УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗавгородньоїІ.М., Коротуна В.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_4 на дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області Панченко Ганни Вікторівни, заінтересована особа - ОСОБА_6, за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданоюпредставником ОСОБА_7, на ухвалу апеляційного суду Київської області від 14 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області (далі - ВДВС Броварського МУЮ) Панченко Г.В.

На обґрунтування скарги ОСОБА_4 посилалася на те, що 04 грудня 2009 року вона та її син ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу придбали дерев'яний житловий будинок загальною площею 68,3 кв. м, житловою площею 41,2 кв. м, із надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1: вона - ѕ частини, а син - ј частини. Вказаний житловий будинок вони самовільно без належного дозволу та затвердженого проекту перебудували на новий цегляний будинок, право власності на який у встановленому порядку за нею не зареєстровано.

Також заявницею вказано, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2013 року, яке набрало законної сили, стягнуто з неї на користь ОСОБА_6 борг у сумі 532 027 грн 88 коп.

23 травня 2013 року головним державним виконавцем ВДВС Броварського МУЮ у Київській області Бойцун В.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 38100011, а 31 липня 2014 року старшим державним виконавцем Панченко Г.В. у межах виконавчого провадження було складено акт опису й арешту майна, згідно з яким описано і накладено арешт на ј частки будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що у державного виконавця не було підстав для опису та арешту цього житлового будинку, а при накладенні арешту на майно порушені вимоги ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки державний виконавець не звертався до уповноважених органів із метою встановлення належності їй окремих від будинку земельних ділянок, не переконався у належності описаного майна боржнику, ОСОБА_4 просила задовольнити скаргу.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2015 року скаргу задоволено.

Визнано неправомірними дії старшого державного виконавця ВДВС Броварського МУЮ Панченко Г.В. щодо проведення 31 липня 2014 року опису та арешту ѕ частини будинку АДРЕСА_1.

Скасовано арешт, накладений згідно з актом опису й арешту майна від 31 липня 2014 року на ѕ частини будинку АДРЕСА_1.

Справа розглядалася неодноразово.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 14 червня 2016 року апеляційну скаргу ВДВС Броварського МУЮ задоволено, ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2015 року скасовано та постановлено нову ухвалу, якою відмовлено у задоволенні скарги.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї представника ОСОБА_6 - ОСОБА_9, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 342 ЦПК України, розглянувши касаційну скаргу на ухвалу суду, суд касаційної інстанції відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом прийнято ухвалу з додержанням вимог закону.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_4, суд першої інстанції дійшов висновку, що належних та допустимих доказів узаконення самочинної реконструкції (перебудови) житлового будинку сторонами не надано і судом не встановлено, а тому ОСОБА_4 не набула у встановленому законом порядку права власності на перебудований будинок, у зв'язку із чим на нього не може бути накладено арешт, а тому вважав, що дії старшого державного виконавця щодо проведення опису й арешту 3/4 частини спірного будинку є неправомірними, а накладений арешт підлягає скасуванню.

При новому розгляді справи суд апеляційної інстанції, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні скарги, відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України врахував висновки і мотиви скасування попередніх ухвал апеляційного суду, викладені в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 вересня 2015 року та від 17 лютого 2016 року, та на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального та процесуального права, які їх регулюють, виходив з того, що ОСОБА_4 набула право власності на спірний будинок в установленому законом порядку, про що свідчить договір купівлі-продажу та інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у зв'язку із чим дійшов обґрунтованого висновку, що державний виконавець мав усі підстави для накладення арешту на ѕ частини цього будинку, право власності на які у заявниці не припинилося; при цьому апеляційним судом правильно враховано, що на час складання акта від 31 липня 2014 року все майно божника вже було арештовано на підставі постанови від 08 квітня 2014 року, що зареєстровано у Державному реєстрі прав та обтяжень 14 квітня 2014 року.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_7, відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Київської області від 14 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М. Завгородня

В.М.Коротун