АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 601/423/15-цГоловуючий у 1-й інстанції Зембра Є.Й.
Провадження № 22-ц/789/858/16 Доповідач - Щавурська Н.Б.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Щавурської Н.Б.

суддів - Фащевська Н. Є., Ходоровський М. В.,

при секретарі - Панькевич Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Кременецького районного суду Тернопільської області від 29 квітня 2016 року про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Кременецької міської ради про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, Кременецької міської ради про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. З метою забезпечення позову просив накласти арешт на переносний металевий кіоск "ІНФОРМАЦІЯ_1", що знаходиться в АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу від 25.01.2013 року, та заборонити останній відчужувати його до виконання судового рішення.

Ухвалою Кременецького районного суду від 29 квітня 2016 року у задоволенні вказаної заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду, вважаючи її незаконною та постановити нову, якою його заяву задовольнити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом безпідставно не враховано той факт, що справи про усунення перешкод в користуванні його земельною шляхом звільнення від металевого кіоска розглядаються судами протягом декількох років, рішення судів ухвалені в його користь, однак з метою ухилення від виконання судових рішень відповідачами проводяться маніпуляції зі зміною власника кіоска. Тому, вважає, що невжиття заходів забезпечення позову у даній справі в майбутньому призведе до неможливості виконати рішення суду.

Будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, сторони в судове засідання не з'явилися, що у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Перевіривши законність ухвали Кременецького районного суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 є підставною й підлягає до задоволення.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд виходив з того, що накладення арешту на переносний металевий торговий кіоск не має нічого спільного із заявленими позовними вимогами щодо усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, порушуватиме права власника на розпорядження своїм майном на власний розсуд і невжиття заходів забезпечення позову не буде перешкодою для вирішення справи по суті.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають вимогам закону, зроблені без врахування наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно вимог ст.151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову, яка вирішується на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У відповідності до ч.2 ст.151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено:

1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов;

2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;

3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Статтею 152 ЦПК України встановлено перелік заходів забезпечення позову. При цьому, даний перелік не є вичерпним, у разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати декілька видів забезпечення позову.

Частиною 3 статті 152 ЦПК України встановлено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, чи майнових наслідків заборони відповідачу, іншим особам здійснювати певні дії.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.16 свої постанови від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" заява про забезпечення позову за змістом повинна відповідати вимогам частини другої статті 151 ЦПК. Вживаючи заходи забезпечення позову, необхідно враховувати роз'яснення, дані в постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", яка звертає увагу судів на те, що за змістом ч.1 ст.151 ЦПК України єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі.

Крім цього, як роз'яснено у п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами протягом тривалого часу існують судові спори, пов'язані з незаконним розміщенням відповідачем металевого кіоска на земельній ділянці позивача.

Так, рішенням Кременецького районного суду від 16.06.2011 року було задоволено позов ОСОБА_1,ОСОБА_3 та зобов'язано ОСОБА_4 не чинити позивачам перешкод в користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 шляхом звільнення останньої від торговельного металевого кіоска.

Виконавче провадження з приводу виконання даного рішення було закрито з підстав, що відповідач ОСОБА_4 в ході виконання рішення суду продав металевий кіоск матері своєї дружини ОСОБА_5, що стверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 22.08.2012 року (а.с.17, 19-23, 25).

В подальшому, рішенням Кременецького районного суду від 28.05.2013 року ОСОБА_5 зобов'язано не чинити ОСОБА_1 перешкод в користуванні земельною ділянкою АДРЕСА_1 та звільнити земельну ділянку позивача від металевого кіоска.

Однак, виконавче провадження з примусового виконання рішення суду знову було закрито у зв'язку з продажем 25.01.2013 року ОСОБА_5 згідно письмового договору (а.с.18) переносного металевого кіоска своїй доньці ОСОБА_2 (відповідачу в даній справі), незважаючи на існування встановленої судом заборони про відчуження кіоска (а.с.24).

Постановою від 26.07.2014 року ст.слідчого СВ Кременецького РВ УМВС України в Тернопільській області кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.382 КК України закрито в зв'язку з відсутністю в діянні ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення (а.с.29-31).

На вказані перелічені вище обставини позивач посилався, як на підставу для задоволення його заяви про забезпечення позову.

Разом з тим, постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1, суд першої інстанції не врахував вимог закону, які регулюють питання вирішення заяв про забезпечення позову та усіх обставин справи, підтверджених відповідними доказами, й на думку колегії суддів, безпідставно надав перевагу інтересам відповідача, зазначивши, що вжиття заходів забезпечення позову порушуватиме права ОСОБА_2 на розпорядження своєю власністю (металевим кіоском).

Крім цього, формально відмовивши у задоволенні заяви, суд жодним чином не спростував доводи заяви позивача та не обгрунтував свої висновки в частині такої відмови з підстав, що невжиття заходів забезпечення позову жодним чином не утруднить виконання рішення.

За вказаних обставин оскаржувана ухвала не може вважатися законною, а тому підлягає скасуванню з постановленням апеляційним судом нової ухвали про задоволення заяви ОСОБА_1 в повному обсязі.

При цьому, на думку колегії суддів, підтверджені документально факти наявності тривалих судових спорів з приводу знаходження металевого кіоска, рішення по яких ухвалювалися в користь позивача, однак не виконувалися в зв'язку з ухиленням відповідачів (чоловіка та матері відповідача у даній справі) внаслідок відчуження спірного майна, про що відповідачу у даній справі не могло бути не відомо, оскільки ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є близькими родичами, членами однієї родини, й не зважаючи на це ОСОБА_2 сприяла ухиленню від виконання рішення суду ОСОБА_5, придбавши кіоск у своєї матері за договором купівлі-продажу, а також враховуючи існування реального спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо незаконного розміщення кіоска, належного в даний час відповідачу ОСОБА_2, на земельній ділянці позивача, свідчать про наявність реальної загрози невиконання в майбутньому відповідачем рішення суду в даній справі, тобто про неможливість виконання такого рішення суду, і як наслідок про наявність правової підстави для задоволення вимог позивача ОСОБА_1

Також, з врахуванням того, що відчуження кіоска членами родини відповідача проводилося шляхом укладення як нотаріально посвідченого договору, так і простого письмового договору, колегія суддів вважає, що застосування одночасно двох заходів забезпечення позову (накладення арешту і заборона вчиняти певні дії) відповідатиме положенням ч.2 ст.152 ЦПК України, буде співмірним з заявленими вимогами та в подальшому під загрозою можливості притягнення до кримінальної відповідальності сторони виконавчого провадження сприятиме виконанню відповідачем рішення, яке є кінцевою стадією судового процесу.

Керуючись ст.ст.305 ч.2, 307 ч.2 п.2, 312 ч.1 п.2, 313, 314 ч.1 п.6, 315 ч.1; 317 ч.1, 319 ч.1, 324 ч.1 п.2, 325 ч.1 ЦПК України, колегія суддів

Ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Кременецького районного суду від 29 квітня 2016 року - скасувати. Постановити нову ухвалу, якою заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову задовольнити.

В порядку забезпечення позову в справі № 601/423/15-ц накласти арешт на переносний металевий торговий кіоск, належний на праві власності ОСОБА_2, що знаходиться по АДРЕСА_1 та заборонити відчужувати його до виконання рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Н.Б. Щавурська

Судді : Н.Є. Фащевська

М.В. Ходоровський