Категорія 27Доповідач Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Він-ницької області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Берегового О.Ю., Нікушина В.П.,

при секретарі Торбасюк О.І.,

за участі апелянта, представника позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивачки ОСОБА_4, її представника ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційно-го суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_2, як діє як законний представник в інтересах

ОСОБА_6, до публічного акціонерного товариства

«Платинум Банк» про визнання договору іпотеки недійсним,

за апеляційною скаргою представника позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Вінницького місь-кого суду Вінницької області від 20 червня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

06 серпня 2013 року ОСОБА_2 як законний представник неповнолітньо-го сина ОСОБА_6, 1999 року народження, звернулася у Вінницький місь-кий суд Вінницької області з позовом до публічного акціонерного товариства ( далі - ПАТ ) «Платинум Банк» за участі третьої особи, яка не заявляє само-стійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивачки служби у справах ді-тей Вінницької міської ради про визнання договору іпотеки недійсним ( т. 1, а. с. 1-2 ). З врахуванням наступних додаткових заяв про збільшення та зменшен-ня позовних вимог, в обгрунтування останніх ОСОБА_2 зазначала, що 28 квітня 2007 року вона уклала із ЗАТ «Міжнародний Іпотечний банк», правонас-тупником якого є ПАТ «Платинум Банк», нотаріально посвідчений договір іпо-теки № 3.07041209.в. однокімнатної квартири АДРЕСА_1, яка належала їй на праві приватної власності згідно договору даруван-ня. У даному житловому приміщенні з народження проживав неповнолітній син позивачки ОСОБА_6 Враховуючи відсутність погодження договору про іпо-теку житла з органом опіки та піклування, цей правочин укладений всупереч чинних вимог закону і підлягає визнанню недійсним. З відповідним позовом, а також вимогою про скасування заборони на відчуження квартири, скасування запису в Державному реєстрі іпотек про обтяження ОСОБА_2 звернулася в суд.

Справа розглядалася судами неодноразово (т. 1, а. с. 86-90, 130-134, 157-159, т. 2, а. с. 4-6, 71-74 ).

У травні 2014 року ОСОБА_2 подала суду заяву про збільшення позов-них вимог, де за тих же фактичних обставин просила, крім визначених позов-них вимог у первісній заяві, визнати недійсною власну заяву від 28 квітня 2007 року, посвідчену в нотаріальному порядку та подану банкові під час укладення оспорюваного іпотечного договору, в якій вона стверджувала, що жодна дитина віком до 18 років не має права власності або права користування квартирою АДРЕСА_1; син ОСОБА_6, 1999 року народження, проживає з матір'ю в АДРЕСА_6. Позивачка запевняла банк у достовірності цієї наданої нею інформації ( т. 1, а. с. 205-206, 246 ).

Останнім рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20 червня 2014 року ( т. 2, а. с. 4-8 ) у задоволенні позову ОСОБА_2 в інтере-сах сина ОСОБА_6 відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим 20 червня 2014 року рішенням у справі, представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 оскаржує його в апеляційному порядку, просить дане рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задово-лення позову у повному обсязі. Апелянт вважає оскаржуване рішення суду незаконним, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесу-ального права, за не з'ясування всіх обставин, які мають значення для вирішен-ня справи, без дослідження необхідних доказів ( т. 2, а. с. 81-83 ).

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного су-ду від 29 січня 2016 року ( т. 2, а. с. 92 ) апелянтові поновлений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення суду від 20 червня 2014 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення по апеляційній скарзі апелянта, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на сторо-ні позивачки ОСОБА_4, її представника ОСОБА_5, які підтримали апе-ляційну скаргу та просять її задоволити, дослідивши матеріали справи, проана-лізувавши наявні в ній докази в їх сукупності, перевіривши законність і обгрун-тованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими об-грунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочин-ства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були до-сліджені в судовому засіданні. Умовами обгрунтованості є повне і всебічне з'я-сування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що 28 квітня 2007 року між ЗАТ «Міжнародний Інвес-тиційний банк», правонаступником якого є ПАТ «Платинум банк», та ОСОБА_7 був укладений іпотечний договір № 3.07041209.в., предметом якого є однокімнатна квартира АДРЕСА_1. Суд встановив, що волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їхній вну-трішній волі, іпотечне майно належало на праві власності особисто ОСОБА_2, правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені, як того вимагають норми статті 203 ЦК України.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 травня 2013 року ( т.1, а. с. 35 ) в порядку окремого провадження було задоволено заяву ОСОБА_8 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_6 та встановлено факт, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, постійно проживає в квартирі АДРЕСА_1 з лютого 1999 року по тепе-рішній час ( тобто по день ухвалення судом цього рішення ). Ухвалою колегії суддів Апеляційного суду Вінницької області від 16 жовтня 2014 року ( т. 2, а. с. 55-56 ) апеляційна скарга ПАТ «Платинум банк» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 травня 2013 року була задоволена, вка-зане рішення скасоване, заява ОСОБА_2 в інтересах сина про встановлен-ня факту проживання у певному місці залишена без розгляду. Ухвала апеляцій-ного суду набрала законної или.

Розглянувши по суті позов ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_9 до ПАТ «Платинум банк» про визнання недійсним договору іпотеки від 28 квітня 2007 року № 3.07041209.в., Вінницький міський суд Вінницької області з підстав, викладених у позовних вимогах, 18 листопада 2013 року ухва-лив рішення про задоволення позову у повному обсязі. Дане судове рішення на-брало законної сили згідно ухвали апеляційного суду від 23 грудня 2013 року ( т. 1, а. с. 85-90, 130-134). Однак, ухвалою колегії суддів судової палати у ци-вільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 березня 2014 року рішення Вінницького міського су-ду Вінницької області від 18 листопада 2013 року, ухвала Апеляційного суду Вінницької області від 23 грудня 2013 року скасовані, справа була передана на новий розгляд до суду першої інстанції ( т. 1, а. с. 157-159 ). Вищий спеціалі-зований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказав, що суд першої інстанції не навів мотивів, чому прийняв до уваги довідку про реєстра-цію неповнолітньої дитини в квартирі, переданій в іпотеку, та відхилив довідку, яка надана банком на підтвердження заперечень про відсутність реєстрації не-повнолітніх дітей в указаній квартирі на час укладення спірного договору, що є порушенням статті 212, п. 3 ч.1 статті 215 ЦК України.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ підкреслив, що ОСОБА_2, власноруч підписавши договір іпотеки, підтвердила, що предмет іпотеки не знаходиться у спільній власності, відносно предмета іпотеки не укладено угод про його передачу третім особам, відносно предмета іпотеки відсутні вимоги третіх осіб, у тому числі й тих, що не зареє-стровані у встановленому законом порядку.

Вирішуючи по суті вказаний спір повторно, суд першої інстанції вказав, що посилання позивачки в обгрунтування своїх вимог та таку підставу визнання іпотечного договору недійсним як неотримання відповідачем дозволу органу опіки та піклування на укладення цього договору не можна брати до уваги, оскільки отримання такого дозволу входить до обов'язку батьків неповнолітніх дітей, а не банку.

Суд, керуючись нормами статей 203, 215, 319 ЦК України, Законами Украї-ни «Про охорону дитинства», «Про основи соціального захисту бездомних гро-мадян і безпритульних дітей», роз'ясненнями пункту 4 постанови Пленуму Вер-ховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», дійшов ви-сновку про безпідставність заявленого ОСОБА_2 позову в інтересах не-повнолітнього сина. Законодавчі норми зобов'язують нотаріусів при оформлен-ні правочинів щодо відчуження нерухомого майна аналізувати подані їм доку-менти, зокрема, на предмет існування прав власності чи користування таким не-рухомим майном у неповнолітніх дітей, для чого нотаріуси витребовують із жи-тлово-експлуатаційної організації або іншого уповноваженого органу з питань реєстрації довідку про реєстрацію місця проживання або перебування дитини за адресою майна, що відчужується або заставляється. Оскільки право користу-вання майном члена сім'ї власника житла пов'язано з моментом здійснення реє-страції за місцем проживання особи, то згода органу опіки та піклування на відчуження майна необхідна лише у випадку, якщо дитина є власником ( спів-власником ) цього майна, або має право на користування жилим приміщенням, котре відчужується.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві особистої власності ОСОБА_2 на підставі договору да-рування. Під час розгляду судами справи стосовно законності іпотечного до-говору, а саме 18 грудня 2013 року ОСОБА_2 подарувала в нотаріальному порядку дану квартиру ОСОБА_10, остання 18 червня 2014 року шляхом укладення договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ра-йонного ( не міського, хоча квартира розташована в м. Вінниці ) нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 489, продала помешкання ОСОБА_4, котра є власницею квартири на даний час.

Чинним законодавством України, зокрема, нормами статті 177 СК України передбачено, що батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав, зокрема, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) держав-ній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будин-ку, квартири. Дозвіл органу опіки та піклування на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається в разі гарантування збереження її права на житло.

Суд в оскаржуваному рішенні послався на роз'яснення пункту 44 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримі-нальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування суда-ми законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовід-носин», згідно якого суди повинні виходити з того, чи мала дитина право влас-ності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки ( наприклад, реєстрація неповнолітньої дити-ни в житловому приміщенні, народження дитини після укладення договору іпо-теки ), не є підставою для визнання такого договору недійсним з підстави неви-конання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування.

Суд проаналізував докази позивачки ( зокрема, довідку на підтвердження факту реєстрації та проживання неповнолітнього ОСОБА_6 в іпотечній квартирі ) та дійшов переконання про недоведеність заявлених нею в суд ви-мог.

Для укладення оспорюваного в даний час договору іпотеки ОСОБА_2 особисто надала нотаріусу довідку від 19 квітня 2007 року № 300, видану ДП «Житлово-експлуатаційна частина» ВАТ «Вінницький ламповий завод» про те, що в квартирі АДРЕСА_1 вона та її син ОСОБА_9 не зареєстровані; останні є членами сім'ї подружжя ОСОБА_2 та мешкають в АДРЕСА_6 на території Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області. У заяві на адресу банку і нотаріуса ОСОБА_2 особисто вказала, що вона з сином ОСОБА_9 фактично мешка-ють та зареєстровані в с.Слобідка, жодна дитина віком до 18 років не має права власності чи права користування нерухомим майном, що знаходиться за адре-сою: АДРЕСА_2 ( т. 1, а. с. 243-246 ). Згідно відповіді адресно-довідкового підрозділу управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області від 12 червня 2014 року місце проживання ОСОБА_11 зареєстровано в іпотечній квартирі після укладення 28 квітня 2007 року договору іпотеки його матір'ю, а саме 21 січня 2014 року ( т. 1, а. с. 242 ). З паспорту позивачки ОСОБА_2 вбачається, що вона була знята з реєстра-ції місця проживання в спірній квартирі 18 квітня 2007 року та 23 квітня 2007 року зареєстрована в АДРЕСА_6. Після укладення 28 квітня 2007 року договору іпотеки позивачка 07 травня знялася з реєстрації в селі та 23 травня 2007 року зареє-струвалася в квартирі АДРЕСА_1 ( т. 1, а. с. 5-6 ), а скориставшись судовим рішенням про визнання договору іпотеки недійсним, яке в подальшому було скасоване як незаконне, 18 грудня 2013 року подару-вала цю квартиру ОСОБА_10

Вирішуючи адміністративну справу за позовом ОСОБА_12 ( батька ОСОБА_13 ) до управління Державної міграційної служби України у Він-ницькій області про визнання дій щодо зняття сина з реєстрації місця про-живання у 2007 році протиправними, Вінницький окружний адміністративний суд у постанові від 03 березня 2015 року ( т. 2, а. с. 102-104 ) встановив, що з 1989 року ОСОБА_2 проживала і була зареєстрована в квартирі АДРЕСА_3, яка належала їй на праві приватної власності на підставі договору дарування від 02 липня 2002 року. 18 квітня 2007 року ВГІРФО Замостянського відділу внутрішніх справ було знято ОСОБА_2 з реєстраційного обліку в квартирі АДРЕСА_3 та 23 квітня 2007 року зареєстровано по АДРЕСА_6, що доводиться відміткою у паспорті пози-вачки серії НОМЕР_1. 07 травня 2007 року ОСОБА_2 було знято з ре-єстраційного обліку в с. Слобідка, а 23 травня 2007 року знову зареєстровано в АДРЕСА_1. Разом з матір'ю таким же чи-ном перереєстровувався її син ОСОБА_9.

Вінницький окружний адміністративний суд, посилаючись на ч. 2 ст. 19, ч.1 ст. 33 Конституції України щодо гарантування свободи пересування, вільного вибору місця проживання кожному, хто на законних підставах перебуває на те-риторії України, що кореспондується з положеннями Загальної декларації прав людини 1948 року, Міжнародним пактом про громадянські і політичні права 1966 року, протоколом № 4 до Конвенції про захист прав людини і основопо-ложних свобод 1950 року, керуючись Законом України «Про свободу пересу-вання та вільний вибір місця проживання в Україні», взявши до уваги фактичні обставини справи, встановив, що 13 червня 2014 року до другого міського від-ділу Управління ДМС України у Вінницькій області звернулися особисто ОСОБА_11 та його мати ОСОБА_2 із заявами про зняття з реєстрації місця проживання у зв'язку з вибуттям за іншою адресою: АДРЕСА_4. На задоволення по наслідках розгляду цих заяв позивачка та її син були зняті з реєстрації місця проживання в квартирі АДРЕСА_3. Суд звернув увагу, що станом на 13 червня 2014 року ОСОБА_6 уже виповнилося 15 років, тому у відповідності до вимог Порядку реє-страції місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зраз-ків необхідних для цього документів, затвердженого наказом Міністерства вну-трішніх справ України від 22 листопада 2012 року № 1077, потреби в наданні згоди батьків на зняття особи з реєстрації не було. Адміністративний суд не знайшов доведеними вимоги батька ОСОБА_6 щодо протиправності зняття сина з реєстрації в спірній квартирі. Обставини стосовно постійного про-живання та прописки ОСОБА_6 АДРЕСА_5 слідують лише з особистих пояснень заінтересованих осіб: самого ОСОБА_6 та його матері ОСОБА_2

Суд відмовив у позові ОСОБА_2 в інтересах сина ОСОБА_6 про визнання договору іпотеки недійсним по суті заявлених позовних вимог, пра-вильно визначившись та не прийнявши до уваги доводи представника ПАТ «Платинум Банк» про пропуск позивачкою строку позовної давності для звер-нення в суд з даними вимогами, оскільки в даному випадку позов є недоведе-ним, що є самостійною підставою для відмови в його задоволенні.

Відповідно з ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна до-вести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або запе-речень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухва-лив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних ли-ше формальних міркувань.

Вирішуючи по суті даний спір та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції не помилився у визначенні дійсних правовідносин, що скла-лися між сторонами у справі, застосував ті норми матеріального права, що регу-люють ці правовідносини, не порушив норм процесуального права. Суд ухва-лив рішення, виходячи з доводів і заперечень сторін, з врахуванням принципу їх змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, тому підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення судова колегія не знаходить.

Доводи апеляційної скарги представника позивачки ОСОБА_3 без-підставні і висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК Ук-раїни, колегія cуддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошен-ня, однак вона може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціа-лізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча:/підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом вірно: