Справа № 522/8749/15-ц
Номер провадження 2/522/2510/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2016 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Бойчука А. Ю.

при секретарі Скибінській Є. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участі третьої особи - Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Філімонової Галини Василівни, про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом, та у подальшому уточнивши позовні вимоги, просив суд стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 50 902,53 грн.; стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5 000, 00 грн.

Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що 21.12.2013 року між позивачем та ОСОБА_3, від імені якого на підставі довіреності діяв представник - ОСОБА_5, укладено попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстрований за реєстром №2895, згідно умов якого, сторони зобов'язалися в майбутньому, в строк до 01 січня 2014 року укласти договір купівлі-продажу 20/1000 часток дачних будівель під №35, що розташовані за адресою: м. Одеса, вулиця Золотий берег, загальною площею 995,9 кв. м. Відповідно до п. 2.3. Договору, сторони домовились, що позивач сплачує всю суму, а саме 28 647,00 грн. до підписання цього договору. Проте, договір купівлі-продажу між позивачем та відповідачем до 01 січня 2014 року укладено не було та відповідачем вказані кошти не повернуті. Наведені вище обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, просила суд його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові.

Представник відповідача ОСОБА_2 за довіреністю - ОСОБА_6 в судовому засіданні позов не визнала. Надала до суду заперечення, в яких зазначила, що вважає вимоги необгрунтованими, оскільки Демко А, П. діяв в інтересах ОСОБА_3 та в попередньому договорі не зазначено, кому саме позивач сплатила суму авансу - власнику чи його представнику. На підставі викладено представник відповідача просила суд в задоволенні вимог позивача відмовити.

Відповідач - ОСОБА_3 до судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлявся. Згідно наданих суду пояснень, вказує, що ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 суму у розмірі 3 500 доларів США у якості авансу та вказані гроші було витрачено на благоустрій домоволодіння, основний договір між сторонами підписано не було.

Третя особа до судового засідання не з'явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином.

Суд вивчивши та дослідивши матеріали справи, надані докази, допитавши свідка, вислухавши пояснення сторін, вважає за необхідне позов задовольнити.

По справі встановлені наступні фактичні обставини.

21.12.2013 року між позивачем та ОСОБА_2, який діяв на підставі довіреності від імені ОСОБА_3, укладено попередній договір, згідно якого сторони зобов'язуються у майбутньому, в строк до 01 січня 2014 року укласти договір купівлі-продажу 20/1000 часток дачних будівель під №35, що розташовані за адресою: місто Одеса, вулиця Золотий берег, загальною площею 995,9 кв. м.

Відповідно до п. 2.2. попереднього договору, загальна вартість нерухомого майна визначена за згодою сторін та складає 28647,00 гривень.

Згідно із п. 2.3. вказаного договору, ОСОБА_1 сплачує всю суму, а саме: 28647,00 гривень до підписання цього договору.

Суд звертає увагу, що довіреність від 21.12.2012 року була видана на розпорядження всім майном у відповідності до вимог ЦК України, підписана особисто сторонами, посвідчена та зареєстрована належним чином, і станом на сьогоднішній день заяв відповідачки про скасування вказаної довіреності не зареєстровано(а.с.10). Отже умовами виданої відповідачкою довіреності чітко визначено права повірених.

Однак, договір купівлі-продажу між позивачем та відповідачем до 01 січня 2014 року укладено не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ч.ч. 1,3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов'язання, встановлене попереднім договором припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договорів купівлі-продажу будинку та частин земельних ділянок.

Оскільки договір купівлі-продажу між позивачем та відповідачем укладений не був, а сторонни лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, передана грошова сума в розмірі 28 647,00 грн. є авансом, який підлягає поверненню позивачу. Зазначена позиція викладена в постанові Верховного суду України від 13 лютого 2013 року №6-176цс12.

Також, умова попереднього договору, про необхідність повернення авансу в разі не укладення основного договору, є грошовим зобов'язанням, у разі не виконання якого застосовується положення ч. 2 ст. 625 ЦК України. (правова позиція висловлена Верховним Судом України у Постанові від 18.09.2013р. у справі №6-90цс13).

Згідно ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, у відповідачів з 01 січня 2014 року виникло зобов'язання повернути позивачу 28 647,00 гривень. Проте, на теперішній час зобов'язання щодо повернення грошових коштів не виконано.

У відповідності до ст..ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв'язку з тим, що зобов'язання Відповідачем досі не виконане, Позивач відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України має право на отримання суми нарахованої інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З розрахунку заборгованості наданого позивачем, вбачається що розмір 3% річних згідно ст. 625 ЦК України з 02.01.2014 по 18.09.2015 року становить 1 471, 59 гривень, а розмір інфляційних витрат складає 20 783,94 гривень.

Крім того, усі вищевказані події дуже вплинули на моральний стан ОСОБА_1 та на її стан здоров'я.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Позивач зазначає, що моральна шкода, яка була йому нанесена, незаконними діями відповідача та виразилась у: моральних стражданнях понесених у зв'язку з недосягнення позивачем бажаного результату від укладеного між сторонами попереднього договору №2895 від 21.12.2013 року, а саме укладення договору купівлі-продажу; моральних стражданнях понесених у зв'язку з знеціненням національної валюти, що призвело до втрати цінності коштів переданих Відповідачу за попереднім договором №2895 від 21.12.2013 року; моральних страждань які несе позивач в наслідок судового розгляду справи та постійних хвилювань з цього приводу. У зв'язку з чим, у позивача різко погіршився стан здоров'я, з'явилось безсоння, знервованість, зниження імунітету, що в свою чергу тягне за собою хвороби та втрату працездатності.

Враховуючи викладене, суд вважає, що в даному випадку буде доцільним відшкодування моральної шкоди, нанесеної ОСОБА_7 у розмірі 5 000 гривень.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 7, 8, 10, 15, 209, 212-215, 223, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1, - задовольнити.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) та ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3) 50 902,53 грн. яка складаєься з:

-28 647,00 грн. - сума, що підлягає поверненню;

- 1 471,59 - 3% річних;

- 20 783,94 - інфляційні витрати.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) та ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3) моральну шкоду в розмірі 5 000, 00 грн.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) та ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3) суму сплаченого судового збору у розмірі 1 575, 00 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії.

Суддя: А. Ю. Бойчук