Справа № 428/3457/15-ц
Провадження № 22ц/782/381/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2016 року, червня місяця, 15-го дня колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі : головуючого судді Яреська А.В., суддів - Карташова О.Ю., Борисова Є.А., за участі секретаря: Попової Т.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку Луганської області цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 24 вересня 2015 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_4, заінтересована особа Департамент соціального захисту населення Луганської обласної державної адміністрації про оголошення фізичної особи померлою,

встановила:

27.04.2015 року заявник ОСОБА_4 звернулася до суду із заявою про оголошення свого чоловіка, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, померлим.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 24 вересня 2015 року заяву ОСОБА_4 про оголошення фізичної особи померлою було задоволено, було оголошено ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, остання відома адреса проживання: АДРЕСА_1, померлим.

На зазначене рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області надійшло три апеляційні скарги - від ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, які є близькими родичами особи, щодо визнання якої померлою було заявлено вимоги до суду. У апеляційних скаргах апелянти вказують на незаконність оскаржуваного ними рішення, вказують на допущені судом порушення норм матеріального та процесуального права, просять скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні вимог за заявою про оголошення фізичної особи померлою.

Вислухавши доповідача, пояснення апелянтів ОСОБА_1 та ОСОБА_2, представника заявниці, обговоривши доводи апеляційних скарг та дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів апеляційного суду приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 234 ЦПК України в порядку окремого провадження судом розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових або майнових прав підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав, зокрема про оголошення фізичної особи померлою у відповідності до ст. 249 ЦПК України

Статтею ст. 303 ЦПК України є передбачено , що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Статті 213, 214 ЦПК України вказують на те, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як передбачено ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частина 2 ст. 59 ЦПК України передбачає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Задовольняючи заяву ОСОБА_4 суд першої інстанції виходив з того, що наданими суду доказами підтверджується факт відсутності відомостей про місце перебування ОСОБА_5 в місці постійного проживання протягом шести місяців та того, що не зважаючи на вжиті заходи одержати відомості про місце його перебування не вдалося. Суд першої інстанції дійшов до висновків про те, що наведені заявником докази свідчать про високу ступінь ймовірності смерті ОСОБА_5, що дає суду підстави для оголошення його померлим після спливу шести місяців з дня його зникнення, що призначене для усунення невизначеності, яка склалася щодо правовідносин за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме.

Колегія суддів не може погодитись із такими висновками суду першої інстанції, адже до них він дійшов поспішно, без належного встановлення фактичних обставин по справі, із порушенням норм матеріального та процесуального права. Як було роз'яснено у Постанові Пленуму ВСУ N 5 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» «громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, … на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав без вісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим».

Відповідно до приписів ст. 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Фізична особа, яка пропала безвісти у зв'язку з воєнними діями, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв'язку з воєнними діями, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.

Звертаючись до суду із заявою про оголошення особи померлою ОСОБА_4 посилалась на те, що є дружиною ОСОБА_5, у них є троє спільних дітей, 17.09.2014 року у м. Стаханові, на території, що тимчасово не контролюється українською владою її чоловіка ОСОБА_5 протиправно позбавили волі невідомі озброєні особи у камуфльованому одязі після чого досі немає звісток про його місцезнаходження та стан здоров'я, по факту незаконного позбавлення волі порушено кримінальну справу. Вимоги за заявою до суду мотивувала і тим, що МВС України кваліфікувало факт незаконного позбавлення як злочин, а отже вважала встановленою наявність обставин, що загрожували смертю її чоловіку.

Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду, адже описані заявницею у заяві події та обставини зникнення ОСОБА_5 не можуть бути кваліфіковані як такі, що дають підстави для застосування положень ст. 46 ЦК, не дають таких підстав і посилання заявниці на матеріали попереднього слідства по кримінальній справі, адже порушена вона з приводу протиправного позбавлення волі а не життя, немає достовірних відомостей про те, що ОСОБА_5 пропав безвісти за обставин, що загрожували йому смертю, тоді як стаття 60 ЦПК передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції не встановив кола близьких осіб ОСОБА_5, чим порушив норми процесуального права щодо ухвалення рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин по справі, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Між тим мати ОСОБА_5 - ОСОБА_1, його батько ОСОБА_2 та брат ОСОБА_3 заперечують проти оголошення ОСОБА_5 померлим, вказують на те, що проведення антитерористичної операції триває і досі немає достовірних відомостей для застосування ст. 46 ЦК, повідомляють суд про відому їм інформацію, що дає їм певні підстави сподіватись на те, що ОСОБА_5 перебуває у полоні і ще є живим. З огляду на час, що пройшов з моменту зникнення ОСОБА_5 заявниця не позбавлена права просити суд про визнання свого чоловіка безвісно відсутнім у передбаченому ст.43 ЦК порядку.

Отже, з огляду на викладене вище, та беручи до уваги, що на момент винесення оскаржуваного судового рішення у місці постійного проживання ОСОБА_5 немає відомостей про місце перебування, проте з моменту його зникнення безвісті ще не минуло трьох років, а обставини його зникнення не можуть бути розціненими як такі що безсумнівно загрожували йому смертю або давали підставу припускати його загибель від певного нещасного випадку - то за таких обставин колегія суддів погоджується із доводами апеляційних скарг та вважає за необхідне скасувати оскаржуване рішення із винесенням нового рішення про відмову у задоволенні заявлених вимог про оголошення фізичної особи померлою.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 315-316 ЦПК України, судова колегія

вирішила :

Апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 24 вересня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог за заявою ОСОБА_4 про оголошення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 померлим.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: