АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

08 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Саліхова В.В.,Стрижеуса А.М.

при секретарі: П'ятничук В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк»

на заочне рішення Оболонського районного суду м.Києва від 19 серпня 2016 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати ,-

ВСТАНОВИЛА :

Заочним рішенням Оболонського районного суду м.Києва даний позов задоволено.Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку з 07.03.2015 року по 21.12.2015 року у розмірі 60 847.38 грн.

Не погодившись з рішенням суду відповідач подав апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права,неправильне обрахування кількості днів за які слід стягнути середній заробіток . Вважає,що такий період складає 196,а не 198 днів. Зазначає,що розглянувши справу за відсутності представника відповідача,суд порушив його права та позбавив можливості надати пояснення і докази.

В суді апеляційної інстанції представник Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» Мушкало С.М. апеляційну скаргу підтримала з підстав наведених в ній.

Позивач в судове засідання не з'явилася,повідомлена належним чином,надіслала до суду заяву про те,що виїзджає за межі м.Києва й тому просила відкласти розгляд справи.Колегія суддів не вбачає підстав для визнання причин її неявки поважними та відкладення апеляційного розгляду справи. Виходячи з положень ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів ухвалила провести апеляційний розгляд справи за відсутності позивачки.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги,перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає,що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Звертаючись із даним позовом позивач зазначала,що при звільненні її з роботи з нею не був проведений повний розрахунок й тому просила стягнути на її користь з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку з часу її звільнення по день фактичного розрахунку.

Задовольняючи позовні вимоги суд виходив з того,що виплата усіх належних працівникові платежів має провадитися у день звільнення. Оскільки належна при звільненні позивачки з роботи нарахована ,але невиплачена заробітна плата,була виплачена позивачці лише 21.12.2015 року, з відповідача на користь позивачки належить стягнути середній заробіток за 198 робочих днів затримки розрахунку у розмірі 60 847.38 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду і вважає їх правильними.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом сторони перебували у трудових відносинах з 25.12.2007 року по 06.03.2015 року.

Наказом № VII-25-ОС від 05.03.2015 року позивачка була звільнена з посади заступника начальника управління завершення операцій Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» за п.1 ст.36 КЗпП України. Цим же наказом було зобов'язано виплатити їй грошову компенсацію за невикористану відпустку за період роботи з 25.12.2014 року по 06.03.2015 року .

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Разом із цим належна при звільнені з роботи позивачці грошова компенсація за невикористану відпустку була перерахована відповідачем на картковий рахунок позивачки лише 21.12.2015 року .

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У частині другій статті 2 Закону України від 24 березня 1995 № 108/95-ВР «Про оплату праці» передбачено, що додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

У структуру заробітної плати входять інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми (частина третя статті 2 цього Закону).

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. В разі не виконання такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Таким чином, встановивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що позивачці не були виплачені належні їй від установи грошові кошти в день її звільнення, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку.

За наведених обставин колегія суддів вважає,що суд дійшов вірного висновку про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та правильно обрахував період за який належить стягнути середній заробіток з 07.03.2015 року по 21.12.2015 року-день фактичної виплати грошових коштів та його розмір.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Абзацом третімпункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку).

Судом першої інстанції при визначені розміру середнього заробітку зазначені вимоги дотримано і в апеляційній скарзі не вказується на неправильність проведення розрахунків щодо визначення розміру середньоденного заробітку.

Доводи апеляційної скарги про відсутність вини відповідача у затримці виплати коштів та посилання на те,що таке відбулося у зв'язку із початком ліквідаційної процедури, не можна взяти до уваги виходячи з того ,що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності ,передбаченої ст.117 КЗпП.

Така правова позиція викладена ,зокрема у постанові Верховного Суду України від 03.07.2013 у справі № 6-64 цс 13-1, у постанові від 5 жовтня 2016 року у справі № 6-2405цс15 і відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК Україниє обов`язковою для всіх судів України.

Посилання в апеляційній скарзі на те,що не повідомивши належним чином відповідача про розгляд справи,суд обмежив його у праві надати пояснення та докази,колегія суддів вважає безпідставними,оскільки про наявність спору у суді відповідач був обізнаний, представник відповідача знайомився з матеріалами справи,відповідачем оскаржувалися в апеляційному порядку процесуальні дії суду щодо відкриття провадження.

Крім того, відповідач не був позбавлений можливості надати пояснення та докази на підтвердження своїх заперечень по суті позовних вимог до суду апеляційної інстанції. Однак ніяких доказів подано не було,а відтак ці доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає,що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції щодо пред'явлених у рамках даної справи позовних вимог повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення .

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» - відхилити.

Заочне рішення Оболонського районного суду м.Києва від 19 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення ,але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :

Справа № 756/14584/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/14535 /2016

Головуючий у суді першої інстанції: Васалатій К.А.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.