Справа № 1304/5186/12 Головуючий у 1 інстанції: Городецька Л.М.
Провадження № 22-ц/783/15/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.,

суддів - Береза В.І., Бойко С.М.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» на рішення Галицького районного суду м. Львова від 16 травня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, з участю третьої особи Відділу у справах дітей Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2010 року ПАТ «СЕБ Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», звернувся в суд із позовом, уточненим у ході судового розгляду, в якому банк просив достроково стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 951895,53 грн. та судові витрати у розмірі 1820, 00 грн., шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру загальною площею 110, 9 кв. м., житловою площею 67, 4 кв. м., котра розташована у м. Львів, вул. Кирила і ОСОБА_5АДРЕСА_1, реєстраційний № 17211643, шляхом надання банку право продажу від свого імені будь-якій особі покупцеві за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності (незалежним експертом); достроково стягнути з відповідача ОСОБА_3, як солідарного боржника, на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 951895,53 грн. та судові витрати у розмірі 1820, 00 грн.; виселити відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_3, а також неповнолітній дітей відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4 з вказаної вище квартири із подальшим зняттям зазначених осіб з реєстраційного обліку за цією адресою у відділі ДМС Галицького РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області.

В обґрунтування предявлено позову та поданих уточнень до нього покликався на те, що банк має право на дострокове стягнення заборгованості за укладеним з відповідачем ОСОБА_2 кредитним договором, у тому числі і солідарно з поручителем - відповідачем ОСОБА_3 в обраний ним, як іпотекодержателем спосіб - шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб продажу такого предмету іпотеки, із подальшим виселенням усіх зареєстрованих там осіб та зняття їх з зазначеного місця реєстрації. Це повязано з тим, що відповідач ОСОБА_2 не виконував належно взятих на себе зобовязань за кредитним договором, у звязку з чим банк звернувся з відповідною вимогою про виконання зобовязання до поручителя за таким договором відповідача ОСОБА_3, однак взяті за кредитним договором зобовязання а ні боржником, а ні поручителем не виконані, що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості та іншими документами.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 16 травня 2014 року позовні вимоги ПАТ «Фідобанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, з участю третьої особи - Відділу у справах дітей Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення задоволено частково. Достроково стягнено з ОСОБА_2 заборгованість за невиконаним зобовязанням у розмірі 951895, 53 грн. на користь ПАТ «Фідобанк» шляхом звернення стягнення на квартиру загальною площею 110, 9 кв. м., житловою площею 67, 4 кв. м., котра розташована у м. Львів, вул. Кирила і ОСОБА_5АДРЕСА_1, реєстраційний № 17211643, шляхом надання ПАТ «Фідобанк» право продажу від свого імені будь-якій особі покупцеві за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності (незалежним експертом). Вирішено питання про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Фідобанк» судових витрат. У решті позову відмовлено у звязку із його безпідставністю.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 16 травня 2014 року оскаржив позивач ПАТ «Фідобанк».

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у звязку із недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема вказує, що суд дійшов помилкового висновку про порушення банком вимог укладеного з відповідачем ОСОБА_3 договору поруки у частині повідомлення про неналежне виконання відповідачем ОСОБА_9 як боржником кредитного договору, так як відповідне повідомлення у встановлений договором спосіб 14.01.2010 року було відправлене поручителю, однак не виконане. Відповідно, у суду не було підстав й застосовувати у даному випадку спеціальну позовну давність щодо предявлення вимоги до поручителя шість місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання. Тому суд безпідставно відмовив у позові, заявленому до поручителя ОСОБА_3.

Ще зазначає про безпідставну відмову суду у задоволенні позовних вимог у частині виселення відповідачів із зняттям їх з місця реєстрації у квартирі, котра є предметом іпотеки, так як суду надані належні докази на підтвердження отримання відповідачами письмової вимоги про добровільне звільнення такої квартири, однак судом зазначені докази чомусь не взяті до уваги. Натомість станом на дату ухвалення оскаржуваного рішення вимога про добровільне звільнення квартири відповідачами не була виконана.

Просить рішення Галицького районного суду м. Львова від 16 травня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Учасники судового процесу в судове засідання не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Від представника позивача ПАТ «Фідобанк» - ОСОБА_10, 28 листопада 2016 року надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, аналогічні клопотання представником позивача ОСОБА_10 подавалися 06 червня 2016 року, 11 липня 2016 року та 17 жовтня 2016 року. А тому, колегія суддів приходить до висновку про неповажність причин неявки в судове засідання, а відтак і про розгляд справи у їх відсутності учасників судового процесу, що не з»явилися в судове засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення такої, з наступних підстав.

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов»язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суду України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 розяснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення зазначеним вимогам у повній мірі не відповідає.

Згідно із ст. ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. ст. 57, 64 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі.

Судом першої інстанції встановлено, що 20.06.2008 року відповідач ОСОБА_2 та АБ «Факторіал-Банк», правонаступником якого є позивач ПАТ «Фідобанк», уклали кредитний договір № 108-В/46, за умовами якого відповідач ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 100000, 00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5% річних у порядку, на умовах та у строки, визначені договором, з кінцевим терміном повернення 19.06.2015 року. Договором передбачено щомісячне часткове погашення кредиту, сплата процентів, комісійної винагороди, а також сплата пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення у виконанні зобовязань.

У забезпечення виконання кредитного договору між АБ «Факторіал-Банк», правонаступником якого є позивач ПАТ «Фідобанк» та відповідачем ОСОБА_3 20.06.2008 року укладено договір поруки, за умовами якого остання зобовязалася відповідати перед позивачем щодо сплати відповідачем ОСОБА_2 як боржником суми кредиту, процентів за користування кредитом, комісійних, а також можливих неустойок та інших витрат у розмірі, строк та на умовах, передбачених кредитним договором.

З цією-ж метою, між АБ «Факторіал-Банк», правонаступником якого є позивач ПАТ «Фідобанк» та відповідачем ОСОБА_2 20.06.2008 року укладено договір іпотеки, згідно якого відповідач ОСОБА_2 передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 110, 9 кв. м., житловою площею 67, 4 кв. м., котра розташована у м. Львів, вул. Кирила і ОСОБА_5АДРЕСА_1, реєстраційний № 17211643, що належать останньому на праві власності.

Відповідно до положень ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Встановлено, що відповідно до кредитного договору ПАТ «Фідобанк» свої зобовязання виконав повністю, а саме надав відповідачу ОСОБА_2 кредит у сумі 100 000,00 доларів США.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором.

Відповідно до положень ст. ст. 1048, 1050 ЦК України, у разі прострочення повернення чергової частини позики, банк має право вимагати від боржника дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків за користування кредитом.

З копії скерованого 14.01.2010 року банком на адресу відповідача ОСОБА_3 листа вбачається, що позикодавець самостійно змінив зобовязання на дострокове погашення заборгованості.

Відтак, банк вправі був вимагати дострокового погашення заборгованості за кредитним договором як від відповідача ОСОБА_2 (як боржника), так і від відповідача ОСОБА_3 (як поручителя).

Встановлено, що всупереч умов кредитного договору відповідач ОСОБА_2 не здійснював своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентах, тривалий час порушував взяті на себе договірні зобовязання, у звязку з чим станом на 20.07.2010 рік утворилась заборгованість, котра становила 938419,20 грн..

Кредитним договором та договором поруки визначено, що у випадку настання певних обставин, серед яких і прострочення сплати чергового платежу чи процентів за користування кредитом, банком, як кредитором, на адресу боржників скервується повідомлення (вимога) про дострокове повернення кредиту, а усунення боржниками викладених у такій вимозі порушень відбувається протягом 30-ти календарних днів.

Судом встановлено, що банк виконав зазначені вище умови шляхом надсилання відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вимоги про дострокове повернення кредиту, однак така вимога останніми не була виконана у визначений строк.

Разом з тим, судом встановлено й ту обставину, що договором поруки, укладеним з відповідачем ОСОБА_3, не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, що, в силу положень ст. 559 ЦК України і внесених змін до такого договору, зобовязувало позивача предявити вимогу до відповідача ОСОБА_3 як поручителя, протягом шести місяців від дня настання основного зобовязання, чого вчасно зроблено не було.

Відтак, колегія суддів погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції з покликанням на правову позицію Верховного Суду України, викладену 29.01.2014 року у справі № 6-155цс13, у тій частині, що укладений з відповідачем ОСОБА_3 договір поруки є припиненим, а задоволення предявлених до неї позовних вимог про стягнення заборгованості є неможливим. А відтак, рішення суду першої інстанції в цій частині слід залишити без змін.

В той же час, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції у частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості на користь банку з відповідача ОСОБА_2 шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

У ході апеляційного розгляду справи встановлено, що рішенням Галицького районного суду м. Львова, ухваленим 20.05.2015 року у цивільній справі № 461/11676/14 за позовом ОСОБА_4 в інтересах неповнолітніх ОСОБА_7, ОСОБА_6 до ОСОБА_2 та ПАТ «Фідобанк», з участю Органу опіки та піклування Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про визнання кредитного та іпотечного договорів недійсними, скасування відомостей у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна та у Державному реєстрі іпотек, такий позов у частині визнання іпотечного договору недійсним задоволено. Іпотечний договір, укладений 20.06.2008 року між АБ «Факторіал-Банк», правонаступником якого є позивач ПАТ «Фідобанк» та відповідачем ОСОБА_2, визнано недійсним. Крім того, визнано недійсним також і договір про задоволення вимог іпотекодержателя від вказаного числа. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 12.10.2015 року у вказаній вище справі, рішення Галицького районного суду м. Львова від 20.05.2015 року у частині задоволення позову про визнання договору іпотеки недійсним залишено без змін. Відтак, зазначене рішення суду 12.10.2015 року набрало законної сили.

Таким чином, на час апеляційного перегляду, договір іпотеки, за яким звернено стягнення на предмет іпотеки у рахунок дострокового стягнення на користь банку заборгованості за кредитним договором з відповідача ОСОБА_2, визнаний недійсним у встановленому законом порядку. Відповідно, звернення стягнення за недійсним договором є неможливим.

З огляду на вказане, а також беручи до уваги той факт, що банком предявлений позов до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором саме у спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, а не у будь-який інший спосіб, рішення суду у цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

При відмові у задоволенні позову у частині стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягають також і до стягнення судові витрати, у звязку з чим рішення суду у частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь банку судових витрат також підлягає скасуванню.

Крім того, колегія суддів також погоджується і з висновком суду у частині відмови у позові про виселення відповідачів із зняттям з реєстрації з квартири, котра була предметом іпотеки. Однак, суд першої інстанції прийшов до такого висновку, зважаючи на те, що матеріали справи не містять доказів отримання відповідачами письмової вимоги про добровільне звільнення такої квартири, а невиконання позивачем зазначених дій, у свою чергу, є порушенням положень ст. 40 Закону України «Про іпотеку» щодо встановленого певного порядку дій іпотекодержателя. Проте, на час вирішення спору судом апеляційної інстанції був визнаний недійсним договір іпотеки, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову в частині виселення та зняття з реєстрації.

Тому колегія суддів вважає, що оскільки невідповідність висновків суду обставинам справи, а відтак і неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права не призвело до неправильного вирішення справи у цій частині, а за приписами ч.2 ст.308 ЦПК України правильне по суті рішення не може бути скасоване з одних лише формальних міркувань, то відповідно рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про виселення та зняття з реєстрації скасуванню не підлягає. У наведеній частині рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п. 2, 309 ч.1 п. п.3, 4, ч. 2, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 16 травня 2014 року в частині задоволення позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення судових витрат - відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом 20-ти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Береза В.І.

ОСОБА_11