Справа № 640/8808/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2016 р. Київський районний суд м. Харкова в складі:

Головуючого-судді - Ніколаєнко І.В.

при секретарі: - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові подання державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управляння державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2 про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України, -

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управляння державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2 звернулась до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань, покладених на нього рішенням суду.

В обґрунтування подання державний виконавець зазначає, що в провадженні ВПВР УДВС ГТУЮ у Харківській області на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження № 49741881 з примусового виконання виконавчого листа по справі № 638/6502/15-ц від 02.12.2015 р., що видав Дзержинський районний суд м. Харкова про стягнення солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 4 481 794,96 грн. Боржнику надавався семиденний строк для самостійного виконання рішення. Боржник повідомлявся належним чином, згідно норм чинного законодавства, але боржником в семиденний строк рішення суду добровільно не виконувалось. На теперішній час боржником рішення суду не виконується.

У судове засідання державний виконавець не зявився, про час та місце слухання справи повідомлявся.

Суд, дослідивши подання, вважає, що в його задоволенні необхідно відмовити виходячи з наступного.

На виконанні ВПВР УДВС ГТУЮ у Харківській області перебуває виконавче провадження № 49741881 з примусового виконання виконавчого листа по справі № 638/6502/15-ц від 02.12.2015 р., що видав Дзержинський районний суд м. Харкова про стягнення солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 4 481 794,96 грн.

Звертаючись з поданням до суду державний виконавець посилається на те, що державним виконавцем в рамках виконавчого провадження в межах своїх прав та обовязків було проведено ряд виконавчих дій для зясування та звернення стягнення на майно боржника. Накладено арешти на майно боржника (все рухоме та нерухоме майно). Відкриті банківські рахунки відсутні. Пенсійні виплати не отримує. Згідно відповіді ДПС боржник не отримує дохід. Транспортні засоби не зареєстровані.

Згідно виходу державного виконавця за місцем реєстрації, а саме: м. Харків, вул. Червонофлотська, б. 22, кв. 1 боржника не виявлено. За вказаною адресою мешкає мати боржника ОСОБА_5, згідно пояснень якої від 27.04.2016 р., боржник ОСОБА_3 за вказаною адресою не проживає, про що складено акт державного виконавця від 27.04.2016 року.

Посилається на те, що наявність у боржника зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, є підставою для обмеження його у праві виїзду за межі України.

Відповідно до вимог ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний вживати передбачені цим Законом заходи примусового виконання рішення, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно п.п. 2, 8 ст. 6 ЗУ «Про порядок виїзду та вїзду в Україну» невиконання рішення суду є підставою для заборони виїзду з України.

Вимогами ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець має право звернутися до суду за встановленням тимчасового обмеження в праві виїзду боржника за межі України у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням.

Державним виконавцем до суду надано: копію виконавчого листа №638/6502/15-ц; копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 28.12.2015 р.; копію постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 04.01.2016 р.; копію постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 13.01.2016 р.; копію відповіді Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 26.01.2016 за № 09/01/1770; копію відповіді Управління Держгеокадастру у м. Харкові Харківської області від 28.01.2016 р. за № 19-20.08-6-348/20-16; копію відповіді № НОМЕР_1 від 10.02.2016 р. на запит № 16657979 від 09.02.2016 до Державної податкової служби України про джерела отримання доходів боржників фізичних осіб; копію відповіді № НОМЕР_2 від 10.02.2016 на запит № 16657962 від 09.02.2016 до Державної податкової служби України про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах боржниками юридичними особами та/або фізичними особами підприємцями; копію відповіді № НОМЕР_3 від 09.02.2016 на запит № 16658012 від 09.02.2016 до Пенсійного фону України про осіб боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи; копію відповіді № НОМЕР_4 від 09.02.2016 на запит № 16657991 від 09.02.2016 про осіб боржників, які отримують пенсію; копію відповіді Управління Державтоінспекції від 22.01.2016 р. за № 308/119/20/03; копію Інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта за № 59791622; копію відповіді Відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Харківській області від 10.03.2016 р.; копію акту державного виконавця від 27.04.2016 р.

Проте до суду не було надано інших матеріалів виконавчого провадження, які підтверджують повноту проведення державним виконавцем дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження».

Окрім того, суду не надано відомостей щодо наявності у ОСОБА_3 документа громадянина України на право виїзду з України і вїзду в неї, перелік яких зазначений в ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», що унеможливлює відмову у виїзді за кордон. Також державний виконавець не надав доказів на підтвердження факту, що ОСОБА_3 має намір виїхати за межі України.

Окрім того, відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року (з подальшими змінами) регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і вїзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розвязання спорів у цій сфері.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта для виїзду за кордон, а також громадянинові, який має паспорт може тимчасово відмовлено у виїзді за кордон.

Відповідно до Конституції України обмеження пересування громадянину є одним з найсуворіших заходів впливу на особу, що умисно ухиляється від виконання судового рішення.

Відповідно до Указу президента України «Про додаткові заходи щодо підвищення ефективності виконання рішень суду» від 24.03.2008 року, суд може, але не зобов'язаний вживати заборону на виїзд боржника.

При цьому, сам факт наявності невиконаного рішення суду боржником не є, відповідно до Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», безумовною підставою для тимчасової заборони виїзду особи за кордон без обов'язкового визначення дій боржника по ухиленню від виконання судового рішення.

Ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) вжите у п. 5 ч. 1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзд в Україну громадян України» та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків.

Отже, особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання».

Поняття «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Зазначена позиція викладена Верховним судом України у листі від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України».

Між тим, матеріали подання не міститься будь-яких доказів ухилення ОСОБА_3 від виконання ним зобов'язань за рішенням суду. Доказів належного повідомлення ОСОБА_3 про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем не надано. Доводи державного виконавця щодо ухилення боржника від виконання своїх зобовязань, покладених на нього державним органом та можливості боржника виїхати за межі України ґрунтуються лише на припущеннях.

Суду не надано доказів на підтвердження виклику боржника до виконавчої служби з приводу вищевказаного виконавчого провадження та взагалі щодо обізнаності останнього про наявність такого виконавчого провадження.

При цьому суд враховує, що саме державний виконавець, як ініціатор вирішення питання про тимчасове обмеження фізичної особи у праві на виїзд, зобов'язаний зазначити у поданні передбачені законом підстави для такого обмеження і надати відповідні докази.

Відповідно до ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

За таких обставин, суд вважає, що подання не підлягає задоволенню, оскільки не доведено доцільності застосування до боржника заходу впливу у вигляді тимчасового обмеження виїзду за межі України.

Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що подання державного виконавця про тимчасове обмеження права виїзду за межі України ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження», ст. 377-1 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управляння державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2 про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області протягом пяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги. У разі, якщо ухвала була постановлена без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо вона не скасована, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя І.В. Ніколаєнко