Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/392/16-ц Головуючий у 1-й інст. Грубіян Є. О.
Категорія 47 Доповідач Трояновська Г. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 управління Держгеокадастру у Житомирській області, ОСОБА_3, третя особа - управління Держгеокадастру у Житомирському районі Житомирської області, про визнання незаконним та скасування наказу, визнання недійсним свідоцтва про право власності, скасування рішення про державну реєстрацію права власності, визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії

за апеляційними скаргами ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 управління Держгеокадастру у Житомирській області на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 17 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила:

визнати незаконним наказ ОСОБА_2 управління Держземагенства у Житомирській області від 16 жовтня 2013 року № ЖТ/:07:000/00000717, яким затверджено Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки №154 та надана у власність для садівництва гр. ОСОБА_3 земельна ділянка № 154 площею 0,07 га (кадастровий № :07:000:0148) із земель сільськогосподарського призначення державної власності, яка розташована на території Глибочицької сільської ради Житомирського району Житомирської області, та скасувати його;

визнати свідоцтво про право власності на земельну ділянку № 154, індексний №13277922 від 22.11.2013 року, серія САК №308936 на ім'я гр. ОСОБА_3, виданого державним реєстратором Реєстраційної служби Житомирського районного управління юстиції Житомирської області недійсним та скасувати рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку № 154, площею 0,07 га, кадастровий номер :07:000:0148, за цільовим призначенням для індивідуального садівництва, яка знаходиться на території Глибочицької сільської ради Житомирського району Житомирської області, на розі вулиць Корольова, 137 -Баранова м. Житомира, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 220;

визнати дії ОСОБА_2 управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо розгляду її звернень про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою про відведення земельної ділянки та передачі її у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного Кодексу України неправомірними та зобов'язати відповідача розглянути її звернення відповідно до Закону про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі її у власність відповідно до ст. 122 Земельного Кодексу України.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що у 1989 році згідно рішення правління колгоспу села Глибочиця Житомирського району Житомирської області із земель Глибочицької сільської ради їй було виділено земельну ділянку площею 0,08 га для ведення садівництва та городництва, що розташована на перехресті вулиць Корольова та Баранова у м. Житомирі. 16 жовтня 2013 року наказом ОСОБА_2 управління Держземагенства у Житомирській області № ЖТ/:07:000:00000717 затверджено «Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для садівництва ОСОБА_3 на території: Житомирського району Житомирської області, Глибочицької сільської ради, земельна ділянка № 154» та надано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку загальною площею 0,0700 га, кадастровий номер 182208200:07:000:0148, для садівництва із земель сільськогосподарського призначення державної власності, чим було порушено її право на користування спірною земельною ділянкою.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 17 серпня 2016 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ головного управління Держземагенства у Житомирській області від 16 жовтня 2013 року № ЖТ/:07:000/000000717, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки № 154 та надана у власність для садівництва ОСОБА_3 земельна ділянка площею 0,07 га з кадастровим номером :07:000:0148 із земель сільськогосподарського призначення державної власності, яка розташована на території Глибочицької сільської ради Житомирського району Житомирської області.

Визнано незаконним свідоцтво про право власності на земельну ділянку № 154 індексний номер 13277922 від 22 листопада 2013 року серії САК № 308936 на ім'я ОСОБА_3, реєстраційний номер ОКПП 5, виданий державним реєстратором реєстраційної служби Житомирського районного управління юстиції Житомирської області.

Скасовано рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на земельну ділянку № 154 для садівництва, площею 0,07 га з кадастровим номером :07:000:0148 із земель сільськогосподарського призначення державної власності, яка розташована на території Глибочицької сільської ради Житомирського району Житомирської області, на розі вулиць Корольова, 137 - Баранова м. Житомира реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 20. В задоволенні решти вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, необґрунтованість судового рішення, просить його змінити в частині відмови у задоволенні позовних вимог до головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання дій щодо розгляду її звернень про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою про відведення земельної ділянки та передачі її у власність неправомірними та про зобовязання розглянути такі звернення, ухваливши в цій частині нове рішення про задоволення вказаних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано розяснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» та постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 «Про судову практику в справах про захист права власності» згідно яких землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не повязані з правом володіння земельною ділянкою. Крім цього зазначає, що суд, визнавши незаконними оспорювані акти та свідоцтво про право власності ОСОБА_3 на вказану вище земельну ділянку, безпідставно відмовив у визнанні дій головного управління Держгеокадастру у Житомирській області неправомірними.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. На обґрунтування скарги зазначає, що підставою для отримання та оформлення спірної земельної ділянки стало розпорядження голови Житомирської районної державної адміністрації № 809 від 20.09.2012 року «Про надання громадянам дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, з метою передачі їх у власність для ведення садівництва на території Глибочицької сільської ради». Вказане розпорядження не скасовано і є чинним, а тому вважає, що підстава на отримання та у подальшому приватизація земельною ділянки, яку вона отримала є законною.

В апеляційній скарзі Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, внаслідок невірної оцінки обставин по справі, просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначає, що наказ ОСОБА_2 управління Держземагенства у Житомирській області № ЖТ/:07:000:00000717 від 16.10.202013 року, яким затверджено «Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для садівництва ОСОБА_3 на території: Житомирського району Житомирської області, Глибочицької сільської ради, земельна ділянка № 154» виданий у відповідності до норм чинного законодавства. Вказує, що жодних доказів, які б підтвердили право позивачки на зазначену земельну ділянку суду не надано. У той же час із долучених до матеріалів справи документів, а також з показань свідків вбачається, що ОСОБА_1 самовільно зайняла земельну ділянку, не маючи на те правових підстав.

Розглянувши справу в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно відхилити, а апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 управління Держгеокадастру у Житомирській області підлягають до задоволення.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовував своє рішення тим, що процедура виготовлення проекту землеустрою була проведена не прозоро, не зрозуміло та у непередбачений законодавством спосіб. Крім цього спосіб обрання земельних ділянок не враховував права інших осіб на наявні у даному масиві земельні ділянки. Держземагенство, видаючи оспорюваний наказ, не перевірило і не дослідило ситуацію в даному масиві щодо прав інших осіб на землекористування та спосіб отримання ділянок у власність, у тому числі відповідача ОСОБА_3, через проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки і передчасно прийняло рішення про його затвердження.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться і разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (п.в ч.3 ст.116 ЗК України).

Згідно з ч.6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Частиною 7 ст.118 ЗК України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Відповідно до ч.4 ст. 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, що відповідно до ст.126 ЗК України оформлюється відповідно до Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи розпорядженням голови Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області №809 від 20.09.2012 року надано дозвіл 6-м громадянам, у тому числі ОСОБА_3, на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок з метою передачі їх у власність для ведення садівництва на території Глибочицької сільської ради /а.с.209-210/.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Земельна Агенція» розроблено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність із земель сільськогосподарського призначення (землі запасу) Глибочицької сільської ради для ведення садівництва площею 0, 4200га громадянам згідно Додатку №1 (у тому числі ОСОБА_3Ф.) на території Глибочицької сільської ради Житомирського району Житомирської області /а.с.197-227/.

Наказом ОСОБА_2 управління Держземагенства у Житомирській області від 16.10.2013 року № ЖТ/:07:000/00000717 затверджено Проект землеустрою щодо відведення земельної у власність для садівництва ОСОБА_3 на території Житомирського району, Глибочицької сільської ради, земельна ділянка №154 та надано їй у власність земельну ділянку загальною площею 0,0700га, кадастровий номер 182208200:07:000:0148 для садівництва із земель сільськогосподарського призначення державної власності /а.с.12/.

22.11.2013 року / індексний №13277922 / ОСОБА_3 видано свідоцтво про право власності на земельну ділянку № 154 за адресою Житомирська обл., Житомирський район, Глибочицька сільська рада, кадастровий номер :07:000:0148, за цільовим призначенням для індивідуального садівництва, площею 0,07 га /а.с.35/.

Судом першої інстанції також встановлено, що позивачка ОСОБА_1 фактично користується земельною ділянкою орієнтовною площею 0,08 га, яка розташована на території Глибочицької сільської ради за межами населеного пункту в масиві на розі вулиць Корольова та Баранова м. Житомира. Зазначені обставини наведені у довідці, виданій виконкомом Глибочицької сільської ради 01.10.2014 року, зі слів свідків, які також підтвердили, що позивачка користується вказаною земельною ділянкою з 1989 року /а.с.21-22/.

Водночас сільська рада у цій довідці вказала, що документи, посвідчуючі право користування ОСОБА_1 даною земельною ділянкою, у сільській раді відсутні.

18.02.2015 року виконавчий комітет Глибочицької сільської ради на її звернення повідомив позивачку, що сесією Глибочицької сільської ради Житомирського району у 1989 році не приймалось жодних рішень про виділення їй земельної ділянки площею 0,08га під садівництво на городництво /а.с.25/. Ці ж обставини підтверджені архівною довідкою Житомирської райдержадміністрації від 23.02.2015 року /а.с.26/.

Іншою довідкою від 20.02.2014 року названа сільська рада повідомила позивачку про те, що інформація про надання та документи, що посвідчують її право користування земельною ділянкою на її імя в сільській раді відсутні, тому сільська рада позбавлена можливості підтвердити факт виникнення у неї права користування вказаною земельною ділянкою /а.с.15/.

Таким чином ОСОБА_1 користується земельною ділянкою на території Глибочицької сільської ради Житомирського району за відсутності будь-яких правових підстав для землекористування і про це суд першої інстанції зазначив у своєму рішенні.

Проте, незважаючи на встановлені обставини суд дійшов висновку про порушення прав позивачки.

При цьому суд зробив висновок про те, що земельна ділянка, виділена ОСОБА_3, накладається на земельну ділянку, якою користується ОСОБА_1

Такі висновки є безпідставними не тільки тому, що саме право власності чи користування земельною ділянкою ОСОБА_1 не підтверджено жодними доказами, а й тому, що суд обгрунтував своє рішення на припущеннях, що суперечить ч.4 ст.60 ЦПК України.

Так, суд дійшов висновку про накладення земельної ділянки, виділеної відповідачці на земельну ділянку якою користується позивачка, на підставі показань свідків, без будь-яких картографічних схем, висновків компетентних органів чи експертиз.

Зазначені висновки є безпідставними в контексті положень ст.ст. 58,59 ЦПК України щодо належності та допустимості доказів.

Встановивши, що ОСОБА_1 користується спірною земельною без будь-яких правових підстав, суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про порушення вимог закону ОСОБА_2 управлінням Держгеокадастру у Житомирській області, зазначивши, що цей відповідач не перевірив і не досліджував ситуацію в даному масиві щодо прав інших осіб на землекористування та спосіб отримання ділянок у власність через проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та вважав, що ОСОБА_3 мала отримувати земельну ділянку не шляхом розробки проекту землеустрою, а шляхом виготовлення технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки на місцевості.

Такі висновки не відповідають встановленим обставинам, оскільки сам суд у рішенні зазначає, що землекористувачі фактично користуються земельними ділянками, у тому числі ОСОБА_1, однак документи, підтверджуючі їх право користування невідомо коли і ким видавались.

Відтак, встановивши відсутність правових підстав землекористування на спірній земельній ділянці, Головне управління Держгеокадастру правомірно затвердило проект землеустрою.

До того ж з матеріалів справи вбачається, що землекористувачі, які користуються земельними ділянками, у тому числі ОСОБА_1, продовжують ними користуватись, що свідчить про те, що при виготовленні проекту землеустрою обставина фактичного користування відповідачем враховувалась.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Право на захист це самостійне субєктивне право, яке зявляється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Норми цивільно-процесуального законодавства встановлюють захист наявного права особи, тобто володільця цього права.

З огляду на те, що ОСОБА_1 сама не набула права на спірну земельну ділянку, то вона позбавлена вимог до відповідачів, оскільки її права не порушені, а захист неіснуючого права законом не передбачений.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 пояснила, що позивачці та іншим суміжним землекористувачам, які самовільно користуються земельними ділянками в масиві на розі вулиць Корольова, 137 - Баранова м. Житомира, було запропоновано разом оформити своє право на земельні ділянки, проте вони відмовились, зіславшись на те, що виготовлення документації потребує коштів, а земельні ділянки у них ніхто не забере.

ОСОБА_1 в судовому засіданні не заперечила та не спростувала пояснень відповідачки, що свідчить про те, що їй відома обставина користування нею земельною ділянкою без належних на те законних підстав та наявність можливості узаконити землекористування.

З огляду на наведене колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

За таких обставин апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 управління Держгеокадастру у Житомирській області є обґрунтованими, а апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає відхиленню.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі ОСОБА_1, про неправомірність дій відповідача ОСОБА_2 управління Держгеокадастру у Житомирській області є безпідставними, про що зазначено вище, а тому рішення суду першої інстанції який відмовив в задоволенні позову в цій частині, залишається без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 управління Держгеокадастру у Житомирській області задовольнити.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 17 серпня 2016 року в частині задоволених вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 управління Держгеокадастру у Житомирській області, ОСОБА_3, третя особа - управління Держгеокадастру у Житомирському районі Житомирської області про визнання незаконним та скасування наказу, визнання недійсним свідоцтва про право власності, скасування рішення про державну реєстрацію права власності відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді