Справа №486/235/16-ц 06.06.2016 06.06.2016 06.06.2016
Провадження №22-ц/784/1414/16
Категорія 54 Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
Доповідач апеляційного суду ОСОБА_2

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 червня 2016 р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Шаманської Н.О.,

суддів: Данилової О.О., Колосовського С.Ю.,

із секретарем судового засідання: Андрієнко Л.Д.,

за участю позивача ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 29 квітня 2016 року за позовом

ОСОБА_3

до

Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

(далі ДП НАЕК «Енергоатом»)

про поновлення на роботі,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 р. ОСОБА_3 звернувся з позовом до ДП НАЕК «Енергоатом» про поновлення на роботі.

Позивач зазначав, що з 20 червня 2012 р. працював на посаді інженера-програміста служби інформаційних технологій у ВП «ЮУ АЕС». Наказом виконуючого обовязки генерального директора ВП «ЮУ АЕС» № 57-лс від 21 січня 2016 р. його звільнено з роботи 26 січня 2016 р. за прогул без поважних причин, на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Посилаючись на невідповідність причини звільнення дійсним обставинам, порушення порядку накладення дисциплінарного стягнення та його неознайомлення з наказом про звільнення, позивач просив поновити його на посаді інженера-програміста служби інформаційних технологій у ВП «ЮУ АЕС».

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 29 квітня 2016 р. в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне зясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню на підставі наступного.

Так, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу без поважних причин.

Судом встановлено, що з 20 червня 2012 р. ОСОБА_3 працював на посаді інженера-програміста служби інформаційних технологій у ВП «ЮУ АЕС».

Наказом № 57-лс від 21 січня 2016 р. його звільнено з роботи 26 січня 2016 р. за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Підставами для звільнення стала відсутність позивача на роботі 30 січня 2015 р., яку відповідач вважав прогулами без поважних причин.

Так, з матеріалів справи вбачається, що дійсно 30 грудня 2015 р. позивач прибув на роботу о 10-00 годині з ознаками алкогольного спяніння. В звязку з цим, начальник служби інформаційних технологій ВУ «ЮУ АЕС» ОСОБА_6 запропонував йому пройти медичне обстеження Від проходження медичного обстеження позивач відмовився та пішов з роботи і до кінця робочого дня на роботі не зявлявся.

Зазначені обставини підтверджуються службовою запискою «Про порушення трудової дисципліни» № 24-4 (а.с.23), доповідною запискою інженера-програміста ОСОБА_7 від 30 грудня 2015 р. (а.с. 24), актом № 1 про відсутність працівника на роботі від 30 грудня 2015 р. (а.с. 25 ), актом № 3 про відмову працівника пройти позачергове медичне обстеження, огляд на встановлення стану опяніння (а.с.27), протоколом зборів трудового колективу від 18 січня 2016 р. ( а.с. 29-30).

Крім того, допитаний у суді першої інстанції в якості свідка ОСОБА_6 начальник служби інформаційних технологій ВП «ЮУ АЕС», підтвердив факт відсутності позивача на робочому місці 30 грудня 2015 р. з 8.00 до 10.15 годин та з 10.40 до 17.00 години.

Згідно протоколу засідання профспілкового комітету від 21 січня 2016 р. № 212 , профспілковий комітет дав згоду на звільнення ОСОБА_8 за прогул без поважних причин 30 грудня 2015 р. ( а.с. 22).

Не заперечуючи факту відсутності на роботі, позивач посилався на поважність причин, а саме причиною прогулу позивач вважав його страждання від безсоння. З метою подолати безсоння позивач вимушений був вжити перед ранком алкогольні напої, у звязку з чим і запізнився на роботу, а в подальшому щоб уникнути конфлікту, вимушений був залишити робоче місце.

Проте, цю причину не можна вважати такою, яка дає підстави виправдати відсутність позивача на робочому місці протягом майже цілого робочого дня.

При обранні виду стягнення, власник врахував ступінь тяжкості вчиненого проступку, попередню роботу працівника, а саме те, що ОСОБА_3 раніше мав порушення трудової дисципліни, а тому з урахуванням положень ст.149 КЗпП України застосував до позивача стягнення за порушення трудової дисципліни у вигляді звільнення.

За такого, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що звільнення ОСОБА_3 з посади інженера програміста за п. 4 ст. 40 КЗпП України проведено без порушень діючого законодавства, а тому вірно відмовив у задоволенні позову.

Послання позивача в апеляційній скарзі на те, що фактично 30 грудня 2015 р. він був відсторонений від роботи начальником служби ОСОБА_6 на підставі ст. 46 КЗпП України, а тому й залишив робоче місце, не можуть бути підставою для поновлення на роботі, оскільки обставини на які посилається позивач жодними доказами не підтверджені, а навпаки спростовуються поясненнями самого позивача (а.с.35), доповідною запискою ОСОБА_6 (а.с. 23).

До того ж наказ про відсторонення позивача від роботи відповідачем не виносився.

Твердження ОСОБА_3 відносно неправомірності прийнятого на засіданні профспілкового комітету рішення про надання згоди на його звільнення, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки рішення профспілкового комітету у повній мірі відповідає нормам діючого законодавства. При вирішенні питання про надання згоди на звільнення дотримано вимоги про участь у засіданні більше половини членів профкому ( 16 із 21), а питання винесено на розгляд профкому на підставі рішення генерального директора ВП «ЮУ АЕС» про звільнення.

За такого, колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення, ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 29 квітня 2016 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: О.О. Данилова

ОСОБА_9