У х в а л а

іменем україни

07 грудня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДемяносова М.В.,
суддів:Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В.,Ситнік О.М., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до сільськогосподарського Товариства з обмеженою відповідальністю «Пальміра» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та стягнення збитків, заподіяних внаслідок неодержання доходу, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Черкаської області від 11 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_6 звернулася до суду з даним позовом, яким просила усунути перешкоди у користуванні належною їй земельною ділянкою, розміром 3,1986 га, що знаходиться в адміністративних межах Мехедівської сільської ради Драбівського району, право власності на яку зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за НОМЕР_1, шляхом зобов'язання відповідача утриматися від вчинення перешкод землевпорядній організації при виділенні земельної ділянки в натурі, забезпечення присутності свого представника при проведенні робіт по виділенню земельної ділянки в натурі та підписання акта прийому-передачі земельної ділянки; стягнути з відповідача на користь позивачки збитки, заподіяні внаслідок позбавлення її права на отримання доходу від використання власної земельної ділянки в 2015 році.

На обґрунтування позову зазначила, що спірна земельна ділянка отримана нею у спадщину від чоловіка. До 2013 року ця земельна ділянка перебувала в оренді у відповідача, однак у 2013 році договір оренди закінчився. У 2015 році відповідач без правових підстав використовував земельну ділянку позивачки, і їй, як власнику, її не повернув. Також відповідач здійснює перешкоди у виділенні меж земельної ділянки в натурі та її поверненні позивачці.

Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 30 березня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Пальміра» на користь ОСОБА_6 битки у вигляді неодержаного доходу у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельною ділянкою у розмірі 86 200 грн 86 коп. Вирішено питання судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 11 травня 2016 року рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 30 березня 2016 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення збитків,заподіяних внаслідок неодержання доходу скасовано, у цій частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-УІІІ «Про судоустрій статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду апеляційної інстанції не відповідає зазначеним нормам процесуальногоправа.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 є власником земельної ділянки, розміром 3,1986 га, що розташована в адмінмежах Мехедівської сільської ради Драбівського району Черкаської області (спірна земельна ділянка). Дана земельна ділянка їй перейшла у спадок після смерті її чоловіка ОСОБА_7

Згідно з договором оренди землі від 01 вересня 2004 та додаткової угоди до нього від 01 серпня 2008 року, укладених між ОСОБА_7 (попереднім власником) та СТОВ «Ранок», спірна земельна ділянка перебувала в оренді СТОВ «Ранок» до 31 грудня 2013 року. Дані правочини зареєстровані в Драбівському відділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України».

СільськогосподарськеТовариство з обмеженою відповідальністю «Пальміра» (далі − СТОВ «Пальміра») є правонаступником СТОВ «Ранок».

Листом від 20 квітня 2015 року позивач повідомила відповідача про те, що вона є власником спірної земельної ділянки, яка має в державному реєстрі речових прав НОМЕР_1, та просила забезпечити присутність представника СТОВ «Пальміра» при відновленні в натурі меж земельної ділянки. Листом від 28 квітня 2015 року СТОВ «Пальміра» повідомив позивачку, про те, що між ними існує діючий договір оренди землі, який закінчується 31 грудня 2025 року. Право оренди до неї перейшло згідно умов п. 40 договору оренди землі. Відповідач використовує земельну ділянку на законних підставах, а тому умов для дострокового розірвання договору та винесення паю в натурі для особистого користування не має. У звязку з цим забезпечити присутність представника відповідача при виділенні землі не можуть. Листом запропоновано підняти розмір орендної плати на 1,5 % з урахуванням індексу інфляції при продовженні терміну дії договору оренди землі.

Додаткова угода до договору оренди землі від 21 жовтня 2013 року, якою було передбачено продовження строку оренди спірної земельної ділянки до 31 грудня 2025 року, є не чинною, оскільки не була зареєстрована в установленому порядку, що також передбачено ч. 3 Прикінцевих положень додаткової угоди до договору оренди.

Згідно з ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

За змістом ст. 157 ЗК України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Розмір завданих збитків визначається відповідно до Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженим постановою КМУ № 284 від 19 квітня 1993 року (далі − Порядок).

Відповідно до п. 3 Порядку у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. При цьому неодержаний доход - це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян.

Відповідно до даного порядку комісією, створеною розпорядженням Драбівської РДА від 15 березня 2016 року № 50, визначено розмір збитків, у вигляді неодержаних доходів у звязку з тимчасовим невикористанням земельної ділянки, що належить позивачці, які склали 86 200 грн 86 коп.

Таким чином, враховуючи вищенаведене суд першої інстанції зробив правильний висновок про необхідність часткового задоволення позову.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції зазначеного не врахував та на порушення як наведених норм права, так і вимог ст. ст. 212−214 ЦПК України, дійшов помилкового висновку, що за наявності належним чином доведеного факту спричинення позивачці збитків у вигляді упущеної вигоди, нею не надано суду належних та допустимих доказів у підтвердження їх розміру.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 11 травня 2016 року скасувати, а рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 30 березня 2016 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Демяносов
Судді: Ю.Г. Іваненко А.В. Маляренко О.М. Ситнік О.В. Ступак