Справа № 296/3071/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї НИ

"10" червня 2016 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Адамовича О.Й.,

за участю секретаря судового засідання Світко Т.І.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ТОВ "Ренесанс Траст" про стягнення невиплаченої заробітної плати і середнього заробітку за час затримки розрахунку,

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ТОВ "Ренесанс Траст" про стягнення невиплаченої заробітної плати і середнього заробітку за час затримки розрахунку та, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив стягнути з відповідача заборгованість по невиплаченій заробітній платі в сумі 5888 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 35088,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 15.03.2011 року він працював на ТДВ «ЖЛ» на складі готової продукції вантажником. 30.11.2015 року був звільнений з роботи на підставі п.5 ст. 36 КЗпП України у звязку із переведенням до ТОВ «Ренесанс Транс». 07.12.2015 року ОСОБА_3 був прийнятий за переведенням до ТОВ «Ренесанс Транс» на посаду вантажника в склад готової продукції.

При переведенні з ТДВ «ЖЛ» до ТОВ «Ренесанс Транс» позивачу було гарантовано збереження тих самих умов праці, в т.ч. заробітної плати. 04.01.2016 року ОСОБА_3 був звільнений з ТОВ «Ренесанс Транс» за переведенням до ЗАТ «Житомирські ласощі». На момент звільнення з вказаної посади відповідач не провів остаточного розрахунку та заборгував позивачу заробітну плату. Тому позивач був змушений звернутись до суду з даним позовом.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав із врахуванням заяви про збільшення позовних вимог та просив задовольнити.

Представник відповідача в судовому засідання щодо задоволення позову заперечив, вказавши, що підприємство намагалось виплатити заробітну плату, однак не могло цього зробити з незалежних від них причин.

Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, судом встановлено наступне.

З 15.03.2011 року позивач працював в ТДВ «ЖЛ» на складі готової продукції вантажником, 30.11.2015 року був звільнений з роботи на п.5 ст. 36 КЗпП України у звязку із переведенням до ТОВ «Ренесанс Транс». 07.12.2015 року ОСОБА_3 був прийнятий за переведенням до ТОВ «Ренесанс Транс» на посаду вантажника в склад готової продукції. 04.01.2016 року ОСОБА_3 був звільнений з ТОВ «Ренесанс Транс» за переведенням до ЗАТ «Житомирські ласощі», що підтверджується копією трудової книжки, серії АВ № 049955 (а.с. 7-8).

Після звільнення з ТОВ «Ренесанс Транс» з позивачем не було проведено розрахунку за періодроботи з 07.12.2015р. по 04.01.2016р.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті ст.97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобовязань щодо оплати праці.

Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективним договором.

Згідно ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до вимог ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Розмір середньої заробітної плати розраховується у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 p. №100.

Відповідач не надав довідки про розмір заборгованості.

Відповідно до довідки Пенсійного фонду України від 29.03.2016 року заробітна плата позивача у дванадцятому місяці 2015 року склала 6543,93 грн. (а.с. 9). Тому, з розрахунку позивача, заробітна плата за один робочий день в січні місяці 2016 року склала 344,41грн.

В судовому засіданні представник позивача та представник відповідача повідомили, що позивачу було сплачено 1000грн. в рахунок погашення боргу. Тому, виходячи з розрахунку позивача, заборгованість по заробітній платі становить 5888грн.

Відповідач зобовязаний сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку.

Суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного процесу, погоджується з розрахунком зробленим позивачем, оскільки він здійснений в межах норм чинного законодавства та вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку, а саме за 102 робочі дні, виходячи з середнього заробітку за один день в розмірі 344грн., що в сумі становить 35088грн. Представник позивача в судовому засіданні просив задовольнити позов саме за вказаний період.

Відповідач не надав до суду жодних доказів або спростувань вказаних сум у розрахунку.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві фізичних і моральних страждань, з урахуваннями у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000 гривень суд вважає, що факт порушення прав позивача при звільненні доведений і дане призвело до моральних страждань позивача. Однак, суд вважає розмір моральної шкоди завищеним та з урахуванням всіх зазначених позивачем обставин визначає його у розмірі 500 гривень, у звязку з чим, позовна вимога про стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, позов є обґрунтованим частково.

Сплата судового збору покладається на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог. За таких обставин суд дійшов висновку, що з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,20 грн., оскільки позивач звільнений від судових витрат.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57 - 60, 88, 208, 209, 212 - 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ТОВ "Ренесанс Траст" на користь ОСОБА_3 заборгованості по заробітній платі в сумі 5888 (п'ять тисяч вісімсот вісімдесят вісім) грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 35088 (тридцять п'ять тисяч вісімдесят вісім) грн. та 500грн. на відшкодування завданої моральної шкоди.

В задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути з ТОВ "Ренесанс Траст" на користь держави судовий збір в розмірі 551,20грн.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м.Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні при оголошенні рішення суду, протягом того ж строку з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О. Й. Адамович