Справа № 496/3781/16-ц
Провадження № 2/496/1944/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2016 року Біляївський районний суд

Одеської області

в складі: головуючого судді - Трушиної О.І.

при секретарі - Поцелуйко К.Ю.

з участю адвоката - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу і поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, в якому вони знаходяться з 2008 року, а також стягнути з останнього борг у якості її частки у майні подружжя в сумі 156096 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що вони знаходяться у шлюбі з 2008 року. Від шлюбу спільних дітей не мають. Подружнє життя не склалося. Вони не проживають однією сімєю та спільне господарство не ведуть. Під час шлюбу нею особисто було придбано наступне майно: телевізор «Cамсунг» вартістю 1000 грн., пральну машину «Канді» вартістю 3700 грн., холодильник «Індезіт» вартістю 1580 грн., компютер «Самсунг» вартістю 4000 грн., поличка під телевізор вартістю 800 грн., міжкімнатні двері вартістю 800 грн., оббивочний матеріал для дивану вартістю 800 грн., морозильну камеру вартістю 1000 грн., грильницю вартістю 600 грн., вітрину вартістю 2000 грн. Крім того, нею також були придбані будівельні матеріали та металопластикові вікна, які встановлені в будинку, розташованому в м. Біляївка Одеської області по вул. Нижня, 22/1, який належить відповідачу. Також нею було побудовано гараж, на що витрачено 2000 дол. США, вітальню, кухню, коридор - 2500 дол. США, зроблено косметичний ремонт в двох кімнатах на суму 3000 грн. та проведено електроенергію до будинку на суму 10000 грн. Вважає, що вона має право на 1/2 частину вартості перерахованого майна, у звязку з чим вона звернулася з позовом до суду.

Позивачка у судовому засіданні на позовній заяві наполягала. При цьому пояснила, що за час шлюбу нею особисто було придбане все перераховане в позові майно, здійснено будівництво гаражу, реконструкцію і ремонт будинку. Дійти згоди щодо поділу майна вони не можуть, у звязку з чим вона змушена звернутися з позовом до суду. Також пояснила, що збереження сімї неможливе.

Відповідач у судовому засіданні позовну заяву визнав частково і пояснив, що на розірвання шлюбу згоден, оскільки примирення між ними неможливе. Стосовно поділу майна пояснив, що все перелічене позивачкою майно вона не купувала, будівництво і реконструкцію 1/2 частини будинку, яку він успадкував після смерті свого батька, не здійснювала, комунікації до нього не підключала, оскільки майже ніколи не працювала та не мала власних коштів

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, 12 вересня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області між сторонами був зареєстрований шлюб, актовий запис № 233, згідно свідоцтва про шлюб (а.с. 5).

Від шлюбу сторони спільних дітей не мають.

Подружнє життя сторін не склалося, що вони підтвердили у судовому засіданні. Вони не проживають однією сімєю та спільне господарство не ведуть.

Оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сімї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, як це передбачено ст. 112 Сімейного кодексу України, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 носить формальний характер і підлягає розірванню. Тобто вимоги позивачки про розірвання шлюбу підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивачки про стягнення з відповідача вартості 1/2 частини спільного сумісного майна подружжя у сумі 156096 грн., то вимоги в цій частині задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Статтею 57 СК України встановлено, що майно, набуте одним з подружжя у порядку спадкування, є його особистою власністю.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, яке набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 19138353 від 18 березня 2014 року, житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований в м. Біляївка Одеської області по вул. Нижня, 22 належить на праві спільної часткової власності по 1/2 частині ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Біляївської районної держаної нотаріальної контори Одеської області 12 листопада 2012 року та зареєстрованого в реєстрі за № 2-1943, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 успадкували зазначений житловий будинок та земельну ділянку площею 0,088 га, на якій він розташований в рівних частинах після смерті батька ОСОБА_5, померлого 29 лютого 2012 року.

15 квітня 2014 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 уклали договір про спільну часткову власність на зазначену земельну ділянку, посвідчений приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області та зареєстрованого у реєстрі за № 454.

З технічного паспорту на житловий будинок, виготовленого станом на 24 липня 2012 року, вбачається, що житловий будинок складається з таких приміщень: 1-1 кухня площею 18,50 кв.м, 1-2 коридор площею 6,30 кв.м, 1-3 житлова кімната площею 17,9 кв.м, 1-4 житлова кімната площею 10,40 кв.м, 1-5 житлова кімната площею 10,70 кв.м, 1-6 санвузол площею 6,20 кв.м, з надвірними спорудами: літ. Б літня кухня, літ. В сарай, літ. Г сарай, літ. Д вбиральня, літ. Е гараж, І цистерна.

П.24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» встановлено, що не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

1/2 частина житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого в м. Біляївка Одеської області по вул. Нижня, 22, успадкована відповідачем після смерті батька. В період 2010-2011 р.р. будинок належав батькові відповідача, а відомостей про домовленість і його згоду на виконання будь-яких будівельних робіт матеріали справи не містять, у звязку з чим вимоги позивачки про стягнення з відповідача на її користь грошових коштів, витрачених нею на будівництво у 2010 році гаражу, добудову у 2011 році вітальні, кухні та коридору, придбання металопластикових вікон задоволенню не підлягають. Крім того, будівництво позивачкою вітальні спростовується технічним паспортом на житловий будинок станом на 24 липня 2012 року, в якому вона взагалі відсутня.

До того ж, позивачкою не було надано жодного доказу, що будівництво гаражу, реконструкція і ремонт будинку здійснювалися за її власні кошти. Копії наданих позивачкою накладних та товарних чеків про придбання будівельних матеріалів суд до уваги не приймає, оскільки доказів про те, хто їх купував та в процесі якого саме будівництва вони були використані, суду не надано.

Позивачка у судовому засіданні пояснила, що за час шлюбу за власні кошти придбала телевізор «Cамсунг» вартістю 1000 грн., пральну машину «Канді» - 3700 грн., холодильник «Індезіт» - 1580 грн., компютер «Самсунг» - 4000 грн., поличку під телевізор - 800 грн., міжкімнатні двері - 800 грн., оббивочний матеріал для дивану - 800 грн., морозильну камеру - 1000 грн., грильницю - 600 грн., вітрину - 2000 грн. Однак, жодного доказу в підтвердження цих обставин суду не надала.

З матеріалів справи вбачається, що холодильник «Індезіт» та телевізор «Cамсунг» були придбані відповідачем до шлюбу з позивачкою (11.05.2008 року), а тому не належать до спільної сумісної власності подружжя.

Доказів наявності компютеру «Самсунг», полички під телевізор, міжкімнатних дверей та оббивочного матеріалу для дивану, електричного конвектору, пральної машини «Канді», їх вартості, відомостей про придбання, позивачкою також не надано.

Доводи позивачки про підключення нею електроенергії до будинку з оформленням в ПАТ «Одесаобленерго», на що вона витратила 10000 грн., суд до уваги не приймає, як такі, що спростовуються договором про приєднання до електричних мереж та електроустановок від 01 вересня 2014 року, рахунком та копією квитанції про оплату послуг електропостачальника, виданих на імя відповідача.

Як встановлено в судовому засіданні, кошти, витрачені відповідачем на підєднання частини будинку до електро-, газо- та водо- мережі були отримані останнім від його сестри, як співвласниці будинку, в якості компенсації за те, що при розподілі будинку в натурі всі комунікації залишились у її користуванні. Ця обставина підтверджується розпискою від 19 жовтня 2013 року і позивачкою не спростована.

Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що за час перебування в шлюбу ними за спільні кошти були придбані контактний гриль, електродуховка, б/у морозильна камера, б/у холодильна вітрина.

Як пояснив відповідач у судовому засіданні, у звязку з скрутним становищем родини у 2013 році вони продали холодильну вітрину та морозильну камеру, а кошти витратили на поточні потреби сімї, що не спростовано позивачкою. Наявність у теперішній час контактного грилю, електродуховки та їх вартість позивачкою не доведено.

П. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» встановлено, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовна заява в частині стягнення з відповідача вартості 1/2 частини спільного сумісного майна подружжя не знайшла свого підтвердження, а тому задоволенню не підлягає.

Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Позивачкою було сплачено судовий збір у розмірі 2112,96 грн., оскільки позовна заява підлягає задоволенню лише в частині розірвання шлюбу, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,20 грн., тобто пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 60, 61, 68-72, 104, 105, 110, 112 СК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу і поділ майна подружжя задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_3 і ОСОБА_2, зареєстрований 12 вересня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 233 - розірвати.

В частині поділу майна подружжя позовну заяву залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 551,20 грн.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення, через Біляївський районний суд Одеської області.

Суддя Біляївського районного суду

Одеської області: ОСОБА_6