АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 660/1050/15-ц Головуючий в І інстанції: Дригваль В.М. Номер провадження: 22-ц/791/1881/16 Доповідач: Вейтас І.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2,
ОСОБА_3,
секретар -ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Високопільського районного суду Херсонської області від 16 травня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа : ОСОБА_10, про визнання договору оренди майна припиненим, усунення перешкод в користуванні майном, стягнення матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2015 позивач звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що рішенням Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 06.02.2014 року за нею визнано право власності та виділено у власність 1/2 частину житлового будинку з магазином, СТО, складом та туалетом, який розташований за адресою: вул.Бериславська, буд.2-а в смт.Нововоронцовка Херсонської області, в звязку з чим позивач звернулася до відповідної Державної реєстраційної служби, де отримала перелік документів для проведення реєстрації права власності, де одним із документів являється технічний паспорт на будинок. Але виготовити технічний паспорт і таким чином реалізувати своє право власності, позивач не має можливості, так як належний їй та її колишньому чоловіку будинок зайняли відповідачі та не допускають її до належних їй приміщень.

19.08.2014 року рішенням Нововоронцовського районного суду Херсонської області прийнято рішення на користь позивача про усунення перешкод в користуванні належним їй майном шляхом примусового виселення. 13.01.2015 року вона отримала виконавчий та направила на виконання до відділу ДВС Нововоронцовського РУЮ Херсонської області, який в подальшому було передано на виконання до відділу ДВС Великоолександрівського РУЮ Херсонської області. Так, 07.10.2015 року, під час проведення виконавчих дій, відповідач ОСОБА_5 надав державному виконавцю пояснення, що приміщення він звільнив, але не має змоги допустити позивача до приміщення та передати їй його в користування, так як в лютому 2012 року він уклав договір оренди нежитлового приміщення з відповідачем ОСОБА_7, який займається підприємницькою діяльністю та здійснює реалізацію продуктів харчування з лікеро-горілчаними виробами.

Позивач вказує, що договір оренди укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_7, який вони надали державному виконавцю під час проведення виконавчих дій є фіктивним та має бути визнаний судом недійсним з часу його укладення, тобто з 03.02.2012 року. Просила суд, визнати недійсним договір оренди нежитлового приміщення, укладений 03.02.2012 року в смт.Нововоронцовка Херсонської області між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 з приводу користування нежитловим приміщенням площею 245 кв.м., двоповерхової будівлі кафе-магазину «Дніпро», що розташоване за адресою вул.Бериславська, буд.2-а в смт.Нововоронцовка Херсонської області, з часу його укладення, тобто з 03.02.2012 року; усунути їй перешкоди в користуванні належним їй майном, шляхом звільнення житлового будинку з магазином, СТО, складом та туалетом, який розташований за вказаною адресою та зобовязати звільнити самовільно займане приміщення громадянами ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та будь-якими іншими особами, що перебувають в приміщені будівлі без згоди власника; стягнути з відповідачів солідарно на її користь спричинену матеріальну шкоду в розмірі 78000,00 грн. та спричинену моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн., а також стягнути понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору.

Заочним рішенням Високопільського районного суду Херсонської області від 16 травня 2016 року позов ОСОБА_6 задоволено частково.

Визнано недійсним договір оренди нежитлового приміщення, укладений 03 лютого 2012 року в смт.Нововоронцовка Херсонської області між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 щодо користування нежитловим приміщенням площею 245 кв.м., двоповерхової будівлі кафе-магазину «Дніпро», розташоване за адресою смт.Нововоронцовка вул.Бериславська, буд.2-а Херсонської області з часу його укладення, тобто з 03 лютого 2012 року.

Ухвалено усунути перешкоди ОСОБА_6 в користуванні належним їй майном, шляхом звільнення житлового будинку з магазином, СТО, складом та туалетом, який розташований за адресою смт.Нововоронцовка вул.Бериславська, буд.2-а Херсонської області та зобовязано ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та будь-яких інших осіб, що перебувають в приміщенні будівлі без згоди власника - звільнити самовільно займане приміщення.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 1531,25 гривень; відшкодування моральної шкоди в розмірі 20000 гривень, а також судові витрати відповідно до задоволених вимог майнового характеру в розмірі 787,20 гривень та не майнового характеру в розмірі 487,20 гривень, а всього стягнуто судових витрат в розмірі 1274, 40 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_5 в апеляційній скарзі вказує, що рішення судом прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу не надходили.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи слідує, що в ході виконавчих дій по виконанню виконавчого листа № 2-458 виданого 09 серпня 2010 року Високопільським районним судом про стягнення з ОСОБА_5 заборгованості на користь акціонерного комерційного інноваційного банку «Укрсиббанк» державним виконавцем було накладено арешт на майно ОСОБА_5 в тому числі і будинок з магазином, СТО, складом та туалетом, який розташований за адресою: вул.Бериславська, буд.2-а в смт.Нововоронцовка Херсонської області.

ОСОБА_10 придбав вказане нерухоме майно 17 лютого 2012 року на аукціоні з реалізації арештованого нерухомого майна, що підтверджується свідоцтвом, виданим приватним нотаріусом Нововоронцовської державної нотаріальної контори Херсонської області ОСОБА_11 24 лютого 2012 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Рішенням Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 06 серпня 2013 року в справі за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_5, третя особа відділ державної виконавчої служби Нововоронцовського РУС Херсонської області, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 09 жовтня 2013 року, зобовязано ОСОБА_5 усунути перешкоди ОСОБА_10 у користуванні та розпорядженні нерухомим майном : житловим будинком з магазином, СТО, складом та туалетом, який розташований за адресою: вул.Бериславська, буд.2-а в смт.Нововоронцовка Херсонської області.

Рішенням Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 06 лютого 2014 року визнано за ОСОБА_6 право приватної власності на ? частину житлового будинку з магазином, СТО, складом та туалетом, який розташований за адресою: вул.Бериславська, буд.2-а в смт.Нововоронцовка Херсонської області, та виділено у власність вказане майно.

Виділ/поділ в натурі майна належного ОСОБА_6 та ОСОБА_10 не здійснювався.

Рішенням Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 19 серпня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_10, ухвалено усунути ОСОБА_6 перешкоди в користуванні належним їй майном шляхом примусового виселення ОСОБА_5 із житлового будинку з магазином, СТО, складом та туалетом, який розташований за адресою: вул.Бериславська, буд.2-а в смт.Нововоронцовка Херсонської області та зобовязано звільнити самовільно зайняте житлове приміщення.

Виконавчі листи по виконанню рішень Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 06 серпня 2013 року та від 19 серпня 2014 року були звернуті до виконання, однак не були виконані. Вироком Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 23 червня 2015 року ОСОБА_5 було визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України (умисне невиконання рішення суду, що набрало законної сили, перешкоджання його виконанню) та призначено покарання в розмірі 8500 гривень.

07 жовтня 2015 року державним виконавцем ВДВС Великоолександрівського районного управління юстиції складено акт, відповідно до якого ОСОБА_5 звільняє житловий будинок, належний ОСОБА_6 та ОСОБА_10.

Під час вчинення вказаних виконавчих дій ОСОБА_5 надав державному виконавцю договір оренди нежитлового приміщення від 03 лютого 2012 року, за яким ОСОБА_5 передав в оренду ОСОБА_7 строком на 5 років нежитлове приміщення площею 245 кв.м., що знаходиться за адресою: вул.Бериславська, буд.2-а в смт.Нововоронцовка Херсонської області, з орендною платою 3,00 гривень за 1 кв.м.

09 жовтня 2015 року державним виконавцем закінчено виконавче провадження, в звязку з виконанням рішення суду в повному обсязі.

Під час розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_6 не має доступу до належного їй майна, що не заперечується відповідачами.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що договір оренди нежитлового приміщення від 03 лютого 2012 року є нікчемним, в звязку з недодержанням вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору та встановивши, що права позивача на користування належним їй майном порушено, зобовязав відповідачів усунути вказані перешкоди. Суд також встановив, що діями ОСОБА_5 спричинено позивачці майнову та моральну шкоду. Однак в повному обсязі з таким рішенням суду колегія суддів не може погодитись з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.793 ЦК України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини ) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

Статтею 794 ЦК України передбачено, що право користування нерухомим майном, яке виникає на підставі договору найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки, підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

В матеріалах справи відсутні відомості про нотаріальне посвідчення договору оренди нежитлового приміщення площею 245 кв.м., що знаходиться за адресою: вул.Бериславська, буд.2-а в смт.Нововоронцовка Херсонської області, від 03 лютого 2012 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 строком на 5 років, що не заперечується відповідачами.

Згідно ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про нікчемність договору оренди нежитлового приміщення, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 від 03 лютого 2012 року строком на 5 років.

За ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Разом з тим, рішення щодо нікчемності правочину повинен приймати суд. Адже ст. 254 ЦК України установлює презумпцію правомірності правочину. Звідси будь-який вчинений (укладений) правочин вважається правомірною дією до моменту спростування цієї презумпції судом. Тому нікчемність правочину може визнати лише суд. Відповідно правовим наслідком визнання правочину нікчемним є те, що його укладення не є підставою виникнення, зміни чи припинення цивільних прав та обов'язків.

Але рішення про це, як вже зазначалося, повинен постановити суд. У протилежному випадку сторона правочину та інші особи не матимуть правових підстав вважати такий правочин нікчемним.

Нікчемний правочин не породжує будь-яких прав та обовязків. Сторони такого правочину не зобовязані виконувати його умови.

Будучи неправомірною дією, нікчемний правочин породжує лише ті наслідки, які передбачені законом для такого випадку, як реакція на правопорушення. Функція суду в таких випадках зводиться до застосування передбачених законом наслідків, повязаних з недійсністю такого правочину.

Отже, встановивши, що відповідачі по справі користуються належними позивачці приміщеннями на підставі договору оренди, який є нікчемним, суд першої інстанції правильно ухвалив рішення про усунення ОСОБА_6 перешкод в користуванні належним їй майном.

Доводи апеляційної скарги, про те, що позивачем не доведено, що відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 вчиняють перешкоди у користуванні належним їй майном, не беруться колегією суддів до уваги, оскільки в матеріалах справи наявні пояснення ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_14, відповідно яких 13.10.2015 року (після закінчення виконавчого провадження) ОСОБА_6 разом із зазначеними особами прибула до кафе-магазину «Дніпро» за адресою вул.Бериславська, буд.2-а смт.Нововоронцовка Херсонської області, зайшовши до приміщення кафе, остання попросила вказаних відповідачів звільнити приміщення, на що вони відповіли відмовою та силою вигнали ОСОБА_15 та вказаних осіб з приміщень, зачинивши його.

На час розгляду справи відповідачі не надали доказів, що приміщення ними звільнено. Позивач не має доступу до вказаних нежитлових приміщень.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що вказані висновки суду відповідають обставинам справи та нормам законодавства, які регулюють спірні правовідносини, зроблені в межах досліджених в судовому засіданні доказів, доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Разом з тим, судом першої інстанції при ухваленні рішення в частині задоволення вимог про усунення перешкод в користуванні майном помилково зазначено «та будь-яких інших осіб, що перебувають в приміщенні будівлі без згоди власника», оскільки інші особи, крім ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до участі в справі не залучались і рішення суду стосовно невстановленого кола осіб стосуватись не може. Отже, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині задоволення позовних вимог про усунення перешкод ОСОБА_6 необхідно змінити, виключивши слова «та будь-яких інших осіб, що перебувають в приміщенні будівлі без згоди власника».

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги, про те, що позивач не є власником вказаного нерухомого майна, виходячи з наступного.

Рішенням Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 06 лютого 2014 року визнано за ОСОБА_6 право приватної власності на ? частину житлового будинку з магазином, СТО, складом та туалетом, який розташований за адресою: вул.Бериславська, буд.2-а в смт.Нововоронцовка Херсонської області, та виділено у власність вказане майно.

Згідно зі ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Виділ/поділ в натурі майна належного ОСОБА_6 та ОСОБА_10 не здійснювався. Судом не встановлено, що між співвласниками встановлена будь-яка домовленість про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю, оскільки з часу придбання вказаного нерухомого майна, власники не мають можливості ним користуватися через перешкоди, які вчиняють відповідачі.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Отже, ОСОБА_6, як власник ? частини нерухомого майна, має право вимагати від відповідачів усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Разом з тим, ухвалюючи рішення про стягнення матеріальної та моральної шкоди, суд першої інстанції не врахував наступне.

За положеннями ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Діяння заподіювача шкоди має містити всі ознаки, передбачені ст. 1166 ЦК України, а саме: вони повинно заподіювати шкоду; бути протиправним; причинно-пов'язаними зі шкодою; винними.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані за відсутності порушення його прав.

Позивачем не доведено належними та допустими доказами, що вона мала реальний намір укладати договір оренди належного їй майна, на що суд першої інстанції не звернув уваги та помилково задовольнив позовні вимоги про стягнення збитків (упущеної вигоди), тому рішення суду у вказаній частині підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Крім того, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди №4 від 31 березня 1995 року із подальшими змінами, спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної(немайнової) шкоди розглядаються, зокрема, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень і законів, що регулюють такі зобовязання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

В даному випадку чинним законодавством не передбачено право відшкодування моральної шкоди за характером правовідносин, які склалися між сторонами. Законодавством (п.3 ч.2 ст.23 ЦК України) передбачено відшкодування моральної шкоди власнику майна у разі знищення чи пошкодження майна. Позивач просила стягнути моральну шкоду у звязку з тим, що відповідачі чинять їй перешкоди у користуванні нерухомим майном, і тому позов в частині стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягає. Суд першої інстанції на вказані положення законодавства не звернув та помилково задовольнив позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, тому рішення суду в даній частині підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні даних позовних вимог.

В звязку зі скасуванням рішення суду в частині позовних вимог майнового характеру, відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України підлягає скасуванню рішення суду в частині стягнення судових витрат в розмірі 787, 20 гривень, в звязку з чим необхідно виключити з резолютивної частини рішення суду вказівку про стягнення загальної суми судових витрат в розмірі 1274,40 гривень.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Високопільського районного суду Херсонської області від 16 травня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 відшкодування матеріальної шкоди в сумі 1531,25 гривень, відшкодування моральної шкоди 20000 гривень скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні вказаних позовних вимог відмовити.

Це ж рішення суду в частині стягнення судових витрат в розмірі 787, 20 гривень скасувати. Виключити з резолютивної частини рішення суду вказівку про стягнення судових витрат в розмірі 1274,40 гривень.

Це ж рішення суду в частині задоволення позовних вимог про усунення перешкод ОСОБА_6 змінити, виключивши слова «та будь-яких інших осіб, що перебувають в приміщенні будівлі без згоди власника».

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає чинності з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий І.В.Вейтас

Судді: І.В.Склярська

ОСОБА_3