Справа № 495/9362/15-ц
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

26 травня 2016 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

в складі: головуючої судді Чебан Н.В.

при секретарі Ткаченко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровський Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися 23.12.2015 року з позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно за адресою: вул. Миру, 9 с. Шабо Білгород-Дністровський район Одеської області, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 18.06.2015 року помер батько позивачів ОСОБА_5, після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку № 9 по вул. Миру в с. Шабо Білгород-Дністровського району Одеської області. За життя ОСОБА_6 склав заповіт від 28.10.2003 року, посвідчений секретарем Шабівської сільської ради, реєстровий номер № 707, відповідно до якого на випадок своєї смерті усе його майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося заповів ОСОБА_2 та ОСОБА_7 у рівних частках. Позивачі зазначають, що у встановлений ст. 1270 ЦК України строк вони звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька, однак, нотаріальною конторою було повідомлено їм, що крім позивачів із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 звернулася його дружина ОСОБА_4 та було рекомендовано звернутися до суду із відповідним позовом, для вирішення спору що до наявності у ОСОБА_4 права на ? частину житлового будинку № 9, розташованого по вулиці Миру, с. Шабо, Білгород-Дністровського району, Одеської області, який входить до спадкової маси, як на не рухоме майно, що є спільною сумісною власністю подружжя. Так, позивачі зазначають, що житловий будинок № 9, розташований по вулиці Миру, с. Шабо, Білгород-Дністровського району, Одеської області, не є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5, та ОСОБА_4, а належав їх батьку на праві особистої приватної власності. 22 листопада 2005 року зареєстрував шлюб із ОСОБА_4 Позивачі зазначають у своєму позові, що відповідно до витягу про реєстрацію про право власності на нерухоме майно від 02.07.2010 року № 26597534 ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності серії ЯЯЯ № 732976 від 20.05.2010 року виданого на підставі рішення виконкому Шабівської сільської ради № 95/2010 від 08.04.2010 року зареєстрував право власності на житловий будинок № 9 по вулиці Миру, с. Шабо, Білгород-Дністровського району, Одеської області, однак житловий будинок належав померлому ОСОБА_5 ще з 1974 року, згідно особового рахунку № 0049-01 погосподарської книги Шабівської сільської ради. Рішенням Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району, Одеської області від 18.11.2005 року № 539-IV ОСОБА_5 передано у власність земельну ділянку по вулиці Мира 9 с. Шабо, Білгород-Дністровського району, Одеської області, для будівництва, обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Виходячи із вищевказаного, позивачі просять суд: визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності в рівних частках, а саме по ? частині на житловий будинок № 9 по вулиці Миру, с. Шабо, Білгород-Дністровського району, Одеської області, загальною площею 74,8 кв. м., житловою площею 64,4 кв. м., який в цілому складається з літери «А» - житловий будинок; літера «Б» - літня кухня; літера «В» - гараж; літера «Г» - сарай; літера «Е» - баня, літери «Ж» - навіс; № 1 -4,6 - споруди в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_5, який помер 18 червня 2015 року.

Позивачі, а також їх представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити з підстав наведених в позові.

Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 помер 18.06.2015 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 411850, виданим виконавчим комітет Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області. (а.с.7).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на житловий будинок № 9 по вул. Мира в с. Шабо Білгород-Дністровського району Одеської області, який належав померлому за життя на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії ЯЯЯ № 732976 від 20.05.2010 року виданого на підставі рішення виконкому Шабівської сільської ради № 95/2010 від 08.04.2010 року.

З заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини за померлим ОСОБА_5 у встановлений статтею 1270 ЦК України шестимісячний строк звернулися спадкоємці дружина ОСОБА_4 та діти від першого шлюбу ОСОБА_8 та ОСОБА_2

Таким чином, житловий будинок № 9 по вул. Мира в с. Шабо Білгород-Дністровського району Одеської області є спадковою масою та є спірним.

Згідно доводів позивачів щодо того, що спірний будинок є особистою власністю померлого ОСОБА_5 суд приходить до наступного.

Відповідно до довідки Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 30 жовтня 2015 року, яка посилається на господарську книгу сільської ради за 2011-2015 роки, то житловий будинок № 9 по вул. Мира в с. Шабо Білгород-Дністровського району Одеської області будувався з 1974 року.

В подальшому будинок було збудовано, введено в експлуатацію та 8 квітня 2010 року право власності на вказаний житловий будинок зареєстровано.

Згідно до частини 2 статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Таким чином, право власності на будинок у померлого ОСОБА_5 за життя виникло з 8 квітня 2010 року, тобто з моменту державної реєстрації нерухомого майна.

ОСОБА_5 та ОСОБА_9 перебували у шлюбі з 22 листопада 2005 року по день смерті ОСОБА_5, тобто до 18 червня 2015 року.

Отже, право власності на спірний житловий будинок ОСОБА_5 за життя набуто під час перебування у шлюбі з ОСОБА_9М.(після реєстрації шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_5)

Відповідно до частини 1 статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до частини 1 статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Таким чином, житловий будинок № 9 по вул. Мира в с. Шабо Білгород-Дністровського району Одеської області є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_4

За життя ОСОБА_5 28 жовтня 2003 року складено заповіт, згідно якого ОСОБА_5 на випадок своєї смерті зробив розпорядження: усе його майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося заповів ОСОБА_2 та ОСОБА_7 у рівних частках.

З огляду на складений заповіт, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають право на спадкування частки ОСОБА_5 у житловому будинку № 9 по вул. Мира в с. Шабо Білгород-Дністровського району Одеської області.

Оскільки спірний житловий будинок є спільною власністю подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_4, то відповідно, частка ОСОБА_5 у спільному майні подружжя не визначена та/або не виділена в натурі.

Не визначення частки ОСОБА_5 у спільному майні подружжя є обставиною, яка є перешкодою у розподілені спадкової маси між спадкоємцями.

На це орієнтує практика Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Вимоги про визначення частки або виділення її в натурі ОСОБА_5 із спільного майна подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_4 позивачами не заявлено.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З огляду на те, що позивачами не заявлено вимогу про визначення частки або виділення її в натурі ОСОБА_5 із спільного майна подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_4, то відповідно, у сенсі статті 11 ЦПК України, суд таку вимогу не розглядає, обставини не досліджує, рішення у цій частині не ухвалює.

Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилалися сторони як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин суд приходить до висновку, що вимоги позивачів задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 209, 212-215, 218, Цивільного процесуального кодексу України, , суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно ,- - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили через десять днів з моменту його проголошення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Н.В.Чебан