Справа № 489/7642/15-ц
Номер провадження 2/489/523/16
РІШЕННЯ

Іменем України

14 квітня 2016 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Недавній А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Одеського державного університету внутрішніх справ (далі-позивач або ОДУВС) до ОСОБА_1 (далі-відповідач) про відшкодування витрат за період навчання,

встановив

В грудні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що відповідно до укладеного договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України відповідач був зобов'язаний після закінчення навчання відпрацювати в органах внутрішніх справ не менше трьох років. Однак, відповідач умови договору не виконав, оскільки його було звільнено з органів внутрішніх справ за власним бажанням.

Просить стягнути з відповідача на користь Одеського державного університету внутрішніх справ кошти в сумі 31756,29 грн. та судовий збір в сумі 1378,00 грн.

09.02.2016 до суду від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог. Вказують, що змінилися платіжні реквізити.

18.02.2016 до суду від відповідача надійшли письмові заперечення. Зазначає, що його зараховано курсантом до ОДУВС за експериментальною програмою по схемі "курсант-військовослужбовець-курсант". Порядок проведення такого експерименту не передбачає обов'язку курсанта відшкодовувати витрати на навчання з будь-яких підстав.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити в задоволенні позову, надали суду письмові заперечення.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

26.09.2011 між позивачем, відповідачем та Управлінням МВС України в Миколаївській області укладено тристоронній договір про підготовку фахівця в Одеському державному університеті внутрішніх справ.

Судом встановлено, що у 2011 році відповідач був зарахований курсантом 1-го курсу факультету підготовки фахівців для підрозділів міліції громадської безпеки, освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр» за спеціальністю «правоохоронна діяльність» до Одеського державного університету внутрішніх справ, був поставлений на всі види продовольчого та речового забезпечення, з виплатою грошового утримання.

21 червня 2014 року відповідач успішно закінчив Одеський державний університет внутрішніх справ, отримав диплом фахівця та був направлений до УМВС України в Миколаївській області для подальшого проходження служби, у зв'язку з чим позивач повністю виконав свої зобов'язання відповідно до договору.

Відповідно до укладеного договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України від 26.09.2011 року відповідач був зобов'язаний після закінчення навчання працювати в органах внутрішніх справ не менше трьох років.

Однак, відповідно до наказу від 29.12.2014 №345о/с ОСОБА_1 був звільнений з органів внутрішніх справ за власним бажанням за п. 64 "ж" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Таким чином, як стверджує позивач, відповідач не виконав умов договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України від 26.09.2011 року, у зв'язку з чим виникли підстави для відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням у навчальному закладі за період навчання.

Відповідно до наданої суду позивачем довідки про суму коштів, які МВС України затратило на навчання ОСОБА_1 загальна сума коштів склала 31756,29 грн. Матеріали справи містять детальний розрахунок витрат.

З вказаною довідкою відповідач ознайомлений, про що свідчить його підпис.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Стаття 310 ЦК України зазначає, що порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням вимог умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до положень ст. 18 ЗУ «Про міліцію» особи начальницького складу ОВС, які звільняються зі служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу МВС України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утримання у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 2.3.6 договору від 26.09.2011 у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими п. 3 цього договору, відшкодовувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком.

Як вбачається із заперечень, відповідач як на підставу для відмови в позові посилається на те, що він є курсантом за експериментальною програмою. Відповідно до Порядку проведення експерименту з підготовки фахівців для Міністерства внутрішніх справ (далі - Порядок), затвердженого наказом МВС України від 19.05.2011 не міститься застережень щодо обов'язку відшкодування витрат на навчання.

Згідно з п. 3.3 вище вказаного Порядку підготовка курсантів у ВНЗ МВС України за експериментальною програмою здійснюється на підставі договору, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням, управлінням МВС України в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві або Севастополі чи на залізниці та курсантом.

Суд приходить до висновку, що дійсно Порядком не передбачено обов'язку курсанта щодо відшкодування витрат за навчання. Проте цим Порядком чітко передбачено, що відносини між сторонами регулюються на основі тристоронніх договорів.

В той же час суд не може прийняти твердження відповідача про те, що п. 2.3.6. передбачено звільнення з ОВС до встановленого трирічного терміну перебування на службі, а перебування на службі відповідача становить 3 роки 4 місяці 23 дні, адже вказаним пунктом передбачено трирічний термін перебування на службі саме по закінченню навчання.

Крім того, відповідач стверджує, що п. 2.3.6. договору має місце у разі звільнення за підставами, передбаченими п. 3 договору, серед яких відсутня підстава звільнення за власним бажанням.

Як вбачається з матеріалів справи, відшкодування витрат на навчання за договором має місце у двох випадках:1) у разі відрахування з навчального закладу; 2) звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами. Проте, з п. 2.3.6. договору слідує, що обставини, перелічені п. 3 договору стосуються першого випадку - відрахування з навчального закладу і не можуть стосуватись питання звільнення. Сама редакція п. 2.3.6 договору щодо наслідків звільнення містить закінчену конструкцію, що передбачає необхідні елементи для її застосування.

Посилання відповідача, що порушується конституційне право людини на вільний вибір місця роботи у зв'язку з трирічним відпрацюванням, однак договором передбачено можливість звільнення, однак з відшкодуванням витрат. Відповідач взяв на себе такі зобов'язання за договором.

Проте, у відповідності до ч. 2 ст. 64 ЗУ "Про вищу освіту"(на який посилається і сам відповідач), випускники вищих військових навчальних закладів, військових інститутів як підрозділів вищих навчальних закладів з числа військовослужбовців направляються для подальшого проходження служби відповідно до законодавства.

Відтак, законодавчо визначено можливість укладення тристоронніх договорів про підготовку фахівців у Вищих навчальних закладах.

В даному випадку в договорі від 26.09.2011 сторонами погоджено, що відповідно до п. 2.3.5 після закінчення навчання ОСОБА_1 зобов'язувався прибути до місця призначення, приступити до виконання службових обов'язків та працювати не менше трьох років.

Як вже встановлено судом, вказаний договір був погоджений між сторонами, відповідач надав свою згоду з його умовами, що підтверджується його підписом.

Суд вважає, що посилання відповідача на той факт, що він з 27.01.2015 перебуває на посаді оперуповноваженого оперативного не є підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки має місце факт його звільнення з 31.12.2014.

Не має правового значення в даному випадку і довідка про те, що відповідач на даний час продовжує навчання для здобуття освітньо-кваліфікаційного рівня "спеціаліст", адже предметом договору від 26.09.2011 була підготовка фахівця за освітньо-кваліфікаційним рівнем "бакалавр".

Згідно з п.2 Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справі, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 2007 року № 313 (далі-Порядок) відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

У п. 3 Порядку зазначено, що витрати відшкодовуються згідно з договором про підготовку фахівця в навчальному закладі, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням або управлінням МВС та особою. У разі коли особа є неповнолітньою, установлення правових відносин здійснюється відповідно до вимог Цивільного кодексу України.

Згідно з п.6 Порядку у разі відмови особи від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Відповідно до п. 2.1 Порядку розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 30 липня 2007 року № 863/14130 відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у ВНЗ, здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у ВНЗ, а саме витрат на: грошове забезпечення, продовольче забезпечення, речове забезпечення, медичне забезпечення, перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад, оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв.

Суд встановив, що відповідач звільнився з органів внутрішніх справ до встановленого трирічного терміну перебування на службі, не відшкодувавши університету фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі, яка підлягає примусовому стягненню з нього.

Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати у розмірі 1378 грн., що були понесені позивачем та документально підтверджені.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 15, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

вирішив

Позов Одеського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат за період навчання - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, 10.02.1994 р. н., РНОКПП - НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Одеського державного університету внутрішніх справ (р/р №0570 Державної казначейської служби України м. Київ, МФО 820172, ) компенсацію фактичних витрат, пов'язаних з утриманням у навчальному закладі за період навчання у розмірі 31756 (тридцять одна тисяча сімсот п'ятдесят шість) гривень 29 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Одеського державного університету внутрішніх справ судовий збір у розмірі 1378 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі оскарження особою, яка не була присутня під час проголошення рішення - з моменту отримання копії рішення.

Суддя В. В. Кокорєв