У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2016 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ДемяносовМ.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_6, треті особи: Виконком Самарської районної у м. Дніпропетровську ради, Головне управління Державної міграційної служби в Дніпропетровської області в особі Самарського відділу ДМС України в Дніпропетровської області, про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_3 є її рідним братом. Їхнім батькам належало 29/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1. Вони разом із братом успадкували цю частину після смерті батьків. Позивачу на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 березня 2014 року належить 58/600 частини в домоволодінні АДРЕСА_1. Інші 116/600 частини домоволодіння належать ОСОБА_3, тобто їм належить по 1/3 та 2/3 частки спадкового майна відповідно. Зазначене домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 1089 кв. м. На момент смерті матері, яка померла 22 листопада 2012 року, позивач проживала у спірному домоволодінні. Після смерті матері ОСОБА_4 та ОСОБА_5 самовільно зайняли дві суміжні житлові кімнати. Своєї згоди на вселення та проживання відповідачів позивач не надавала. Вважає, що ОСОБА_3 розпорядився спільним майном на свій розсуд в порушення закону, а тому позивач просила усунути їй перешкоди в здійсненні права власності шляхом виселення відповідачів з приміщень, що складають квартиру № 1 у домоволодінні АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

За змістом ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, зокрема, його дружина, діти і батьки. Членами сім'ї власника будинку може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку, що дії відповідача ОСОБА_3 про надання дозволу на вселення у належний йому будинок свого сина із сім'єю не суперечать вимогам закону. Також вибраний позивачем спосіб захисту свого права не може бути застосований, оскільки задоволення позовних вимог порушить права відповідача ОСОБА_3 на розпорядження своїм майном.

Доводи скарги висновки судів не спростовують та не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, крім того, зводяться до оцінки доказів, їх належності та допустимості, проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_6, треті особи: Виконком Самарської районної у м. Дніпропетровську ради, Головне управління Державної міграційної служби в Дніпропетровської області в особі Самарського відділу ДМС України в Дніпропетровської області, про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ М.В. Демяносов