У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Журавель В.І., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, виконавчого комітету Київської районної в м. Харкові ради про припинення права спільної часткової власності та визнання права власності за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Харківської області від 28 квітня 2011 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2009 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що їй на підставі договору дарування від 17 липня 2003 року належить 40/78 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що розташовані на земельній ділянці площею 600 кв. м у АДРЕСА_1. Інші 38/78 частин зазначеного домоволодіння не зареєстровано після перерозподілу часток за ОСОБА_6, після смерті якої спадщину фактичноприйняв ОСОБА_5, якийсвоє право на зазначену частину домоволодіння також не оформив.

Житловий будинок літ. «А-1» потребує капітального ремонту. Відповідач в будинку не проживає, з 2007 року не з'являвся за місцем реєстрації, не проводить ремонту належної йому частини будинку, що призвело до часткового руйнування приміщень. Рішенням Київського РВК м. Харкова від 15 липня 2008 року№ 134-1 «Про затвердження актаобстеження санітарного та технічного стану частини житлового будинку» приміщення квартири № 1 у будинку АДРЕСА_1 визнано такою, що не відповідає санітарним та технічним вимогам, що пред'являються до житлових приміщень, з фізичним зносом 70 %. Вона ж постійно користується квартирою №2, проводить відновлювальні роботи. Для покращення житлових умов самовільно побудувала прибудову, переобладнала приміщення будинку та побудувала гараж. Будівництво проведено з додержанням будівельних та санітарних норм і правил. Однак, узв'язку з тим, що реконструкція проведена без належного дозволу, вона вимушена звернутися до суду. Відповідач не користується та не цікавиться будинком тривалий час, внаслідок чого приміщення руйнуються, вона має побоювання щодо безпеки проживання у будинку.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просить припинити право власності відповідача на 38/78 частин домоволодіння, визнати за нею право власності на незареєстровані за відповідачем будівлі з виплатою останньому компенсації за його частку, а також визнати за нею право власності на самочинно побудовані та переобладнані приміщення.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 4 листопада 2009 року позов ОСОБА_4 задоволено. Припинено спільну часткову власність на житловий будинок з надвірними будівлями у АДРЕСА_1, анулювавши право власності на 38/78 частин зазначеного домоволодіння, що незареєстровані після перерозподілу ідеальних часток за ОСОБА_6 Визнано за ОСОБА_4 право власності на самочинно побудовані гараж літ. «И», прибудову літ. «а5», яка складається з приміщень № 2-7 та №2-8 та самовільно переобладнані приміщення № 2-1 з підсобного в санвузол; № 2-2 із кухні в ванну; №2-6 з житлової в коридор, щорозташовані у АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на житловий будинок літ. «А-1», житлову прибудову літ. «А1-1», сіни літ. «а», ганки літ. «а1» та «а6», прибудови літ. «а2», «а3», «а4», «а5»; гаражі літ. «Б», «И», сарай літ. «Г», льохи літ. «Д», «З», замощення І, хвіртки №№ 9,10; огорожу №№ 1, 11, 12 сходи № 2, колодязь № 4, стінку підпірну № 5, щорозташовані у АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 39 405 грн, внесені позивачемна депозитний рахунок Територіального управління державної судової адміністрації в Харківській області.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 28 квітня 2011 року рішення суду першої інстанції змінено.

Скасовано рішення суду в частині: припинення спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними будівлями у АДРЕСА_1, анулювавши право власності на 38/78 частин зазначеного домоволодіння, щонезареєстровані після перерозподілу ідеальних часток за ОСОБА_6; визнанння за ОСОБА_4 право власності на житловий будинок літ. «А-1», житлову прибудову літ. «А1-1», сіни літ. «а», ганки літ. «а1» та «а6», прибудови літ. «а2», «а3», «а4», «а5»; гаражі літ. «Б», «И», сарай літ. «Г», льохи літ. «Д», «З», замощення І, хвіртки №№ 9,10; огорожу №№ 1, 11, 12 сходи № 2, колодязь № 4, стінку підпірну № 5, щорозташовані у АДРЕСА_1; стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5грошових коштів у розмірі 39 405 грн, у задоволенні цих позовних вимог відмовлено. Грошові кошти з депозитного рахунку Територіального управління державної судової адміністрації в Харківській області повернуто ОСОБА_4 В іншій частині судове рішення не переглядалось.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального й процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Апеляційний суд, частково скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про припинення спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними будівлями, анулювавши право власності на 38/78 його частин, тавизнання за нею права власності на них, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що ОСОБА_4 не довела підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, для припинення права власності на частку у спільному майні.

Крім того, суд вірно зазначив, що позивач не надала доказів того, що ОСОБА_5 є спадкоємцем померлої ОСОБА_6, прийняв спадщину і оформив спадкові права, отримав відповідне свідоцтво, оскільки право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна (ст. 1299 ЦК України), тому до цього часу вирішувати питання про права власності цієї особи є передчасним.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 28 квітня 2011 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник
В.І. Журавель С.П. Штелик