У х в а л а

29 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Романюка Я.М.,

Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про перегляд Верховним Судом України рішення Апеляційного суду м. Києва від 27 січня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 14 квітня 2016 року у справі за позовом Київського національного університету імені Тараса Шевченка до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - Міністерство оборони України, про стягнення заборгованості за проживання в гуртожитку та виселення,

в с т а н о в и л а :

Голосіївський районний суд м. Києва рішенням від 25 червня 2015 року в задоволенні позову Київського національного університету імені Тараса Шевченка (далі - КНУ ім. Тараса Шевченка) про стягнення заборгованості за проживання в гуртожитку та виселення відмовив.

Апеляційний суд м. Києва рішенням від 27 січня 2016 року рішення суду першої інстанції скасував, постановив нове рішення, яким стягнув з ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь КНУ ім. Тараса Шевченка заборгованість з оплати за проживання в гуртожитку 47 тис.

553 грн 32 коп.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 14 квітня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилила, рішення суду апеляційної інстанції залишила без змін.

11 червня 2016 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулися до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Апеляційного суду м. Києва від 27 січня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 квітня 2016 року з передбачених пунктами 1, 2, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав: неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статей 526, 759, 764, 782 Цивільного кодексу України, статті 116 Житлового кодексу Української РСР, пункту 6 частини шостої Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист»; неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм процесуального права, а саме статті 304 ЦПК України щодо права сторони надати пояснення, статті 214 цього Кодексу стосовно питань, які вирішує суд під час ухвалення судових рішень, та статей 10, 60 ЦПК України щодо права на подання доказів; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Обґрунтовуючи підстави подання заяви про перегляд зазначених судових рішень, передбачені пунктами 1, 2 частини першої статті 355 ЦПК України, заявники посилаються на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 квітня, 23 травня, 17 липня та 15 жовтня 2014 року, в яких, на їхню думку, по-іншому застосовано вказані норми матеріального та процесуального права.

Обґрунтовуючи підставу подання заяви про перегляд зазначених судових рішень, передбачену пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявники посилаються на постанову Верховного Суду України

від 1 липня 2015 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пунктів 1, 2, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився суд касаційної інстанції, виходив з того, що відповідачів попереджали належним чином про зміну розміру оплати за проживання в гуртожитку, однак своїх зобов'язань вони не виконали, а тому виникла заборгованість, яку слід стягнути на користь позивача. Суди також зауважили, що оскільки правовідносини, які виникли між сторонами, не випливають з договору найму житла, а ґрунтуються на договорі між позивачем та третьою особою, який не містить положень щодо застосування пільг при оплаті за проживання в гуртожитку, то вказані пільги не можуть бути надані відповідачам.

Разом з тим у наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ містяться такі висновки:

- в ухвалах від 30 квітня, 23 травня, 17 липня 2014 року суд касаційної інстанції відмовивши у відкритті касаційного провадження, зазначив, що касаційні скарги є необґрунтованими і викладені у них доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи;

- в ухвалі від 15 жовтня 2014 року суд касаційної інстанції, залишивши без змін рішення суду апеляційної інстанції, указав на безпідставність позовних вимог у частині стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, оскільки позивач не надав доказів їх належного нарахування.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Крім того, відсутні й підстави для перегляду ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 квітня 2016 року у зв'язку з її невідповідністю викладеному в постанові Верховного Суду України

від 1 липня 2015 року висновку, оскільки судове рішення, про перегляд якого подано заяву, не суперечить зазначеному висновку.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що заява є необґрунтованою, а тому в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Крім зазначеного, у поданій заяві ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 порушують питання про перегляд судових рішень з передбаченої пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм процесуального права, а саме статті 304 цього Кодексу щодо права сторони надати пояснення, статті 214 цього Кодексу стосовно питань, які вирішує суд під час ухвалення судових рішень, та статей 10, 60 цього Кодексу щодо права на подання доказів.

Подана заява в цій частині підлягає поверненню з огляду на таке.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень може бути подана з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ.

Згідно із частиною третьою статті 354 ЦПК України не може бути подана заява про перегляд ухвал суду касаційної інстанції, які не перешкоджають провадженню у справі. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до заяви про перегляд судового рішення, ухваленого за результатами касаційного провадження.

Оскільки ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 подали заяву про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 квітня 2016 року, якою відхилено їхню касаційну скаргу та залишено без змін рішення суду апеляційної інстанції і яка не може вважатися такою, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, то ця заява в частині перегляду зазначеної ухвали з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України, підлягає поверненню заявникам.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом Київського національного університету імені Тараса Шевченка до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - Міністерство оборони України, про стягнення заборгованості за проживання в гуртожитку та виселення за заявою ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про перегляд Верховним Судом України рішення Апеляційного суду м. Києва від 27 січня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 квітня 2016 року відмовити.

Подану заяву в частині перегляду ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 квітня 2016 року з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України, повернути ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк

А.Г. Ярема