Ухвала

іменем україни

25 липня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Фаловської І.М., Демяносова М.В., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 березня 2016 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що у 2002 році він працював зварювальником у товаристві з обмеженою відповідальністю «Коксохімремонт» (далі - ТОВ «Коксохімремонт») та 13 травня 2002 року з ним стався нещасний випадок. Актом розслідування нещасного випадку та актом про нещасний випадок зазначено вид події - падіння з висоти, що призвело до ушкодження здоров'я у вигляді перелому 2-3 позвоночного попереку. Висновком МСЕК від 18 вересня 2002 року йому при первинному огляді встановлена стійка страта професійної працездатності у розмірі 70 % з 18 вересня 2002 року - у зв'язку з трудовим каліцтвом, а при повторному огляді МСЕК 08 квітня 2015 року йому встановлено трудове каліцтво та 3 група інвалідності, а відповідно до витягу з акта огляду до довідки встановлена стійка втрата працездатності у розмірі 35 % з 01 квітня 2015 року по 01 січня 2016 року. Внаслідок отриманої травми позивач змушений понад 13 років проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури, лікування, у зв'язку з чим не може вести повноцінний образ життя, відчуває фізичні страждання, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, що негативно позначалося і позначається на його душевному та фізичному стані.

Враховуючи викладене, ОСОБА_4 просив стягнути з відповідача 193 662 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 березня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 35 000 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб. У задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції змінено в частині розміру стягнутої з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області на користь ОСОБА_4 моральної шкоди, зменшивши цей розмір з 35 000 грн. до 20 000 грн. У решті рішення місцевого суду залишено без змін.

У касаційній скарзі відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням нормпроцесуального права, просить скасувати рішення місцевого й апеляційного судів, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 з 21 вересня 2000 року по 18 вересня 2002 року працював електрогазозварювальником ручного зварювання по 3 розряду з ремонту обладнання коксохімічного виробництва ТОВ «Коксохімремонт».

Під час виконання трудових обов'язків 13 травня 2002 року з ОСОБА_4 стався нещасний випадок, внаслідок якого він отримав виробничу травму - перелом 2-3 хребців поперекового відділу хребта.

Відповідно до акта форми Н-1 про нещасний випадок на виробництві № 1 від 13 травня 2002 року та акта форми Н-5 про розслідування нещасного випадку від 13 травня 2002 року вказаний нещасний випадок визнано таким, що пов'язаний з виробництвом. Причиною нещасного випадку, що стався з ОСОБА_4, встановлено невиконання вимог інструкції з охорони праці. Особи, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці: ОСОБА_5 - прораб дільниці № 6, ОСОБА_4 - електрозварювальник дільниці № 6.

Висновком МСЕК від 18 вересня 2002 року позивачу первинно встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 70 % у зв'язку з трудовим каліцтвом з 18 вересня 2002 року, з датою переогляду 01 жовтня 2003 року.

Згідно з висновком МСЕК від 08 квітня 2015 року ОСОБА_4 встановлено 35 % втрати професійної працездатності з 01 квітня 2015 року по 01 квітня 2016 року та третя група інвалідності.

Статтею ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до підпункту «е» п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку, своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

Частиною 3 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що при наявності факту спричинення моральної шкоди потерпілому проводиться страхова виплата за моральну шкоду.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції в незміненій частині, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із того, що факт заподіяння моральної шкоди у зв'язку з отриманою виробничою травмою встановлений у судовому засіданні. Так, позивач зазнав зменшення обсягу трудової діяльності, був змушений пройти курс лікування, переносить щоденний фізичний біль та моральні переживання, позбавлений нормальних життєвих зв'язків, у зв'язку з тим, що наслідки отриманої на виробництві травми обмежують його життєву активність і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Змінюючи рішення місцевого суду, апеляційний суд, враховуючи роз'яснення, викладені у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, обґрунтовано зменшив розмір моральної шкоди з 35 000 грн. до 20 000 грн.

Таким чином, судом першої інстанції в незміненій частині та апеляційним судом при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а рішення місцевого суду в незміненій частині та рішення апеляційного суду залишити без змін.

Крім того, апеляційний суд розглянув апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції відповідно до вимог та в межах, встановлених ст. 303 ЦПК України.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні місцевим судом в незміненій частині та апеляційним судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргувідділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 березня 2016 року в незміненій частині та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

М.В. Демяносов

Ю.Г.Іваненко