Ухвала

Іменем України

11 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,

ФаловськоїІ.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, публічного акціонерного товариства «Платинум Банк», приватного акціонерного товариства «Ренесанс Життя» про визнання договорів недійсними; за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» про визнання договору недійсним за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 16 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 22 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 Звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 31 жовтня 1985 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 У вересні 2014 року з листів публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» (далі - ПАТ «Платинум Банк») йому стало відомо, що ОСОБА_3 протягом 2012-2013 років без погодження із ним уклала з ПАТ «Платинум Банк» та приватним акціонерним товариством «Ренесанс Життя» (далі - ПрАТ «Ренесанс Життя») три кредитних договори зі страхуванням життя позичальника на загальну суму 21 160 грн. ОСОБА_3 не може погасити заборгованість яка виникла за кредитними договорами, а ПАТ «Платинум Банк» та ПрАТ «Ренесанс Життя» указують на можливість звернення стягнення на майно, що є спільним сумісним майном подружжя.

Посилаючись на те, що кредитні договори є таким, що виходять за межі дрібних побутових, а тому потребували надання згоди другого з подружжя на їх укладення, позивач просив визнати кредитний договір зі страхуванням життя позичальника (пошта) на поточні потреби, укладений 11 серпня 2012 року між ПАТ «Платинум Банк», ОСОБА_3 та ПрАТ «Ренесанс Життя», з максимальною сумою ліміту кредитування в банкоматах 6 тис. грн., кредитний договір зі страхуванням життя позичальника (пошта) на поточні потреби на суму 3 360 грн., укладений 12 лютого 2013 року між ПАТ «Платинум Банк», ОСОБА_3 та ПрАТ «Ренесанс Життя», та кредитний договір зі страхуванням життя позичальника на поточні потреби на суму 11 800 грн., укладений 03 липня 2013 року між ПАТ «Платинум Банк», ОСОБА_3 та ПрАТ «Ренесанс Життя», недійсними з моменту укладення.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 16 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 22 жовтня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати судові рішення, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, й ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що підстав, передбачених ст. 65 СК України, ст. ст. 203, 215 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», для визнання кредитних договорів недійсними немає, так як права позивача, подружжя позичальника, не порушені. Спірні договори були укладенні для набуття майна, а не його відчуження тому згода іншого із подружжя для укладення такого договору не вимагалася.

Крім того, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ звертає увагу на те, що позивач - ОСОБА_2 - судові рішення не оскаржує, а ОСОБА_3 є відповідачем у справі і у задоволенні позову до неї відмовлено тому судовими рішеннями її права не порушенні. Самостійних позовних вимог вона не заявляла. Суди також установили порушення Закону України «Про захист прав споживачів» у цій справі і такий висновок є обґрунтованим.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 16 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 22 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

І.М.Фаловська