЦІЯ_5», «ІНФОРМАЦІЯ_6». ІНФОРМАЦІЯ_7 в інтернет-магазині «ІНФОРМАЦІЯ_8», в якому свою господарську діяльність здійснює фізична особа-підприємець (далі - ФОП ОСОБА_4), здійснено публічний показ та розповсюдження (реалізацію) щоденника під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_9», у структурі якого без її дозволу відтворено вищевказані твори образотворчого мистецтва. Щоденник «ІНФОРМАЦІЯ_9» є складеним твором. Незаконним публічним показом та розповсюдженням контрафактних примірників творів відповідач порушив її авторські права.

Ураховуючи зазначене, позивачка просила поновити її порушені авторські права шляхом стягнення з відповідачки компенсації в розмірі 10 мінімальних заробітних плат (1 218 грн) за кожний об'єкт інтелектуальної власності.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20 липня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ФОП ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію у розмірі 14 616 грн. Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 4 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 в особі представників: ОСОБА_6 та ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачкою здійснено публічний показ та розповсюдження (реалізацію) щоденника під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_9», який є складеним твором, у структурі якого відтворено твори образотворчого мистецтва, автором яких є ОСОБА_3, та без дозволу останньої. При цьому зазначив, що розповсюдженням контрафактних примірників творів позивача відповідач порушив її авторські права. З урахуванням порушеного права, суд стягнув компенсацію в розмірі двох мінімальних заробітних плат за один реалізований контрафактний примірник твору.

Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що складений твір - щоденник під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_9», не є контрафактним примірником творів ОСОБА_3, а є твором, авторські права на який належать третім особам - журналу «Chercher la femme». При цьому послався на те, що відсутні переконливі докази того, що ілюстрування указаного щоденника примірниками творів позивачки відбулося без згоди останньої, оскільки є дані, що протягом кількох років ОСОБА_3 співпрацювала із журналом «Chercher la femme».

Проте погодитись з такими висновками апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 є автором творів образотворчого мистецтва - картин під назвами «ІНФОРМАЦІЯ_1», «ІНФОРМАЦІЯ_2», «ІНФОРМАЦІЯ_3», «ІНФОРМАЦІЯ_4», «ІНФОРМАЦІЯ_5», «ІНФОРМАЦІЯ_6», що не заперечується відповідачем і підтверджується сертифікатами на картини, свідоцтвами про реєстрацію авторського права на збірки творів образотворчого мистецтва та рішеннями Державної служби інтелектуальної власності України про реєстрацію авторського права на твір.

ІНФОРМАЦІЯ_7 в інтернет-магазині «ІНФОРМАЦІЯ_8», в якому свою господарську діяльність здійснює ФОП ОСОБА_4, здійснено публічний показ та розповсюдження (реалізацію) щоденника під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_9», в структурі якого відтворено вищевказані твори образотворчого мистецтва. Щоденник «ІНФОРМАЦІЯ_9» є складеним твором.

За змістом ст. ст. 440, 441 ЦК України, ст. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права» до майнових прав автора належить виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами, а саме дозволяти або забороняти, зокрема розповсюдження творів шляхом продажу, відчуження іншим способом, а також подання своїх творів до загального відома публіки таким чином, що її представники можуть здійснити доступ до творів з будь-якого місця і будь-який час за їх власним вибором.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про авторське право і суміжні права» порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту, є: вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені ст. ст. 14, 38 цього Закону, та їх майнові права, визначені ст. ст. 15, 39, 40, 41 цього Закону, з урахуванням передбачених ст. ст. 21-25, 42, 43 цього Закону обмежень майнових прав.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» контрафактний примірник твору, фонограми, відеограми - примірник твору, фонограми чи відеограми, відтворений, опублікований і (або) розповсюджуваний з порушенням авторського права і (або) суміжних прав, у тому числі примірники захищених в Україні творів, фонограм і відеограм, що ввозяться на митну територію України без згоди автора чи іншого суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, зокрема з країн, в яких ці твори, фонограми і відеограми ніколи не охоронялися або перестали охоронятися.

Відповідно до Національного стандарту № 4 «Оцінка майнових прав інтелектуальної власності», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 жовтня 2007 року № 1185 контрафактна продукція - це продукція або примірник, які випускаються, відтворюються, публікуються, розповсюджуються, реалізуються тощо з порушенням майнових прав інтелектуальної власності.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про видавничу справу» відносини у сфері видавничої справи регулюються, зокрема, Законом України «Про авторське право і суміжні права», згідно з яким видавець зобов'язаний дотримуватись норм авторського права (ст. 20 Закону «Про видавничу справу»).

У п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 червня 2010 року № 5 «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» роз'яснено, що авторське право складають: особисті немайнові права, передбачені ст. ст. 423, 438 ЦК України та ст. 14 Закону України «Про авторське право і суміжні права». Вони не можуть бути передані (відчужені) іншим особам (за винятком, встановленим законом - ст. 423 ЦК України). Особисті немайнові права автора не залежать від майнових прав. Тому в разі передання виключних майнових прав на твір особисті немайнові права належать авторові твору (крім випадків, встановлених ст. 423 ЦК України, крім права на недоторканість твору - ст. 439 ЦК України). Особисті немайнові права автора охороняються безстроково; майнові права, передбачені ст. 440 ЦК України та ст. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права». Майнові права на твір можуть належати як автору твору, так і іншим особам, які набули їх відповідно до закону чи договору.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України «Про авторське право і суміжні права» авторові збірника та інших складених творів (упорядникові) належить авторське право на здійснені ним підбір і розташування творів та (або) інших даних, що є результатом творчої праці (упорядкування). Упорядник збірника користується авторським правом за умови дотримання ним прав авторів кожного з творів, включених до складеного твору.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України «Про авторське право і суміжні права» автор (чи інша особа, яка має авторське право) може передати свої майнові права, зазначені у ст. 15 цього Закону, будь-якій іншій особі повністю чи частково. Передача майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) оформляється авторським договором.

Майнові права, що передаються за авторським договором, мають бути у ньому визначені. Майнові права, не зазначені в авторському договорі як відчужувані, вважаються такими, що не передані.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п. 34 Пленуму Верховного Суду України № 5 від 4 червня 2010 року «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» суб'єкт авторських і (або) суміжних прав може передати свої майнові права будь-якій іншій особі повністю чи частково. До договорів щодо розпорядження майновими правами інтелектуальної власності в частині, не врегульованій спеціальними нормами, застосовуються загальні положення про правочини (гл. 16 ЦК України) та про договори (гл. 52 та 53 ЦК України).

Частиною 1 ст. 32 Закону України «Про авторське право і суміжні права» передбачено, що автору та іншій особі, яка має авторське право, належить виключне право надавати іншим особам дозвіл на використання твору будь-яким одним або всіма відомими способами на підставі авторського договору.

Стаття 33 Закону України «Про авторське право і суміжні права» чітко регламентує порядок укладення і зміст договорів на право використання творів, а саме договір про передачу прав на використання творів вважається укладеним, якщо між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов (строку дії договору, способу використання твору, території, на яку поширюється передаване право, розміру і порядку виплати авторської винагороди, а також інших умов, щодо яких за вимогою однієї із сторін повинно бути досягнуто згоди).

Згідно з ч. 2 ст. 1107 ЦК України договір щодо розпоряджання майновими правами інтелектуальної власності укладається у письмовій формі. У разі недодержання письмової форми договору щодо розпоряджання майновими правами інтелектуальної власності такий договір є нікчемним.

Відповідно до п. г ч. 2 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50 000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, у ч. 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування (а, отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтовуючи заперечення проти апеляційної скарги, позивачка посилалась на те, що відповідачкою здійснено публічний показ та розповсюдження (реалізацію) щоденника під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_9», який є складеним твором, у структурі якого відтворено вищевказані твори образотворчого мистецтва, автором яких є вона. При цьому зазначала, що розповсюдженням контрафактних примірників її творів та без її дозволу відповідач порушив її авторські права.

У порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України апеляційний суд на зазначені положення закону уваги не звернув; доводів сторін як на підтвердження, так і на заперечення позову належним чином не перевірив; не встановив фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення спору, не навів у рішенні мотивів відхилення зазначених доводів позивача.

Отже, висновки апеляційного суду про те, що зазначений складений твір не є контрафактним примірником творів ОСОБА_3, а є твором, авторські права на який належать третім особам є передчасними і ґрунтується на припущеннях, що заборонено ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

При цьому апеляційний суд припустився суперечливих висновків, вважаючи, що зазначений складений твір є твором, авторські права на який належать третім особам, а не позивачці, разом із тим вважав, що відсутні переконливі докази того, що ілюстрування указаного щоденника примірниками творів позивачки відбулося без згоди останньої, тобто вважав ці обставини такими, що підлягають доведенню, як такі, що стосуються авторських прав позивачки, проте нею не доведено.

Також припущеннями суду є висновок про те, що ОСОБА_3 протягом кількох років співпрацювала із журналом «Chercher la femme», а, по-друге, це немає правового значення для вирішення зазначених вимог, оскільки ОСОБА_3 заявила вимоги до ФОП ОСОБА_4, яка, на її думку, порушила її авторські права, тобто без її дозволу створила, виготовила і розповсюджувала спірний твір, а не до журналу «Chercher la femme».

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представниками: ОСОБА_6 та ОСОБА_7, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 4 листопада 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик