Справа № 673/544/16-ц
Провадження № 2/673/343/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2016 р.

Деражнянський районний суд Хмельницької області

в складі:

головуючої - судді Лукіянець Т.В.

з участю секретаря судового засідання- Ясінської М.О.,

позивача ОСОБА_1

представників- Довгаля П.С., ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області,

Головного управління Національної поліції у Хмельницькій області

третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 районний відділ УМВС України в Хмельницькій області

про визнання наказу протиправним та його скасування, поновлення на роботі

встановив:

В квітні 2016 року позивач звернулась з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області (далі відповідач №1), Головного управління Національної поліції у Хмельницькій області (відповідач №2) з вимогами визнати протиправним та скасувати наказ про звільнення з роботи та поновити її на роботі.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 19 вересня 2011 року згідно наказу начальника Управління УМВС України в Хмельницькій області була призначена на посаду старшого інспектора канцелярії Деражнянського РВ УМВС України в Хмельницькій області. З 14 квітня 2013 року її було переведено на посаду діловода канцелярії цього ж відділу. В звязку із народженням 22.10.2013 року дитини, позивачу було надано відпустку з 01.01.2014 по 22.10.2016 р.р. по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. В грудні 2015 року в усній розмові із керівництвом Деражнянського РВ УМВСУ позивачу стало відомо про її звільнення із роботи. В звязку з чим, остання звернулася до Управління МВС України у Хмельницькій області із заявою про призначення її на посаду діловода Деражнянського відділення поліції. Листом від 22.01.2016 року відповідачем №2 було відмовлено у задоволенні вимог вказаної заяви та одночасно надіслано витяг із наказу від 06.11.2015 року про її звільнення на підставі п.1 ст. 40 КЗпПУ. Вказаний наказ вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню, так як відповідачем не було дотримано вимог трудового законодавства, зокрема, останній не попереджав її персонально у встановлений законом строк про наступне вивільнення, не пропонував для зайняття інші посади, крім того, роботодавцем було порушено її трудові гарантії та проведено звільнення не зважаючи на те, що позивач являється матірю дитини віком до трьох років. В звязку з цим, просила поновити її на посаді діловода канцелярії Деражнянського РВ УМВС України в Хмельницькій області, яким на сьогодні є Деражнянське відділення поліції Летичівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області. Окрім, заявлених вимог позову, позивач просила поновити пропущені строки для звернення до суду, мотивуючи часом отримання наказу про звільнення, після чого, для захисту своїх трудових прав в порядку адміністративного судочинства, вона зверталася до суду із відповідним позовом.

Ухвалою суду від 13.05.2016 року до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача залучено Деражнянський РВ УМВС України в Хмельницькій області.

В судовому засіданні сторона позивача вимоги позову підтримала в повному обсязі з підстав викладених у заяві.

Представник відповідачів заперечив щодо задоволення позовних вимог. Пояснив, що звільнення позивачки відбулося з дотриманням вимог чинного законодавства, оскільки в силу опублікування Закону України «Про Національну поліцію» остання вважалася такою, що попереджена про можливе наступне звільнення через скорочення штатів. Протягом часу попередження, позивач із заявою про її переведення в органи поліції не зверталася. Для участі у зборах трудового колективу не зявилася з невідомих причин. Враховучи, що штат Деражнянського РВ УМВСУ був повністю скорочений, а Деражнянське відділення поліції є новоствореною організацією, вважав неможливим поновлення позивача на раніше займаній посаді. Також, звернув увагу на застосування строків позовної даності та відсутність поважних причин для їх поновлення.

Представник Деражнянського РВ УМВСУ до суду не зявився, направив заяву про можливість розгляду даного спору у відсутність представника, позовні вимоги не визнає, вважаючи їх безпідставними.

Заслухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Судом встановлено, що згідно наказу начальника Управління МВС України в Хмельницькій області №307 о/с від 23.09.2011 року ОСОБА_4 призначено на посаду старшого інспектора канцелярії Деражнянського районного відділу УМВС з 19 вересня 2011 року (а.с.6).

У відповідності з наказом начальника УМВСУ №244о/с від 18.10.2012 року внесені зміни в облікові документи ОСОБА_4, яку надалі вважати за прізвищем ОСОБА_1 (а.с.96).

Наказом начальника Управління МВС України в Хмельницькій області №98 о/с від 24 квітня 2013 ОСОБА_1 призначено з 15.04.2013 року на посаду діловода канцелярії Деражнянського РВ УМВСУ з одночасним звільненням з посади старшого інспектора канцелярії цього ж відділу в звязку з оргштатними змінами (а.с.7).

В силу наказу начальника УМВС №317 о/с від 28.11.2013 року ОСОБА_1 в період з 27.08 по 30.12.2013 року надано оплачувану відпустку в звязку з вагітністю та пологами(а.с.8)

Відповідно до наказу начальника УМВСУ №6 о/с від 20.01.2014 року позивачу з 01.01.2014 року по 22.10.2016 року надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с.9).

Вирішуючи клопотання позивача щодо поновлення строків звернення до суду за вирішенням даного спору, суд враховує наступне.

Так, відповідно до вимогч.1 ст.. 233 КЗпПУ працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення- в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

В силу вимог ст. 234 цього кодексу у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст. 233 вказаного Кодексу судом можуть бути поновленні ці строки.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 47 КЗпПУ власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.. 116 цього Кодексу.

У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого органу він зобовязаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи.

Як вбачається із матеріалів справи, листом від 22.01.2016 року відповідач №2 направив на вимогу позивача копію наказу про звільнення її з роботи.

В лютому 2016 року ОСОБА_1, з метою захисту своїх трудових прав, звернулася з відповідним позовом до Хмельницького міськрайонного суду в порядку адміністративного судочинства (а.с.15).

В ході розгляду судом даного спору, в лютому 2016 року відповідачем №2 було вручено ОСОБА_1 трудову книжку, що не оспорюється стороною відповідача.

Відомостей про те, що до 22.01.2016 року стороною відповідача вживалися заходи задля належного повідомлення позивача про необхідність зявитися для отримання наказу про звільнення та/або трудової книжки, матеріали справи не містять.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 18.04.2016 року провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до Управління МВСУ про поновлення на роботі закрито в звязку з тим, що таку не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства(а.с.16).

Враховуючи те, що стороною відповідача грубо порушено вимоги ст.. 47 КЗпП України, а саме належним чином не доведено до відома позивача про її звільнення із займаної посади, дотримання позивачем строків звернення до суду із аналогічним позовом в порядку адміністративного судочинства, суд вважає за доцільне поновити ОСОБА_1 строки для звернення до суду з даним позовом.

При цьому, суд відхиляє доводи сторони відповідача про належне повідомлення позивачки Деражнянським РВ УМВС про її звільнення та необхідність явки для отримання трудової книжки з посиланням на лист за вих..№ 9972 від 06.11.2015 року (а.с.78), оскільки доказів про те, що такий був направлений та отриманий позивачем ОСОБА_1 сторона відповідача не надала.

В свою чергу, таким доказом, на думку суду, не можуть слугувати записи Журналу обліку вихідних та внутрішніх документів Деражнянського РВ УМВСУ, який на одній із сторінок містить інформацію про направлення за №9972 для адресата ОСОБА_4 попередження про скорочення, оскільки документ з таким змістом представлений до суду не був, крім того, такий журнал наданий в не прошнурованому та не пронумерованому вигляді.

Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд враховує наступні обставини.

Згідно п.8 розділу ХІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02.07.2015 року, який був опублікований 06.08.2015 року та набув чинності з 07.11.2015 року з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

В силу розяснень, які містять п.п.18, 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 року при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно зясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Розглядаючи трудові спори, повязані зі звільненням за п.1 ст. 40 КЗпП, суди зобовязані зясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнювальний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Так, відповідно до наказу начальника УМВСУ №310 о/с від 06.11.2015 року ОСОБА_1 звільнена з посади діловода канцелярії Деражнянського РВ УМВСУ згідно п.1 ст. 40 КЗпП України у звязку зі змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, скорочення чисельності або штату працівників (а.с.10).

Вказаному наказу передували Постанова Кабінету Міністрів України №730 від 16.09.2015 року, згідно якої утворені як юридичні особи публічного права територіальні органи національної поліції та ліквідовані як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справи, в тому числі Управління МВС України в Хмельницькій області та Деражнянський РВ УМВС України в Хмельницькій області та наказ Міністерства внутрішніх справ України №1388 від 06.11.2015 року, яким визнано такими, що втратили чинність штати органів, підрозділів, закладів, установ та підприємств МВС України згідно з Переліком змін у штатах МВС (а.с.33)

Згідно вказаного Переліку у УМВС України в Хмельницькій області скасовуються всі штати, скорочуються всі посади в тому числі посади цивільних осіб (а.с.34).

Аналізуючи вимоги Закону України «Про Національну поліцію» та зміст вказаних документів, суд встановлює, що ОСОБА_1 була звільнена з роботи відповідачем №1 на підставі п.1 ст. 40 КЗпП в звязку із скороченням штатів.

Згідно витягу із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Деражнянський районний відділ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області з 04.11.2015 року за рішенням засновників перебуває в стані припинення.

Згідно штату Деражнянського РВ УМВСУ в Хмельницькій області, затвердженого наказом МВС від 25.02.2013 року №181, із змінами внесеними станом на 17.02.2015 року, який був чинний на час виникнення спірних відносин, до його складу входила 1 (одна) посада діловода канцелярії (а.с.86, 90-91).

Після прийняття рішення Міністерством внутрішніх справ України (наказ №1388 від 06.11.2015 року) нові штати Деражнянського РВ УМВС України в Хмельницькій області не затверджувалися.

У звязку із створенням підрозділів Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, наказом Національної поліції №8 від 06.11.2015 року було затверджено тимчасовий штат органів і підрозділів, зокрема, Деражнянського відділення поліції, до якого за посадою входить також діловод (а.с.88-89)

В силу вимог ч.3 ст. 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років- частина шоста ст.. 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обовязковим працевлаштуванням.

Проте, відповідачем №1 при прийнятті спірного наказу вимоги вказаної норми враховані не були, що свідчить про його протиправність та в звязку із цим необхідним є його скасування з обовязковим поновленням порушених трудових прав позивача ОСОБА_1

При цьому суд, відхиляє доводи сторони відповідача щодо не вжиття будь-яких дій ОСОБА_1, які б свідчили про її бажання працювати в органах внутрішніх справ, зокрема відсутність заяви про звільнення із роботи та переведення в органи поліції, не відвідування 07.11.2015 року загальних зборів трудового колективу, де вирішувалося питання про призначення на посади тимчасового штату атестованих працівників в тому числі цивільного персоналу, оскільки достовірних даних, які б свідчили , що ОСОБА_1 повідомлялася належним чином про проведення таких заходів в матеріалах справи немає.

Так, суд враховує, що відповідно до пояснень позивача ОСОБА_1, допитаної в якості свідка, остання вказала, що жодним чином керівництвом Деражнянського РВ УМВСУ не повідомлялася про необхідність написання заяви про звільнення з роботи та переведення до органів поліції. Крім того, зі слів колеги, дізналася про проведення 07.11.2015 року загальних зборів трудового колективу Деражнянського РВ УМВСУ, проте персонально запрошена для участі не була, питання, які виносилися на розгляд зборів не доводилися до її відома. Зауважила, що 06.11.2015 року із телефонної розмови із чоловіком ОСОБА_5 дізналася про терміновість написання заяви на її звільнення із роботи. Проте, не маючи можливості залишити дитину, попросила ОСОБА_5 підійти до Деражнянського РВ та написати від її імені таку заяву. 07.11.2015 року особисто телефонувала до ОСОБА_3О щодо подальших дій, проте останній пояснив, що необхідності у написанні будь-яких заяв немає, так як він уже переведений на інше місце роботи. Будь-які пропозиції щодо переведення її на іншу роботу або до органів поліції не надходили.

Крім того, допитаний в якості свідка ОСОБА_5 підтвердив суду, що 06.11.2015 року до нього на роботу підійшов працівник міліції ОСОБА_3 та повідомив про необхідність написання дружиною ОСОБА_1 заяви на звільнення із роботи. В присутності ОСОБА_3, по телефону, про вказану необхідність повідомив свою дружину ОСОБА_1, проте остання зауважила, що не має можливості залишити дитину та прохала підійти з ОСОБА_3 до Деражнянського РВ з метою написання такої заяви від її імені. Для цього, ОСОБА_3 провів його до чергової частини Деражнянського РВ, де було надано зразок написання такого роду заяви.

Після написання заяви про звільнення, залишив її у черговій частині райвідділу.

Свідок ОСОБА_3, який на час виникнення спірних відносин обіймав посаду помічника начальника Деражнянського РВ УМВСУ по кадровому забезпеченню повідомив, що на виконання вказівки начальника райвідділу, доводив 06.11.2015 року до відома всіх працівників райвідділу необхідність написання заяв на звільнення. Про те, чи персонально повідомляв ОСОБА_1 про таку необхідність не памятає, однак зауважив, що таку інформацію доводив до відома її чоловіка- Коваля С.О., а також повідомляв про необхідність явки позивача на загальні збори трудового колективу. При цьому, будь-яких письмових повідомлень з цього приводу на адресу ОСОБА_1 не направлялося. Також, ОСОБА_1 з невідомих причин була відсутня 07.11.2015 року на зборах трудового колективу.

У відповідності до протоколу №140 загальних зборів трудового колективу від 07.11.2015 року вирішено клопотання про призначення на посади тимчасового штату Деражнянського відділення поліції Летичівського ВП ГУНП в Хмельницькій області ряду працівників (атестованого складу), а також діловода канцелярії (цивільний персонал).

Згідно п. 1.18. вказаного протоколу, зборами вирішено запропонувати ОСОБА_1, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною працевлаштувати її на вільні посади в Деражнянському відділені поліції. В разі не виявлення останньою бажання в подальшому бути призначеною на вільні посади, провести її звільнення в установленому законом порядку (а.с.79).

Проте, вказаний протокол не заслуговує на увагу суду, оскільки на час проведення загальних зборів трудового колективу, позивач ОСОБА_1 вже була звільнена із займаної посади, крім того, до часу звільнення (06.11.2015 року) будь-яких заходів спрямованих для забезпечення дотримання права ОСОБА_1 на працю, стороною відповідача не вживалося. Також, суд враховує, що належних доказів, які б вказували на надходження пропозицій для позивача перевестися до новоствореного органу Деражнянського відділення поліції, стороною відповідача не надано.

В звязку з цим, не заслуговують на увагу суду посилання сторони відповідача на пояснювальні записки начальника Деражнянського ВП ГУНП ОСОБА_6 та заступника начальника Летичівського ВП ОСОБА_3 про оповіщення всіх працівників Деражнянського РВ про необхідність написання заяв про переведення на роботу в органи поліції та відмову ОСОБА_1 зявитися до райвідділу(а.с.39-40). З цих підстав, суд відхиляє,також, як неналежний доказ, акт підтвердження від 06.11.2015 року складений за участю посадових осіб Деражнянського РВ УМВС про повідомлення ОСОБА_1 в телефонному режимі про необхідність написання заяви про призначення на посаду до органу поліції (а.с.41).

Також, не свідчить про дотримання відповідачем гарантій, передбачених ст.. 184 КЗпП України вчинення пропозиції ОСОБА_1 про зайняття вакантної посади в Головному управлінні Національної поліції в Хмельницькій області від 22.01.2016 року, оскільки така надійшла в силу звернення позивача та лише через два місяці з часу звільнення останньої.

Задовольняючи вимоги позову в частині поновленні ОСОБА_1 на посаді діловода канцелярії Деражнянського РВ УМВС України в Хмельницькій області , суд враховує наступне.

Відповідно до положень ч.1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Згідно вимог ст..104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обовязків іншим юридичним особам- правонаступникам (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації.

Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

На час ухвалення рішення судом, Деражнянський РВ УМВСУ не ліквідований, перебуває в стані припинення. Крім того, сторонами не надано, а судом не здобуто доказів того, що Деражнянське відділення поліції Летичівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області являється правонаступником Деражнянського РВ УМВС України в Хмельницькій області. У встановленому законом порядку позивачка ОСОБА_1 до новоствореної установи переведена не була.

Проаналізувавши вищевикладене, суд вважає, що звільнення позивачки з роботи в період її перебування у відпустці по догляду за дитиною до 3-х річного віку з підстав скорочення штатів є недопустимим, що прямо передбачено ч.3 ст.184 КЗпП України та приходить до висновку про доцільність поновлення ОСОБА_1 з 07.11.2015 року на попередній роботі в Деражнянському РВ УМВСУ в Хмельницькій області.

Крім того, суд вважає безпідставними позовні вимоги ОСОБА_1 до відповідача №2, оскільки останній жодних дій повязаних із прийняттям позивача на роботу та її звільненням не вчиняв, а тому не вбачає підстав покладати на нього обовязок за даним рішенням суду.

В силу вимог ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Таким чином, враховуючи задоволення судом двох вимог немайнового характеру, із відповідача №1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір в загальному розмірі 1102 грн. 40коп.

Керуючись ст..ст. 10,11,60, 212-214 ЦПК України, ст..ст. 47, 184, 233-235 КЗпП України, ст..104 ЦК України, п.п.18,19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 року, суд-

вирішив:

Позовні вимоги задоволити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області №310 о/с від 06.11.2015 року в частині звільнення ОСОБА_1, діловода канцелярії Деражнянського районного відділу УМВС із займаної посади згідно п.1 ст. 40 КЗпП України.

ОСОБА_1 поновити на посаді діловода канцелярії Деражнянського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області з 07 листопада 2015 року.

Стягнути з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області в дохід держави судовий збір в розмірі 1102,40 грн.

В решті вимог позову відмовити.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається Апеляційному суду Хмельницької області через Деражнянський районний суд Хмельницької області

Повний текст рішення виготовлений 13.06.2016 року

Суддя: ОСОБА_7