Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів:Євтушенко О.І., Кадєтової О.В.,Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, Приватного підприємства «Агро Маркет» про стягнення заборгованості за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_7, Приватного підприємства «Агро Маркет» до ОСОБА_6, третя особа - приватний нотаріус Лозівського нотаріального округу Харківської області Завада Марина Володимирівна, про визнання договору позики неукладеним, за касаційними скаргами Приватного підприємства «Агро Маркет» та ОСОБА_7 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 23 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 10 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудня 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду із зазначеним позовом та просив: стягнути з ОСОБА_7 на його користь заборгованість за договором позики від 11 березня 2013 року в розмірі 1 200 000,00 грн; стягнути з ПП «Агро Маркет» на його користь вартість предмету застави - майбутнього врожаю пшениці озимої 2013 року у кількості 840 тон, за договором застави майбутнього врожаю від 11 березня 2013 року, визначеної за домовленістю сторін в розмірі 960 000,00 грн.

Вимоги за позовом обґрунтовував тим, що 11 березня 2013 року між ним та ОСОБА_7 був укладений нотаріально посвідчений договір позики, згідно з яким він передав ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 2 560 000,00 грн із строком виплати боргу таким чином: 400 000,00 грн в строк з 01 серпня 2013 року по 20 серпня 2013 року; 960 000,00 грн в строк з 30 жовтня 2013 року по 10 листопада 2013 року; 1 200 000,00 грн в строк з 01 серпня 2014 року по 20 серпня 2014 року.

Для забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором позики 11 березня 2013 року між позивачем та ПП «Агро Маркет» був укладений договір застави майбутнього врожаю, згідно з яким останнє передало в заставу врожай пшениці озимої 2013 року у кількості 840 тон, що планується зібрати з полів, загальною площею 281 га, що знаходяться на території Царедарівської сільської ради Лозівського району Харківської області та належить на праві власності ПП «Агро Маркет». Вартість предмету застави становить 960 000,00 грн.

Оскільки ОСОБА_7 борг в установлені строки не повернуто, він звернувся до суду з указаним позовом.

У січні 2014 року ОСОБА_7 та ПП «Агро Маркет» звернулися до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_6, в якому просили: визнати договір позики від 11 березня 2013 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, неукладеним; визнати недійсним договір застави майбутнього врожаю від 11 березня 2013 року; стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 400 000,00 грн, як безпідставно отримані.

Вимоги за позовом обґрунтовували тим, що 11 березня 2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 був укладений договір позики, згідно з яким ОСОБА_6 повинен був передати ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 2 560 000,00 грн, на умовах визначених у договорі позики. Однак, ні до підписання, ні під час підписання, ні після підписання вказаного договору позики, грошові кошти, зазначені у договорі позики, ОСОБА_6 не передавав ОСОБА_7, а тому вказаний договір позики є неукладеним.

Крім того, позивач вважає, що у зв'язку з тим, що договір позики від 11 березня 2013 року є неукладеним, тому підлягає визнанню недійсним і договір застави майбутнього врожаю від 11 березня 2013 року, який був укладений для забезпечення виконання умов вказаного договору позики та стягненню з ОСОБА_6 безпідставно отриманих грошових коштів в сумі 400 000,00 грн, які ОСОБА_7 була вимушена передати ОСОБА_6, під виглядом виконання умов договору позики.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 23 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 10 серпня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 заборгованість за договором позики від 11 березня 2013 року в розмірі 1 200 000,00 грн.

Стягнуто з ПП «Агро Маркет» на користь ОСОБА_6 суму вартості предмету застави - врожаю пшениці озимої 2013 року у кількості 840 тон, за договором застави майбутнього врожаю від 11 березня 2013 року, визначеної за домовленістю сторін в розмірі 960 000,00 грн.

У задоволенні зустрічної позовної заяви відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційних скаргах ОСОБА_7 та ПП «Агро Маркет» просять скасувати ухвалені судові рішення першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог за первісним позовом та задовольнити зустрічний позов.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи, перевіривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги за первісним позовом, суд першої інстанції з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 укладено договір позики, який нотаріально посвідчений, що на їх думку свідчить про те, що грошові кошти були передані позичальнику під час укладення договору позики. Оскільки ОСОБА_7 у встановлені строки позику не повернула, то вона підлягає стягненню з відповідачів. При цьому судами зазначено про те, що загальна сума боргу становить 2 160 000,00 грн, з яких: 1 200 000,00 грн має бути стягнуто з ОСОБА_7, а оскільки предмет застави, визначений договором застави від 11 березня 2013 року - відсутній, то замість нього інша частина боргу - 960 000,00 грн має бути стягнута з ПП «Агро Маркет», як вартість заставного майна.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом, суд першої інстанції з висновком якого погодився апеляційний суд виходив із недоведеності позовних вимог.

Однак колегія суддів не може погодитися з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Саме такий правовий висновок про застосування статей 1046, 1047 ЦК України міститься в постановахВерховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс13 та від 02 липня 2014 року у справі № 2-79цс14.

Як вбачається з матеріалів справи, 11 березня 2013 року між ОСОБА_6 (позикодавцем) та ОСОБА_7 (позичальником) був укладений нотаріально посвідчений договір позики.

Пунктом 1 договору позики передбачено, що позикодавець передає у власність позичальника грошові кошти в сумі 2 560 000,00 грн із строком виплати боргу таким чином: 400 000,00 грн в строк з 01 серпня 2013 року по 20 серпня 2013 року; 960 000,00 грн в строк з 30 жовтня 2013 року по 10 листопада 2013 року; 1 200 000,00 грн в строк з 01 серпня 2014 року по 20 серпня 2014 року.

Заперечуючи проти первісного позову та звертаючись до суду із зустрічним позовом, ОСОБА_7 зазначала про те, що грошових коштів за договором позики від 11 березня 2013 року, вона не отримувала.

Вирішуючи даний спір в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_6 про стягнення боргу та відмови в задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_7, ПП «Агро Маркет» про визнання договору позики неукладеним, суди попередніх інстанцій, на порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України, вище вказаних вимог закону та обставин справи не врахували та не надали їм належної правової оцінки, не визначилися належним чином з характером спірних правовідносин та підставами позовних вимог, не звернули уваги на те, що зі змісту договору позики не вбачається, що грошові кошти були передані в момент його укладення, у зв'язку з чим дійшли передчасного висновку про те, що нотаріально посвідчений договір позики свідчить не лише про факт укладення договору, але й про факт передачі грошових коштів позичальнику.

Також поза увагою судів залишились доводи ОСОБА_7 про те, що грошових коштів за договором позики вона не отримувала, оскільки договір позики уклала на прохання ОСОБА_6, як гарантію повернення належної йому частки у статутному капіталі ПП «Агро Маркет» та ТОВ «Славія», у зв'язку з його виходом зі складу засновників вказаних товариств, що підтверджується тим, що договір позики був укладений 11 березня 2013 року, посвідчений нотаріально та зареєстрований в реєстрі за № 665, і в цей же день ОСОБА_6 надав заяви про припинення своєї участі у складі засновників ПП «Агро Маркет» та ТОВ «Славія», які посвідчені нотаріально та зареєстровані в реєстрі за № 666 та № 667.

Крім того, вирішуючи спір в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_6 про стягнення із заставодавця ПП «Агро Маркет» вартості предмету застави - майбутнього врожаю пшениці озимої 2013 року у кількості 840 тон за договором застави майбутнього врожаю від 11 березня 2013 року, визначеної за домовленістю сторін в розмірі 960 000,00 грн, суди попередніх інстанцій не звернули уваги на те, що п. 4.5 договору застави передбачено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється заставодержателем у порядку передбаченому чинним законодавством, а статтями 20, 21 Закону України «Про заставу» та ст. ст. 590, 591 ЦК України визначений порядок продажу заставного майна та задоволення вимог кредитора за рахунок виручених від продажу предмету застави грошових коштів, тому звернення стягнення на предмет застави шляхом стягнення вартості заставного майна, не передбачено діючим законодавством.

За таких обставин визнати законними та обґрунтованими рішення судів першої та апеляційної інстанцій не можна.

Враховуючи те, що внаслідок порушення судами першої та апеляційної інстанції норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 212, 214, 303, 315 ЦПК України) не встановлені фактичні обставини справи, суди дійшли передчасного висновку щодо задоволення позовних вимог за первісним позовом та відмови у задоволенні зустрічного позову, у зв'язку з чим ухвалені у справі рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

у х в а л и л а:

Касаційні скаргиПриватного підприємства «Агро Маркет» та ОСОБА_7, задовольнити частково.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 23 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 10 серпня 2016 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: О.І. Євтушенко Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова