АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №621/448/16ц
Провадження № 22-ц /790/6358/16 Головуючий 1 інст. - Нестерцова Н.В.
Категорія: земельні Доповідач - Гуцал Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Гуцал Л.В.,

суддів Котелевець А.В., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Зміївське лісове господарство» на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 05 вересня 2016 року за позовом Державного підприємства «Зміївське лісове господарство» до Чемужівської сільської ради Зміївського району Харківської області, ОСОБА_1, треті особи ОСОБА_2, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_3, відділ Держгеокадастру у Зміївському районі Харківської області, про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування рішення, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки,-

встановила:

У лютому 2016 року Державне підприємство (далі ДП) «Зміївське лісове господарство» звернулось до суду з позовом. Після уточнення позовних вимог (а.с.162-167) позивач просив:

-визнати недійсним та скасувати рішення Чемужівської сільської ради 30 сесії У скликання від 17 вересня 2009 року «Про передачу земельної ділянки у приватну власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд» стосовно ОСОБА_2;

-визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку ОСОБА_2;

-визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки серії НАМ 916181 від 26 травня 2015 року, розташованої за адресою: село Чемужівка Зміївського района Харківської області, вулиця Горлова, 33, кадастровий номер №632186501:01:002:0100, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3;

- зобов'язати державного реєстратора скасувати запис в реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 9792937.

Позивач посилався на те, що відповідно до рішення Чемужівської сільської ради 30 сесії У скликання від 17 вересня 2009 року ОСОБА_2 було передано у приватну власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд земельну ділянку. На підставі цього рішення ОСОБА_2 видано державний акт серія ЯИ №572134 від 22 червня 2010 року на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд за адресою: село Чемужівка Зміївського района Харківської області, вулиця Горлова,33, кадастровий номер №632186501:01:002:0100. В подальшому, ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 26 травня 2015 року відчужила належну їй земельну ділянку на користь ОСОБА_1. Позивач вважає, що спірна земельна ділянка Чемужівською сільською радою передана у власність ОСОБА_2 і з порушенням вимог статей 12, 139, 149Земельного кодексу України та статей 33,57 Лісового Кодексу України, оскільки вказана земельна ділянка, на час їх відчуження перебувала в державній власності та належить до земель лісогосподарського призначення і використовувалась для ведення лісового господарства ДП «Зміївське лісове господарство».

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 05 вересня 2016 року позовну вимогу позивача щодо зобов'язання державного реєстратора скасувати запис в реєстрі речових прав на нерухоме майно за №9792937 залишено без розгляду.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської областія від 05 вересня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ДП «Зміївське лісове господарство» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на його незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги надані позивачем докази на підтвердження своїх вимог викопіювання з планово-картографічних матеріалів базового лісовпорядкування за 2001 рік, та матеріали базового лісовпорядкування за 2011 рік, які відповідно до пункту 5 Розділу VII Прикінцевих положень Лісового Кодексу України до одержання в установленому законом порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, є документами, що підтверджують право на раніше надані землі, а також інформацію уповноважених органів та установ з яких вбачається, що спірна земельна ділянка знаходиться на території 57 кварталу Чемужівського лісництва ДП «Зміївське лісове господарство» та має цільове призначення землі лісогосподарського призначення. Крім того, суд не взяв до уваги, що відповідачем - Чемужівської сільською радою не було надано до суду розробленого, погодженого та затвердженого в установленому законом порядку генерального плану забудови села Чемужівка, а також проекту землеустрою щодо впорядкування території вказаного населеного пункту.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що брали участь у справі та дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст.303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції та не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права, або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування.

Судовим розглядом встановлено, що рішенням 30 сесії У скликання Чемужівської сільської ради Зміївського району Харківської області від 17 вересня 2009 року ОСОБА_2 було виділено земельну ділянку площею 0,25 га у приватну власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд ( а.с.17).

22 червня 2010 року Управлінням Держкомзему у Зміївському районі Харківської області на імя ОСОБА_2 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №572134 площею 0,25 га, який зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 31.

Встановлено також, що 26 травня 2015 року на підставі договору купівлі-продажу серії НАМ № 916181 ОСОБА_2 відчужила спірну земельну ділянку ОСОБА_1 (а.с.58,59).

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірна земельна ділянка перебувала у постійному користуванні ДП «Зміївське лісове господарство» та незаконно була передана Чемужівською сільською радою у власність ОСОБА_2. Відмовляючи у задоволенні перших двох вимог за недоведеністю, суд зазначив, що вимога про визнання договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки є похідною, а тому також не підлягає задоволенню.

Такого висновку суд дійшов з порушенням норм процесуального права.

Матеріали справи свідчать, що після уточнення позовних вимог (а.с.162-167) ДП «Зміївське лісове господарство» визначило, що ОСОБА_2 приймає участь у справі як третя особа. У суді апеляційної інстанції представник позивача підтвердила той факт, що позивач вважає ОСОБА_2 третьою особою у справі і саме такий процесуальний статус останньої був визначений позивачем у суді першої інстанції.

Позовні вимоги заявлено, зокрема про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого на імя ОСОБА_2 та про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки.

Згідно з ч.2 ст. 16, ч.1 ст. 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, зокрема, у зв'язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства.

Такий договір може визнаватись недійсним в судовому порядку з підстав недодержання у момент її вчинення вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 6 ст. 203 ЦК України (ч.1 ст.215 цього Кодексу). При визнанні такого правочину недійсним сторони у справі мають бути сторонами договору.

Судом установлено, що спірний державний акт на право власності на земельну ділянку був виданий на імя ОСОБА_2 і саме вона, як власник була продавцем земельної ділянки, а відтак стороною спірного договору купівлі-продажу.

За змістом ст.33 ЦПК України субєктний склад осіб визначає саме позивач.

Разом з тим, заявляючи вимоги про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку та про визнання угоди купівлі-продажу спірного майна недійсною, позивач не поставив питання про залучення ОСОБА_2, яка має матеріально-правову заінтересованість у вирішенні спору, до участі у справі в якості відповідача.

Отже, оскаржуваним рішенням фактично вирішено питання про права та обов'язки ОСОБА_2, яка залучена позивачем до участі в справі в якості третьої особи.

Таке процесуальне порушення беззаперечно вплинуло на права ОСОБА_2, оскільки процесуальні права третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, є обмеженими у порівнянні з процесуальними правами відповідача.

Так, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, мають процесуальні права і обов'язки, встановлені ст.27 ЦПК України, в той час, як відповідач крім цих прав і обов'язків, має ще і процесуальні права і обов'язки сторони, встановлені ст.31 ЦПК України.

Вказані порушення норм процесуального права залишилися поза увагою суду першої інстанції, який не розяснив позивачу можливі наслідки незалучення ОСОБА_2 до участі у справі саме в якості відповідача. Суд апеляційної інстанції відповідно до норм ЦПК України не наділений повноваженнями вирішити питання про залучення зазначеної особи до участі в справі в якості відповідача.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України, підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення норм процесуального права.

З огляду на наведене, судова колегія скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення про відмову у позові, що не позбавляє позивача можливості звернення до суду з позовом за захистом свого права, яке на думку позивача є порушеним.

Керуючись ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309, 313, ч.2 ст.314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Зміївське лісове господарство» задовольнити частково.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 05 вересня 2016 року скасувати.

У задоволенні позову Державного підприємства «Зміївське лісове господарство» відмовити з інших підстав.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді