У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Маляренко А.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Департаменту культури виконавчого органу Київської міської ради про зобов'язання підписати контракт,

в с т а н о в и в :

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про зобов'язання відповідача підписати з ним контракт, як з генеральним директором Національного історико-архітектурного музею "Київська фортеця", два примірника якого підписані ним 12 травня 2015 року та направленні на адресу відповідача.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що з 10 травня 1995 року працював на посаді директора історико-архітектурної пам'ятки-музею "Київська фортеця". 05 листопада 2012 року його було звільнено, однак, рішенням апеляційного суду м. Києва від 13 березня 2014 року звільнення визнано незаконним і його поновлено на посаді директора Національного історико-архітектурного музею "Київська фортеця" з 05 листопада 2012 року. На виконання рішення суду Департаментом культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 11 березня 2015 року видано наказ № 73-к про поновлення його на роботі, однак у пункті 5 наказу зазначено про укладення контракту з генеральним директором Національного історико-архітектурного музею "Київська фортеця" в установленому порядку терміном на один рік.

Позивач вважав, що вказаний пункт наказу порушує його права, оскільки змінює існуючу форму трудового договору, та погіршує його становище. 12 травня 2015 року він направив на адресу відповідача листа та підписаний ним контракт, з пропозицією його укладення, однак відповіді не отримав, тому просив про примусове виконання обов'язку в натурі.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року у позові відмовлено.

У касаційній скарзі управління ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Разом з тим, заявник подав касаційну скаргу з пропуском строку на касаційне оскарження, встановленого чинним законодавством, проте ним подано клопотання про поновлення цього строку з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин.

Відповідно до ч. 2 ст. 325 ЦПК України, у разі пропущення строку на касаційне оскарження, з причин, визнаних поважними, суддя касаційної інстанції за заявою особи, яка подала касаційну скаргу, може поновити цей строк.

Наведені у клопотанні доводи свідчать про поважність причин пропуску процесуального строку на касаційне оскарження.

За таких обставин клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень слід задовольнити.

Проте, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішили спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог, конкретних обставин справи, та на підставі наданих сторонами доказів дійшли правильного висновку про те, що права позивача у зв'язку із не підписанням відповідачем запропонованого ним контракту порушені не були, оскільки нормами трудового законодавства не передбачена можливість примусового зобов'язання роботодавця до підписання контракту з працівником.

Згідно ч.2 ст. 337 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку, що судами при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судового рішення.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України

у х в а л и в:

Поновити управлінню ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Департаменту культури виконавчого органу Київської міської ради про зобов'язання підписати контракт, відмовити.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних А.В. Маляренко

і кримінальних справ