У Х В А Л А

9 червня 2016 року м. Київ

Суддя Верховного Суду України Сімоненко В.М., розглянувши клопотання ОСОБА_1 про визначення підсудності цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу в порядку статті 111 ЦПК України,

в с т а н о в и л а:

До Верховного Суду України надійшло клопотання ОСОБА_1 про визначення підсудності цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу в порядку статті 111 ЦПК України.

Із клопотання та доданих до нього матеріалів вбачається, що ОСОБА_1, яка є позивачкою у справі, є громадянкою України, проживає за межами України - у м. Пермі в Росії, ОСОБА_2 - відповідач у справі, є громадянином Федеративної Республіки Німеччини, проживає в АДРЕСА_2. Шлюб між сторонами укладено та зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції - 12 травня 2011 року (свідоцтво про шлюб від 12 травня 2011 року серія НОМЕР_1). Останнє постійне місце реєстрації та проживання позивачки - в АДРЕСА_3, також вона зазначає адресу для листування: АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 111 ЦПК України підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами, за клопотанням позивача визначається ухвалою судді Верховного Суду України. У такому самому порядку визначається підсудність справи про розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, які проживають за межами України.

Статтею 16 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є.

Право на шлюб визначається особистим законом кожної з осіб, які подали заяву про укладення шлюбу. У разі укладення шлюбу в Україні застосовуються вимоги Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу (стаття 55 вищезазначеного Закону).

Відповідно до статті 56 Закону України «Про міжнародне приватне право» форма і порядок укладення шлюбу в Україні між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, а також між іноземцями або особами без громадянства визначаються правом України.

Згідно із частинами 1, 2 статті 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв'язок іншим чином. Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання.

Як убачається із клопотання ОСОБА_1 та доданих до нього матеріалів, позивачка у справі є громадянкою України та проживає на території Росії, відповідач у справі, є громадянином Федеративної Республіки Німеччини, останнє спільне місце проживання її та відповідача на території України, нею не зазначено, а отже відсутні правові підстави для визначення підсудності Верховним Судом України в порядку статті 111 ЦПК України у даній цивільній справі.

Оскільки правові підстави для визначення підсудності Верховним Судом України в порядку статті 111 ЦПК України у даній цивільній справі відсутні, клопотання, подане ОСОБА_1, разом з доданими матеріалами до нього підлягає поверненню заявниці.

Керуючись ст. 111, 121 ЦПК України

у х в а л и л а:

Клопотання ОСОБА_1 про визначення підсудності справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу в порядку статті 111 ЦПК України разом із всіма додатками до нього повернути заявниці.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Верховного Суду України В.М. Сімоненко