У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоНаумчука М.І.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Карпенко С.О., Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжя-Авто» до ОСОБА_6 про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, за касаційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжя-Авто» - Штаудінгер Анни Вікторівни - на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 09 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Запоріжжя-Авто» (далі - ТОВ «Запоріжжя-Авто») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної підприємству його працівником.

На обґрунтування вимог ТОВ «Запоріжжя-Авто» посилалося на те, що ОСОБА_8 перебував із товариством у трудових відносинах та з 02 квітня 2014 року працював на посаді завідувача магазином запасних частин. Оскільки його робота пов'язана із прийманням на зберігання та продажем товарно-матеріальних цінностей, з ним був укладений договір про повну матеріальну відповідальність.

З 09 липня 2014 року без поважної причини відповідач не з'являвся на своєму робочому місці, про що складені акти та оформлена службова записка на керівника підприємства. У зв'язку з тривалою відсутністю відповідача, що призвело до зупинення діяльності магазину, на підставі наказу на підприємстві від 07 серпня 2014 року № 75 була проведена інвентаризація, про що складено протокол засідання інвентаризаційної комісії від 30 вересня 2014 року. У результаті інвентаризації встановлена нестача товарно-матеріальних цінностей на суму 212 643 грн 88 коп. (без ПДВ). Відповідач був повідомлений про дату проведення інвентаризації та запрошений для прийняття участі в ній, проте участі в її проведенні не взяв, пояснень не надав. Сума нестачі встановлена за результатами інвентаризації товарно-матеріальних цінностей, переданих ОСОБА_8, в розмірі 212 643 грн 88 коп., визначена на підставі даних бухгалтерського обліку відповідно до вимог законодавства.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 212 643 грн 88 коп.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 09 вересня 2015 року, в задоволенні позову ТОВ «Запоріжжя-Авто» до ОСОБА_6 про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, відмовлено.

У касаційній скарзі представник ТОВ «Запоріжжя-Авто» - Штаудінгер А.В. - порушує питання про скасування оскаржуваних рішень із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 з 01 січня 2006 року працював у Закритому акціонерному товаристві «Запоріжжя-Авто» (далі - ЗАТ «Запоріжжя-Авто»). 10 квітня 2007 року з посади інженера 1 категорії був переведений на посаду начальника групи закупівлі і оптового продажу запчастин (т. 1, а. с. 88, 90).

За період роботи ОСОБА_6 ЗАТ «Запоріжжя-Авто» було реорганізовано в ТОВ «Запоріжжя-Авто», а з відповідачем було укладено два договори про повну матеріальну відповідальність: 01 вересня 2011 року - як із касиром (т. 1, а. с. 10); 30 червня 2012 року - як із завідуючим магазином № 4 (т. 1, а. с. 89).

ОСОБА_6 02 квітня 2010 року звертався до генерального директора товариства із заявою про переведення його з посади начальника відділу на посаду завідуючого магазином № 4 (т. 1, а. с. 84).

Наказом на товаристві від 02 квітня 2010 року № 09/К-00125 ОСОБА_6 було переведено на посаду завідуючого магазину. Копія наказу про переведення, що додана до позовної заяви (т. 1, а. с. 9), не відповідає оригіналу (т. 1, а. с. 79), так, в копії відсутні підстави переведення, в оригіналі, на відміну від копії, вказано, що працівник переводиться на посаду постійно. В обох випадках з наказом про переведення працівника не ознайомлювали.

Згідно із заявою на переведення (т. 1, а. с. 84), заяв про надання відпусток (т. 1, а. с. 85-87), особової картки (т. 1, а. с. 90) ОСОБА_6 був ознайомлений з умовами праці на посаді завідуючого магазином, на яку був переведений, та з 02 квітня 2010 року приступив до роботи та виконував обов'язки за вказаною посадою.

Відповідно до п. 1 договору від 30 червня 2012 року № 47-з про повну індивідуальну матеріальну відповідальність ОСОБА_6 як завідуючий магазином № 4 прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення зберігання ввірених йому підприємством матеріальних цінностей і грошових коштів. У випадку незабезпечення з вини робітника збереження ввірених йому матеріальних цінностей та грошових коштів визначення розміру шкоди, спричиненої підприємству, та її відшкодування проводяться відповідно до чинного законодавства. Робітник не несе матеріальної відповідальності, якщо шкода спричинена не з його вини (п. 4 договору) (т. 1, а. с. 89).

09 липня 2014 року відповідачна роботу не вийшов та в подальшому на товаристві не з'являвся (т. 1, а. с. 11, 13, 14). Ключі від магазину передав через знайомого, трудову книжку не отримував, за нею не звертався.

Наказом на товаристві від 07 серпня 2014 року № 75 у зв'язку з тривалою відсутністю матеріально відповідальної особи ОСОБА_6 та у зв'язку зі зміною матеріально відповідальної особи була призначена інвентаризація в магазинах № № 4 та 12 (т. 1, а. с. 12).

Згідно з наказом від 07 серпня 2014 року № 75 інвентаризація проводилась на підставі чинної на час проведення Інструкції з інвентаризації основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів і документів та розрахунків, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 11 серпня 1994 року № 69 (далі - Інструкція).

Відповідно до протоколу засідання інвентаризаційної комісії від 30 вересня 2014 року за результатами проведення інвентаризації з додатками 1-4 встановлена недостача товарно-матеріальних цінностей у магазинах № № 4, 12 в розмірі 212 643 грн 88 коп. (т. 1, а. с. 17-58).

Згідно із указаним протоколом нестатки у магазині № 4 становлять 170 515 грн 85 коп., у магазині № 12 - 41 833 грн 78 коп., а також відсутній мобільний телефон Nokia вартістю 94 грн 25 коп., ноутбук Toshiba M45S165 вартістю 200 грн.

Магазин АДРЕСА_1, є філією магазину № 4, розташованого за адресою: АДРЕСА_2. Остання інвентаризація магазину № 12 проводилась 27 вересня 2013 року (т. 2, а. с. 1-11), магазину № 4 - з 27 вересня 2013 року по 30 вересня 2013 року (т. 2, а. с. 12-58). Договір про надання послуг охорони об'єкта за адресою: АДРЕСА_3, торговий ряд 11, місце 72 (магазин № 12), було укладено позивачем з ПП «Приватна юридична фірма «Олімп «2» 10 грудня 2013 року (т. 1, а. с. 158-159). Інформація із зняття та постановки на охорону об'єкта № 15А за адресою: АДРЕСА_2 (магазин № 4), надана позивачем за період з 20 червня 2014 року по 09 липня 2014 року та з 09 липня 2014 року по 11 серпня 2014 року (т. 1, а. с. 156, 157).

Під час розгляду справи в апеляційному порядку позивачем заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи інвентаризаційного опису від на 27 вересня 2013 року № ИТ-0000155 та № 0000156, товарні звіти по магазину № 4 та товарні звіти по магазину № 12, які прийняті судом (т. т. 2-9).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, керувався положеннями ст. ст. 130, 134, 135-1, 135-3, 138 КЗпП України та виходив з того, що відповідач, як особа, з якою було укладено договір про повну матеріальну відповідальність, повинен нести повну матеріальну відповідальність за шкоду, завдану ним підприємству внаслідок порушення покладених на нього трудових обов'язків, однак всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, ст. 138 КЗпП України позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що недостача є наслідком саме винних дій відповідача (порушення покладених на нього трудових обов'язків).

Проте з такими висновками судів попередніх інстанцій погодитися не можна.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

Межі матеріальної відповідальності працівників диференціюються залежно від форми вини працівника, характеру допущеного ним порушення обов'язків, виду майна, якому заподіяна шкода, і трудової функції, що виконується працівником. КЗпП України передбачає два види матеріальної відповідальності: обмежену (ст. ст. 132, 133 КЗпП України) й повну (ст. 134 КЗпП України).

Відповідно до п. 1 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст. 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Стаття 135-1 КЗпП Українивстановлює, що письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками, які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

У правовому висновку Верховного Суду України від 25 квітня 2012 року у справі № 6-16цс12 зазначено, що договори про повну матеріальну відповідальність з працівниками, чиї посади (виконувана робота) в Переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва не вказані, юридичної сили не мають і не можуть бути підставою для матеріальної відповідальності у повному розмірі заподіяної з їх вини шкоди.

Суди попередніх інстанцій не перевірили, чи відноситься посада відповідача до Переліку посад і робіт, що виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску) перевезення або застосування в процесі виробництва, затвердженого постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР по праці і соціальних питаннях, Секретаріату Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 28 грудня 1977 року № 447/24.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами.

За відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладено лише обмежену матеріальну відповідальність.

Проводячи оцінку поданих сторонами доказів, суди попередніх інстанцій, встановивши, що на підтвердження факту недостачі та розміру спричиненої шкоди позивачем було надано: товарні звіти про отримання відповідачем під звіт матеріальних цінностей за період: з дати останньої інвентаризації магазинів по дату день виявлення нестачі, не врахували, що працівник, який одержав майно або інші цінності за довіреністю або іншим разовим документом, відповідає за їх втрату, недостачу, ушкодження або псування, якщо до кола його обов'язків входить обов'язок виконати окреме трудове завдання - одержати від третьої особи чи матеріально відповідального працівника трудового колективу за разовою довіреністю або іншим разовим документом під свою відповідальність визначене майно та інші цінності і передати його (повернути) в цілості і збереженості власнику або уповноваженому ним органу.

Вирішуючи спір щодо відшкодування працівником майнової шкоди, заподіяної підприємству, суди попередніх інстанцій не встановили: коло трудових обов'язків працівника, визначених трудовим договором, наявність трудового майнового правопорушення - невиконання або неналежне виконання покладених на нього трудових обов'язків, розмір спричиненої майнової шкоди, за яких обставин заподіяна шкода, чи спричинена шкода діями працівника, чи спричинена шкода з корисних мотивів, який ступінь вини працівника за заподіяну шкоду (за виключенням прямої дійсної шкоди), в якому обсязі майнової шкоди несе відповідальність працівник за встановлених фактичних обставин.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами встановлені неправильно, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ч. 3 ст. 335, ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжя-Авто» - Штаудінгер Анни Вікторівни -задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 09 вересня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: М.І. Наумчук Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова С.О. Карпенко Г.І. Мостова