Справа № 454/2653/15 Головуючий у 1 інстанції: Пахут С.О.
Провадження № 22-ц/783/2511/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої: Крайник Н.П.

суддів: Мельничук О. Я., Штефаніци Ю. Г.

при секретарі: Куцику І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 21 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального закладу Сокальської районної ради Львівської області «Сокальська центральна районна лікарня» про визнання незаконним наказу про застосування дисциплінарного стягнення,-

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до КЗ Сокальської районної ради Львівської області «Сокальська центральна районна лікарня» про визнання незаконним наказу про застосування дисциплінарного стягнення.

В обґрунтування вимог покликався на те, що з 20.05.2013р. він перебуває на посаді лікаря -терапевта госпрозрахункового відділення Комунального закладу Сокальської районної ради Львівської області «Сокальська центральна районна лікарня». Оскаржуваним наказом від 17.09.2015 року на нього накладено дисциплінарне стягнення у виді догани за порушення трудової дисципліни, а саме невиконання наказу головного лікаря, проте не зазначено, який саме наказ ним не виконано. Вважає, що трудову дисципліну він не порушував, посадові обов»язки виконує сумлінно, перед винесенням наказу йому не пропонували надати пояснення, чим роботодавцем порушено порядок застосування дисциплінарних стягнень. Оскаржуваний наказ не відповідає вимогам Постанови Кабінету міністрів України №1242 від 30.11.2011р. та Типовій інструкції з діловодства в органах виконавчої влади, ОСОБА_3 міністрів АРК, місцевих органах виконавчої влади, затвердженій Наказом Міністерства охорони здоров»я №143 від 25.02.2014р.

Він не міг не надати комісії доступу до карток форми 142/0, оскільки не є відповідальним за їх зберігання. Вважає, що через те, що ОСОБА_4 не приступила до виконання обов»язків відповідальної особи за зберігання вищевказаних карток, комісія була позбавлена можливості до їх доступу.

Просив визнати незаконним наказ Комунального закладу Сокальської районної ради Львівської області «Сокальська центральна районна лікарня» від 17.09.2015 року № 142-К/ТМ «Про порушення трудової дисципліни лікарем-терапевтом госпрозрахункового відділення».

Оскаржуваним рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 21 січня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Комунального закладу Сокальської районної ради Львівської області «Сокальська центральна районна лікарня» про визнання незаконним наказу про застосування дисциплінарного стягнення відмовлено.

Рішення оскаржив позивач ОСОБА_2, вважає таке незаконним,необґрунтованим, ухвалениме з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

В апеляційній скарзі зазначає,що суд не врахував того факту, що Акт від 17.09.2015 року складено без його участі, у такому не зазначено його пояснень. Він не чинив жодних перешкод у доступі до карток форми 142/0, оскільки не є відповідальним за зберігання зазначених карток. Відповідальною за зберігання карток форми 142/0 призначено ОСОБА_5, а за її відсутності, комісія 17.09.2015 року не змогла отримати доступ до карток форми 142/0, про що він 17.09.2015 року написав службову записку на імя головного лікаря ОСОБА_3

Також, звертає увагу, що в наказі роботодавець не обґрунтував підставність, наявність наслідків і їх причинний зв'язок у діях ОСОБА_2

Просить рішення Сокальського районного суду від 21 січня 2015 року скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників розгляду справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, районний суд виходив з того, що позивач ОСОБА_2 не допустив комісію, яка виконувала наказ головного лікаря та особу, відповідальну за їх зберігання, до карток форми 142/0, про що він сам ствердив, як у свої письмових поясненнях на ім»я головного лікаря, так і в судовому засіданні, при цьому, позивач не був уповноважений зберігати, видавати чи відмовляти у видачі зазначених карток.

При цьому, ОСОБА_2 17.09.2015 р. безпосередньо перед оголошенням йому догани, надав головному лікарю письмові пояснення з приводу допущеного порушення трудової дисципліни, тому покликання останнього на те, що йому не пропонували надати пояснення, не заслуговують на увагу.

Колегія суддів в повній мірі погоджується з такими висновками районного суду з наступних підстав.

Згідно із ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод конституційне право на судовий захист повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Частинами 1, 7 ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно із ст. ст. 2-1, 5-1 КЗпП України держава забезпечує рівність трудових прав усіх громадян незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, роду і характеру занять, місця проживання та інших обставин, крім цього, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Матеріалами справи встановлено, що згідно наказу головного лікаря від 10.05.2013 р., позивач ОСОБА_2 працює на посаді лікаря-терапевта госпрозрахункового відділення Комунального закладу Сокальської районної ради Львівської області «Сокальська центральна районна лікарня» (а.с. 69-71).

Відповідно до посадової інструкції № 1130 від 16.05.2013р., лікар терапевт госпрозрахункового відділення здійснює керівництво медичною комісією, яка складається з працівників госпрозрахункового відділення та проводить платні медичні огляди відповідно до положення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 1996 року № 1138.

В своїй діяльності лікар-терапевт підпорядковується безпосередньо завідувачу поліклініки, головному лікарю та заступникам головного лікаря.

За неналежне виконання або невиконання своїх посадових обов»язків, помилкові дії чи бездіяльність, неприйняття рішень, що входять у сферу його компетенції, а також за невиконання або неповне виконання обов»язків, що передбачені посадовою інструкцією, а також правилами внутрішнього трудового розпорядку, лікар-терапевт несе відповідальність в межах, визначених законодавством України про працю та Кримінальним кодексом України.

З посадовою інструкцією ОСОБА_2 ознайомлений 16.05.2013р., про що свідчить його особистий підпис (а.с. 10-12).

Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до ст. 147 КЗпП України за одне й те ж саме порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано одне дисциплінарне стягнення: або догана, або звільнення.

З оскаржуваного наказу «Про порушення трудової дисципліни лікарем терапевтом госпрозрахункового відділення» № 142 К/ТМ від 17.09.2015р. вбачається, що лікарю терапевту госпрозрахункового відділення ОСОБА_2 оголошено догану за порушення трудової дисципліни, а саме невиконання наказу головного лікаря.

Із змісту наказу вбачається, що 17.09.2015 року лікар-терапевт госпрозрахункового відділення ОСОБА_2 відмовився надати доступ до карток форми 142/0 для звірки з банківськими виписками, чим перешкоджав виконанню наказу головного лікаря № 138 від 10.09.2015 року «Про проведення ревізії госпрозрахункового відділення».

Підстави винесення наказу: доповідна комісії з проведення ревізії госпрозрахункового відділення від 17.09.2015 р., акт від 17.09.2015 р. «Про недопущення до ревізії госпрозрахункового відділення», пояснення лікаря - терапевта Я. ОСОБА_2 від 17.09.2015 р. (а.с. 8, 26).

Порядок застосування дисциплінарних стягнення врегульовано ст. 149 КЗпП України.

Зокрема, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення, при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач вимоги про надання позивачем письмових пояснень про порушення трудової дисципліни виконав, позивач надав пояснення від 17.09.2015 р. стосовно вчиненого проступку, обставини, за яких вчинено проступок (а.с. 27).

З оскаржуваним наказом позивач ОСОБА_2 ознайомився 18.09.2015р., оскільки 17.09.2015 р. працював до 14.45год.

Недопустивши комісію до карток, ОСОБА_2 порушив наказ № 138 від 10.09.2015р., наказ № 203КТ/Р від 16.09.2015р.

Наведені обставини підтверджені показаннями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_6

Зазначеними доказами стверджується, що ОСОБА_2 не допустив комісію для перевірки обґрунтованості оплати за медичні огляди водіїв транспортних засобів, наркологічних та психіатричних сертифікатів, створену наказом головного лікаря КЗСРРЛО «Сокальська ЦРЛ» № 138 від 10.09.2015р. до перевірок карток форми 142/0, що визнав сам позивач ОСОБА_2 у своїх письмових поясненнях на ім»я головного лікаря, а відтак в судовому засіданні знайшов підтвердження факт порушення останнім трудової дисципліни, що полягає у не- виконанні наказу головного лікаря.

Разом з цим, як зазначає сам позивач, він не був уповноважений зберігати, видавати чи відмовляти у видачі зазначених карток.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 21 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді: О.Я. Мельничук

ОСОБА_7