Справа №463/4041/16-ц
Провадження №4-с/463/67/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2016 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Гирич С. В.

при секретарі судових засідань ОСОБА_1

з участю представника скаржника ОСОБА_2

державного виконавця Кіт В.Ю.

та представника стягувача ОСОБА_3

в м. Львові

у відкритому судовому засіданні,

розглянувши скаргу ОСОБА_4 на неправомірні дії державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, -

в с т а н о в и в :

скаржник звернулася до суду із скаргою у якій просить зобовязати виконавче провадження ВП №50911683 зупинити, визнати його таким, що має бути повністю закритим, визнати дії державного виконавця неправомірними.

Скаргу обґрунтовує тим, що 11.06.2016 року нею було отримано постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №50911683 на виконання судового наказу Личаківського районного суду м. Львова від 31.08.2015 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Львівобленерго» заборгованості в розмірі 1 267,46 грн. та судового збору в розмірі 121,8 грн. ОСОБА_2 вказаною постановою не погоджується, оскільки судовий наказ не отримувала, а тому у державного виконавця не було підстав для винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Окрім цього, скаржник вважає постанову неправдоподібною, оскільки така не була скріплена печаткою. Вважає, що її конституційні та процесуальні права порушені. Просить заяву задоволити.

В судовому засіданні представник скаржника скаргу підтримав з аналогічних підстав. Доповнив, що у постанові про відкриття провадження зазначено іншу дату подання стягувачем заяви про відкриття провадження, ніж та яка зазначена на самій заяві про подачу виконавчого документу . Тому просить скаргу задоволити.

Представник Личаківського відділу ДВС ЛМУЮ в судовому засіданні відносно скарги заперечила, суду пояснила, що дійсно на виконання Личаківського відділу ДВС ЛМУЮ поступив судовий наказ Личаківського районного суду м. Львова від 31.08.2015 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Львівобленерго» заборгованості в розмірі 1 267,46 грн. та судового збору в розмірі 121,8 грн. разом із заявою представника стягувача 20.04.2016 року. У відповідності до положень ст.19, 25 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем було відкрито виконавче провадження, про що винесено постанову від 25.04.2016 року та розпочато вчинення виконавчі дії. Оскільки виконавчий документ відповідав вимогам Закону України «Про виконавче провадження», а тому державний виконавець зобовязаний відкрити виконавче провадження. Окрім того пояснила, що копія постанови державного виконавця скерована боржнику і така не має скріплюватися в обов»язковому порядку печаткою, оскільки такі вимоги до неї Законом «Про виконавче провадження» не передбачені.

Представник стягувача в судовому засіданні проти скарги заперечила з аналогічних мотивів, вважає, така необґрунтована, не містить жодних посилань на норми права, які порушені державним виконавцем в ході здійснення виконавчого провадження. А тому просить у скарзі відмовити.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, оглянувши матеріали справи, суд скаргу залишає без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Встановлено, що Личаківським районним судом м. Львова винесено судовий наказ від 31.08.2015 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Львівобленерго» заборгованості в розмірі 1 267,46 грн. та судового збору в розмірі 121,8 грн.

Як вбачається із копій документів долучених державним виконавцем (а.с.21-23) 20.04.2016 року представник стягувача ПАТ «Львівобленерго» подала до виконавчої служби судовий наказ від 31.08.2015 року, заяву про примусове виконання судового рішення та копію доручення.

З копії постанови державного виконавця від 25.04.2016 року (а.с.24) вбачається, що в цей день старший державний виконавець Кіт В.Ю. винесла постанову про примусове виконання вказаного виконавчого документу.

У відповідності до положень ст.17 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, в тому числі на підставі судового наказу.

Згідно із положеннями ч.1 ст.19 названого Закону державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Як вбачається із матеріалів скарги, державний виконавець відкрив виконавче провадження на підставі виконавчого документу, який відповідає вимогам ст.18 Закону «Про виконавче провадження» протягом 3 робочих днів з часу подачі заяви представника стягувача на примусове виконання судового рішення.

Доводи скаржника про те, що постанова державного виконавця не має печатки, а тому є незаконною не заслуговують на увагу, оскільки у відповідності до положень ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону, яка діяла на час відкриття провадження, таких вимог до копії постанови, яка направлялася державним виконавцем боржнику не було встановлено.

Окрім цього, із скарги та пояснень представника скаржника вбачається, що незаконність дій державного виконавця полягає в тому, що нею вчинені виконавчі дії на підставі виконавчого документа, який ОСОБА_4 не отримувала, з таким не погоджується.

Оглянувши в судовому засіданні матеріали справи 463/4191/15-ц про видачу судового наказу, судом встановлено, що судовий наказ надсилався боржнику ОСОБА_4 по місцю її проживання у строки передбачені ЦПК України, проте поштове відправлення було повернуто до суду у звязку із закінченням терміну зберігання.

Відповідно до положень ст.105 ЦПК України, боржник має право протягом десяти днів з дня отримання копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування.

Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи 463/4191/15-ц у встановленому законом порядку заява про скасування судового наказу боржником не подавалася.

У звязку із цим суд приходить до переконливого висновку, про те, що державний виконавець діяв в межах повноважень наданих Законом України «Про виконавче провадження», його дії є законними, а тому в задоволенні скарги слід відмовити.

Доводи представника скаржника про те, що у постанові державного виконавця і на заяві про примусове виконання судового рішення зазначено інші дати, та що у своїх запереченнях поданих до суду державний виконавець зазначила, що з 25.04.2016 року до виконавчої служби жодні заяви від стягувача та боржника не поступали, а отже виконавче провадження відкрито не законно, не заслуговують на увагу, оскільки з оглянутих в судовому заяві копії постанови державного виконавця про відкриття провадження та заяви представника стягувача на примусове виконання рішення суду вбачається, що заява стягувача подана і зареєстрована у виконавчій службі 20.04.2016 року і така ж дата зазначена у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Керуючись ст.ст. 383, 386, 387 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

в задоволенні скарги ОСОБА_4 на неправомірні дії державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції відмовити за її безпідставністю.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга в строки і порядок передбачені ч.2 ст.294 ЦПК України до апеляційного суду Львівської області через місцевий суд.

Суддя: Гирич С. В.