Провадження № 2-зз/638/124/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2016 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Штих Т.В.,

за участю секретаря Чаленко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові заяву адвоката ОСОБА_1, ОСОБА_2 ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі № 638/12261/13-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики; за зустрічним позовом ОСОБА_7 та ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання договору позики неукладеним,

встановив:

Заявник адвокат ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаною заявою, в якій просив суд відповідно до ч. 3 та 4 ст. 154 Цивільного процесуального кодексу України скасувати заходи забезпечення позову по даній цивільній справі та звільнити майно із-під арешту, накладеного 24 червня 2015 р. ухвалою Апеляційного суду Харківської області.

Заявник адвокат ОСОБА_3 у судове засідання, призначене на 09 грудня 2016 р., не зявився, про час та місце розгляду даної справи був повідомлений належним чином.

Представник ОСОБА_4 ОСОБА_8 у судове засідання не зявився, надав Клопотання про розгляд даної справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 5 ст. 154 Цивільного процесуального кодексу України, питання про скасування заходів забезпечення позову вирішується в судовому засіданні з повідомленням осіб, які беруть участь у справі. Неявка цих осіб не перешкоджає розгляду питання про скасування заходів забезпечення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відсутність правових підстав щодо задоволення заяви адвоката ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ОСОБА_3, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, 24 червня 2015 р. Апеляційний суд Харківської області постановив ухвалу, якою забезпечив позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики шляхом накладення арешту на майно, яке належить на праві власності ОСОБА_5, а саме: житлову квартиру, яка знаходить за адресою: АДРЕСА_1; 42/100 частини житлової квартири, що знаходить за адресою: АДРЕСА_2; Гараж, який знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Космічна, буд. 23-Б, гараж 6.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2015 р. позовні вимоги ОСОБА_9 були задоволені у повному обсязі; стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 основну суму боргу в розмірі еквівалентному 199819,68 доларів США, що по курсу НБУ на 05 листопада 2014 р. становить 2696966,22 грн., три відсотки річних від простроченої суми боргу в розмірі еквівалентним 9707,57 доларів США, що по курсу НБУ на 05 листопада 2014 р. становить 131023,07 грн., відсотки від суми позики на підставі ч.1 ст. 1048 Цивільного кодексу України в розмірі еквівалентним 36722,22 долара США, що по курсу НБУ на 05 листопада 2014 р. становить 495639,80 гривень та судові витрати, понесені Позивачем по сплаті судового збору, у розмірі 3441,00 гривень; а зустрічний позов ОСОБА_7 та ОСОБА_5 про визнання договору позики неукладеним залишений без розгляду.

На виконані у Відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області перебуває виконавче провадження № 50264705, приєднане до зведеного виконавчого провадження № 48478470, з примусового виконання вищенаведеного рішення про стягнення з ОСОБА_5 грошових коштів за Договором позики на користь ОСОБА_4. Зазначене Рішення на теперішній час не виконано.

16 серпня 2016 р. адвокат ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ОСОБА_3 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова із заявою про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі № 638/12261/13-ц.

27 жовтня 2016 р. ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова у задоволені вищенаведеної заяви про скасування запобіжного заходу було відмовлено. Не погодившись з даною ухвалою адвокат ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ОСОБА_3 звернувся до Апеляційного суду Харківської області з апеляційною скаргою.

22 листопада 2016 р. Апеляційний суд Харківської області постановив ухвалу, якою апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнив частково, ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2016 р. скасував, а справу № 638/12261/13-ц направив до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до мирової угоди, укладеної між позивачкою ОСОБА_2 і відповідачем ОСОБА_5 по справі за позовом про поділ майна подружжя, затвердженої ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 червня 2015 р., право власності на квартиру АДРЕСА_3 та гараж № 6 по вул. Космічній, буд. 23-Б визнано за ОСОБА_2, а на 42/100 частини житлової квартири АДРЕСА_4 визнано за ОСОБА_1.

Відповідно до ст. 154 Цивільного процесуального кодексу України за заявою сторони у справі заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу.

Згідно вимог даної статті із заявою про скасування заходів забезпечення позову має право звернутися лише та особа, яка брала участь у справі. Матеріалами справи встановлено та не заперечувалось заявником, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не були учасниками цивільної справи, у забезпечення позову якої було накладено арешт.

Відповідно правової позиції Верховного суду України, зазначеної у п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Заявником не надано доказів, які підтверджують, що потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 р., виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до абз. 5-7 ч. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику про зняття арешту з майна», заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу (частина третя статті 154 ЦПК). При цьому із заявою про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору (ч. 4 ст. 154 Цивільного процесуального кодексу України). Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У рішенні суду про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту суд зазначає про скасування заходів забезпечення позову, які оскаржуються (пункт 8 частини першої статті 214 Цивільного процесуального кодексу України).

Крім цього, відповідно до ч. 1 та 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 р., особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Натомість заявник звернувся до суду з заявою про скасування заходів забезпечення позову посилаючись на ст. 154 Цивільного процесуального кодексу України. За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав щодо задоволення заяви адвоката ОСОБА_1, ОСОБА_2 ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову.

Крім того, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не позбавлені права звернутися до суду для захисту свого порушеного права з позовною заявою про зняття арешту з майна.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись ст. 154 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 34, 59 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 р., суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви адвоката ОСОБА_1, ОСОБА_2 ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі № 638/12261/13-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики; за зустрічним позовом ОСОБА_6 та ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання договору позики неукладеним - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня проголошення ухвали.

Апеляційна скарга на ухвалу, постановлену без участі особи, яка її оскаржує, може бути подана протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Т.Д. Штих