АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 657/1725/15-ц Головуючий в І інстанції Ковальчук О.В.
Номер провадження 22-ц/791/1675/16 Доповідач Орловська Н.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого Орловської Н.В.

Суддів: Кутурланової О.В.

ОСОБА_1

секретар Кутузова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 01 червня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором

В С Т А Н О В И Л А:

18 серпня 2015р. представник Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» (далі ПАТ «Брокбізнесбанк») звернувся із позовом до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 24620,75 дол. США та 42000 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 30.10.2007р. між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № 720/2007, за умовами якого остання отримала кредит в сумі 39600 дол. США із оплатою 14% річних за користування кредитом та кінцевим строком повернення 30.10.2017р., який мала повертати шляхом сплати щомісячних платежів рівними частками не пізніше 30 числа кожного місця. Крім того, п.7.2 кредитного договору та п. 4.2; 5.3; 8.1 договору іпотеки встановлений обовязок позичальника застрахувати майно, що є предметом іпотеки, переданим у забезпечення виконання кредитних зобовязань, а у випадку невиконання цього обовязку надано право Банку нарахувати неустойку 5% від залишку кредитної заборгованості.

Вказані кредитні зобовязання забезпечені іпотекою згідно договору від 31.10.2007р., предметом якого є земельна ділянка та обєкт нерухомості, розташований за адресою: с. Хорли Каланчацького району Херсонської області, вул. Шкільна б/н.

В забезпечення виконання кредитного зобовязання позичальника 30.10.2007р. між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_3 укладений договір поруки.

Оскільки позичальник ОСОБА_2 порушила кредитні зобовязання, просить стягнути заборгованість станом на 01.11.2015р. в сумі 25010,66 дол. США, 42000 грн., із яких: заборгованість по кредиту - 9305,71 дол. США., по процентах за користування кредитом - 222,97 дол. США., пеня за прострочення кредиту - 4390,26 дол. США, пеня за прострочення процентів - 224,53 дол. США., 3% річних за невиконання грошового зобовязання за ст. 625 ЦК України, нараховані на кредитну заборгованість 470,41 дол. США та на прострочені суми по процентах 24,04 дол. США, штраф за порушення п. 4.2.6 Кредитного договору - 8392,74 дол. США, штраф за порушення п.4.2 Іпотечного договору - 1980 дол. США, штраф за порушення п. 5.3.2 Іпотечного договору - 42 000 грн.

Рішенням Каланчацького районного суду Херсонської області від 01 червня 2016 року позовні вимоги задоволені повністю. Стягнуто із ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на користь ПАТ «Брокбізнесбанк», в солідарному порядку, заборгованість за кредитним договором в розмірі 24620,75 дол. США та 42000 грн., і судовий збір на користь держави в сумі 4680,29 грн., по 2340,15 грн. із кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не надані докази щодо наявності у нього права на здійснення фінансових послуг у іноземній валюті, не доведення факту надання кредиту у вигляді готівки кредиту та не наведено розрахунку стягнутих судом сум.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги ОСОБА_2, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 1054, ч.2 ст. 1050 ЦК України за кредитним договором Банк зобовязується надати кредитні кошти, на умовах та в розмірі, встановлених договором, а позичальник має повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо договором встановлено обовязок повернення позики частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1047 цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено і вбачається з матеріалів справи, що 30.10.2007р. між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № 720/2007 за умовами якого Банк зобовязався надати позичальнику кредит на споживчі потреби в сумі 39 600 дол. США на строк до 30.10.2017р., зі сплатою 14 % річних за користування кредитом. Позичальник взяла на себе обовязок повернути кредит в порядку визначеному графіком сплати щомісячних платежів згідно додатку №2, що є невідємною частиною вказаного кредитного договору, що передбачає сплату на погашення кредиту щомісячно суми 360 дол. США та нараховані відсотки із розрахунку 14% річних.(а.с.8-11).

Вказане кредитне зобовязання забезпечене іпотекою згідно укладеного між цими сторонами договору іпотеки від 31.10.2007р., предметом якого є земельна ділянка та обєкт нерухомості, розташований за адресою: с.Хорли Каланчацького району Херсонської області, вул. Шкільна б/н., що належать на праві власності ОСОБА_2

Крім того, кредитне зобовязання позичальника забезпечено і порукою на підставі укладеного між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_3 договору поруки від 30.10.2007р.

Рішення суду в частині стягнення на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» солідарно із ОСОБА_3 в апеляційному порядку не оскаржене, а тому не є предметом апеляційного перегляду.

Зі змісту узгоджених сторонами умов кредитного договору, вбачається, що його предметом є кредит у іноземній валюті, доларах США, на використання яких Банк має відповідну банківську ліцензію на право здійснювати банківські операції у іноземній валюті, визначені ч.1 та п.5-11 ч.2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», яка зареєстрована НБУ 07.10.1991р. за №18 та дозвіл № 138-3 із додатком, видані НБУ від 01.09.2003р.

У п.7.1 кредитного договору встановлена відповідальність позичальника за порушення строків погашення заборгованості у вигляді неустойки в розмірі подвійної процентної ставки, встановленої п.1.1 кредитного договору за кожний день прострочення (28%). А також у п. 8.5 встановлено, що позичальник підписанням договору підтверджує, що він несе валютні ризики, які можуть виникнути під час виконання ним зобовязань.

Крім того, умовами кредитного договору, у п. 4.2.6 встановлено обовязок позичальника застрахувати майно, яке передане в іпотеку Банку в рахунок забезпечення виконання власних кредитних зобовязань на строк не менше одного року на повну вартість вказаного майна. А також в подальшому здійснювати щорічне страхування цього майна на користь Банку.

У разі порушення цього обовязку, п.7.2 встановлено право Банку нарахувати неустойку 5% від суми фактичного залишку заборгованості.

На виконання умов кредитного договору, за заявою позичальника від 31.10.2007р., справжність підпису у якій ОСОБА_2 не заперечувала, нею отримані кредитні кошти в сумі еквівалентній 39 600 дол. США за курсом, що діяв на день вчинення платежу в розмірі 199 980 грн. (а.с.161). В судовому засіданні ОСОБА_2 визнала зазначений факт та пояснила, що використала отримані за цим договором кошти на добудову нерухомості і повертала кредит частинами у відповідності до встановленого курсу валют станом на час здійснення банківської операції.

Як вбачається із розрахунку погашення кредитної заборгованості, та встановлено судом, позичальник за весь час дії договору допускала порушення порядку оплати, визначених у графіку повернення кредитних коштів, сплачуючи щомісячні платежі з порушенням встановленого договором строку та не у повному розмірі, внаслідок чого утворилась заборгованість із сплати тіла кредиту та відсотків. Внесені кошти зараховувались Банком на погашення заборгованості, що утворилась на день оплати у черговості, встановленій п.2.6 договору (а.с. 8-10;192-240).

Останній платіж здійснений позичальником у серпні 2015р., у розмірі, що частково покриває встановлену графіком щомісячну суму.

Також, судом встановлено і визнано відповідачкою, що нею не виконаний обовязок по страхуванню іпотечного майна на 2014-2015 роки.

Враховуючи встановлені порушення кредитного зобовязання позичальника суд першої інстанції, у відповідності до ст. 1050, 1048 ЦК України, дійшов правомірного висновку про наявність передбачених законодавством та умовами договору підстав для дострокового стягнення залишку кредиту і сплати відсотків за користування ним у розмірі, вказаному позивачем, що обрахований у валюті кредитного зобовязання, а саме: борг станом на 01.11.2015р. по кредиту - 9305,71 дол. США та заборгованість по відсотках - 222,97 дол. США.

Заперечуючи вказані висновки суду, позичальник та її представник посилались на ту обставину, що на виконання умов договору, фактично отримані кредитні кошти у національній валюті гривні, а тому повернення має бути здійснено також у гривні.

Проте, ці заперечення не спростовують висновок суду, оскільки за змістом кредитного договору, валюта кредиту визначена саме у доларах США, а той факт, що на день отримання кредиту позичальнику із каси Банку виданий гривневий еквівалент, обумовленої договором суми кредиту, не звільняє відповідача від обовязку виконання зобовязань з дотриманням визначених договором умов та положень ст. 5426 ЦК України.

За наявності у Банку відповідної ліцензії для використання іноземної валюти як засобу платежу, позивач має право на укладання кредитного договору у іноземній валюті, та у випадку порушення позичальником визначеного таким договором зобовязання, кредитодавець має право вимагати від позичальника прострочену заборгованість у іноземній валюті, що відповідає змісту ст. 192, 533 ЦК України.

Згідно ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватись в України у випадках і в порядку, встановлених законом. Частиною третьою ст. 533 вказаного Кодексу встановлено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів у іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускаються у випадках, порядку та на умовах, встановленим законом.

Такий порядок визначений Декретом Кабінету Міністрів України від 19.02.1993р. № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій, пені за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами України, а тому пеня, штрафи можуть обчислюватись і стягуватись лише у національній валюті України - гривні.

Цей розрахунок має здійснюватись на час обчислення пені з урахуванням дати невиконання грошового зобовязання.

(Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24.09.2014р. № 6-145цс14, а також в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 11.11.2015р. у справі № 6-16517св15, та ухвалі від 06.04.2016р. у справі № 6-34443св15).

Вказані норми матеріального права та правові висновки суд не врахував, а тому дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення на користь банку неустойки у іноземній валюті, а саме нарахованих сум пені за прострочення кредиту 4390,29 дол. США та за прострочення процентів 224,53 дол. США, і штрафу за порушення п.4.2.6 кредитного договору - 8392,74 дол. США.

А також нарахованих за правилами ст. 625 ЦК України 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання на погашення кредиту - 470,41 дол. США та відсотків - 24,04 дол. США.

За таких обставин рішення у цій частині належить скасувати і увалити нове про стягнення суми неустойки у національній грошовій одиниці, розрахованої на день порушення грошового зобовязання в розмірі 297924,28 грн., із яких: пеня за прострочення кредиту 100554, 45 грн., за прострочення процентів 5142,63 грн., штраф за порушення п.4.2.6 кредитного договору - 192 227,20 грн.

А також нарахованих за правилами ст. 625 ЦК України 3% річних в сумі 11324,87 грн., за прострочення виконання грошового зобовязання із яких: за прострочення повернення кредиту - 10 774,26 грн. та сплати відсотків - 550, 61 грн.

Всього стягнути 309249,15 грн.

Крім того, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги в частині помилковості висновків суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог про стягнення із ОСОБА_2 на користь Банку штрафу за порушення умов п.4.2, нарахованої в сумі 1980 дол. США та 42 000 грн. за порушення п. 5.3.2 договору Іпотеки.

Так, за змістом п.4.2 договору іпотеки, вбачається, що ОСОБА_2, як іпотекодавець зобовязана протягом семи робочих днів з часу укладання цього договору застрахувати предмет іпотеки на його повну вартість. У разі недотримання цих умов іпотекодержатель на власний розсуд має право, згідно п.4.5, сам застрахувати майно із відшкодування своїх витрат, вимагати сплатити штраф 5% від суми кредиту, вимагати дострокового виконання основного кредитного зобовязання.

Із матеріалів справи вбачається, що іпотекодавець у встановлений цим договором строк здійснила страхування предмета іпотеки, згідно договору страхування від 30.10.2007р. та виконувала цей обовязок щорічно до 2014р.

Враховуючи, що умовами п.4.2 договору іпотеки термін страхування не визначався, тоді як відповідач виконала цю умову, шляхом укладання договору страхування станом на час укладання договору, підстави для стягнення штрафу у розмірі 1980 дол. США відсутні.

Крім того, у п.5.3.2 договору іпотеки встановлений обовязок іпотекодавця страхувати предмет іпотеки протягом всього часу дії договору, а у разі порушення цього обовязку встановлена відповідальність згідно п.8.1 штраф 5% від вартості предмета іпотеки, погодженої сторонами у п.1.4 договору.

В ході апеляційного розгляду справи, представник позивача зазначив, що нарахований Банком за правилами п.8.1 договору іпотеки штраф в розмірі 42 000 грн., за те, що позивачка у 2014 -2015р. не уклала черговий договір страхування.

Вказаний вид порушення повністю співпадає із тим порушенням, що встановлений п. 4.2 Кредитного договору, щодо якого на вимогу позивача на ОСОБА_2 покладений обовязок сплатити штраф в сумі 192227,20 грн.

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного і того ж виду за одне і те саме порушення.

Оскільки юридична відповідальність позичальника у вигляді сплати неустойки (штраф) встановлена умовами основного кредитного зобовязання у випадку невиконання позичальником обовязку впродовж дії договору щорічно застрахувати майно, передане в іпотеку Банку, як забезпечення виконання зобовязання, і таке ж саме порушення передбачає відповідальність іпотекодавця за умовами п.5.3.2 договору іпотеки, а тому їх одночасне застосування за одне і те саме порушення (не укладання договору страхування майна за 2014-2015роки) свідчить про недотримання судом положень, закріплених ст. 61 Конституції України, ст. 549 ЦК України та застосування подвійної цивільно - правової відповідальності за одне порушення.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015р. у постанові № 6-2003цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх судів України.

Враховуючи викладене, рішення суду в частині стягнення штрафу 1980 дол. США та 42000 грн., нарахованих згідно п.4.2 та п.5.3.2, п. 8.1 договору Іпотеки належить скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 01 червня 2016 року в частині солідарного стягнення із ОСОБА_2 пені за прострочення кредиту 4390,26 доларів США, пені за прострочення процентів 224,53 доларів США, три відсотки річних за невиконання грошового зобовязання за ст.625 ЦК України, нараховані на кредитну заборгованість 470,41 доларів США та на прострочені суми по процентах 24,04 долари США, штрафу за порушення п.4.2.6 Кредитного договору 8392,74 доларів США, штрафу за порушення п.4.2 Іпотечного договору 1980,00 доларів США, штрафу в сумі 42000 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» із ОСОБА_2 заборгованість станом на 01.11.2015р. у вигляді неустойки 26608,30 грн. із яких: пеня за прострочення кредиту 10553,45 грн., пеня за прострочення процентів 5142,63 грн., штраф за порушення п.4.2.6 Кредитного договору 10912,22 грн.

Стягнути три відсотки річних за невиконання грошового зобовязання за ст.625 ЦК України в сумі 11325,32 грн. із яких: 10774,71 грн. нараховані на кредитну заборгованість та 550,61 грн. на прострочену заборгованість по сплаті процентів. Всього стягнуто 37933,62 грн.

У задоволенні позовних вимог про стягнення із ОСОБА_2 штрафу за порушення п.4.2 Договору іпотеки від 31.10.2007р. в сумі 1980 доларів США та штрафу за порушення п.5.3.2 в сумі 42000 грн. відмовити.

Рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 01 червня 2016 року в частині солідарного стягнення із ОСОБА_2 кредитної заборгованості станом на 01.11.2015р. в сумі 9533,68 доларів США із яких: заборгованість по кредиту 9305,71 долар США, та борг по процентах за користування кредитом 222,97 доларів США, залишити без змін.

Рішення цього ж суду в частині стягнення на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» солідарно із ОСОБА_3 в апеляційному порядку не переглядалось, як таке що не оскаржене.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий _______________ Н.В.Орловська

Судді: _______________ О.В.Кутурланова

_______________ ОСОБА_1