РІШЕННЯ

Іменем України

23 червня 2016 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді - Кузь В.Я.

при секретарі - Янковській С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Львові цивільну справу за

позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 за участю третьої особи Служби у справах дітей Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 за участю третьої особи Служби у справах дітей Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 з підстав передбачених ст. 71 ЖК України.

25 лютого 2016 року позивач позовні вимоги уточнила, просить визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 з підстав передбачених ст. 405 ч.2 ЦК України, відповідно до якої, член сім"ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла.

В обгрунтуванні своїх уточнених позовних вимог покликається на те, що вона, позивач, є єдиним власником квартири АДРЕСА_1, де також зареєстровані: чоловік ОСОБА_4, донька ОСОБА_5, донька ОСОБА_6 та племінник - неповнолітній ОСОБА_3, що не проживає у даній квартирі.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 10.07.2013 року , яке залишено в силі Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17.09.2014 року, частково задоволено її позовні вимоги до ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8 за участю третіх осіб: органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради , яким визнано ОСОБА_2 та ОСОБА_7 такими , що втратили право на користування житловим приміщенням за адресою:АДРЕСА_1. В частині визнання ОСОБА_8 таким, що втратив право на користування житлом, відмовлено, з підстав зазначених в рішенні суду.

Зазначає, що у вказаній квартирі неповнолітній не проживає з моменту реєстрації, тобто з 29.03.2012 року, оскільки з народження проживає разом із своїми батьками за адресою: АДРЕСА_2.

Факт його непроживання підтверджується актами обстеження житлових умов від 23.12.2014 року, 08.07.2014 року та 17.09.2015 року, складених ЖБК № 64.

Крім того, згідно акту обстеження житлових умов будинку за адресою: АДРЕСА_3, вказується, що даний будинок належить на праві власності ОСОБА_2 та такий є придатним для проживання.

Із покликанням на ст.ст. 29, 402 ЦК України просить уточнені позовні вимоги задоволити.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, пояснення дала аналогічні викладеним в позові.

Звернула увагу суду на те, що спір уже був предметом судового розгляду. За рішеннями судів визнано безпідставність претензій представника неповнолітнього ОСОБА_2 Проте, суд зазначив, що рішення відносно неповнолітнього ОСОБА_3 прийнято без з"ясування наявності житла у його батьків. Просить суд врахувати , що нею надано докази наявності іншого житла у батьків неповнолітнього ОСОБА_3, з якими він і проживає, а також наявність у приватній власності будинку в с. Карів у ОСОБА_2 - матері неповнолітнього відповідача. Просить задоволити уточнені позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_2, що діє в інтресах неповнолітнього ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечила, покликавшись на те, що позивач є її рідною сестрою. До 1990 року вона, відповідач була зареєстрованою у спірній квартирі, її син там не проживав і не проживає , проте зареєстрований, оскільки після народження дитину належить десь зареєструвати. На даний момент у спірній квартирі проживають чужі люди, так як у позивачки є приватний будинок у с. Лисиничі. Підтвердила факт свого проживання разом із сином за адресою: АДРЕСА_2.

Щодо наявності у її приватній власності будинку у селі Карів заперечила, зазначивши , що їй про це нічого не відомо, як невідомо і про наявність свідоцтва на право власності. У подальшому, в ході судового розгляду справи ОСОБА_2 пояснила, що даний будинок хоч і належить їй на праві власності, проте батько з сестрою ведуть там підприємницьку діяльність і не дають їй користуватись будинком. Підтвердила, що до суду із вимогою про усунення перешкод у користування будинком не зверталась.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Франківської районної адміністрації Львівської міської ради у судовому засіданні позов заперечила в інтересах неповнолітнього.

Заслухавши пояснення сторін , дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити.

Так, судом встановлено, що згідно довідки № 148 від 18.09.2015 року виданої ЖБК № 64, у квартирі АДРЕСА_1, зареєстровані : позивач - ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_8.

Як вбачається із реєстраційного посвідчення від 17.07.2002 року серії НОМЕР_1 виданого ЛОКП БТІ та ЕО від 17.07.2002 року , ОСОБА_1 є власником квартири, про що у реєстрову книгу зроблено реєстровий запис номер 10391 (ас. 22).

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 10.07.2013 року , яке залишено в силі Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17.09.2014 року, частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8 за участю третьої особи: органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради , яким визнано ОСОБА_2 та ОСОБА_7 такими , що втратили право на користування житловим приміщенням за адресою:АДРЕСА_1. В частині визнання ОСОБА_8 таким, що втратив право на користування житлом, відмовлено.

Як вбачається із даних рішень, підставою для відмови у задоволення позовних вимог про визнання втратившим право на користування житлом неповнолітнім ОСОБА_8 було непредставлення доказів того, що неповнолітньому буде надане рівноцінне приміщення тому, у якому він зареєстрований на даний час.

З актів обстеження житлових умов ЖБК № 64 від 23.12.2014 року, 08.07.2014 року та 17.09.2015 року, вбачається, що відповідач ОСОБА_3, зареєстрований у вказаній квартирі, однак у ній ніколи не проживав і не проживає (а.с.19-21).

Доводи позивача та її представника, що дані спірні правовідносини повинні розглядатися в площині ст.405 ЦК України є слушними, оскільки умови укладення, зміни, розірвання договору найма житла на підставі визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, що належить до приватного житлового фонду визначається Цивільним кодексом України, а особливості укладання договорів найму житла, втрати права користування житлом,що належить до державного або комунального житлового фонду визначається Житловим кодексом України.

Оскільки квартира ОСОБА_1 належить їй на праві приватної власності, до правовідносин, що виникли між сторонами у зв"язку користуванням цим житлом,зокрема, при розгляді спору щодо визнання особи, що втратила право користування житловим приміщенням, мають бути застосовані положення Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст.405 ЦК України, члени сім"ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Частина 2 ст.405 ЦК України, передбачає, що член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідачкою не надано жодних доказів на підтвердження того, що їй чи ОСОБА_3 чинились перешкоди з 2006 року у проживанні у спірній квартирі, а тому суд не приймає до уваги дані заперечення відповідачки.

З огляду на викладене та враховуючи, що ОСОБА_2 та неповнолітній ОСОБА_3 перешкоджають позивачу у реалізації його права власності, суд вважає за необхідне визнати неповнолітнього ОСОБА_3 такими, що втратив право користування житлом, а саме квартирою АДРЕСА_1

Відтак, суд приймає твердження позивача , що реєстрація ОСОБА_3 за вищевказаною адресою, створює для неї ряд перешкод та збільшує плату за житлово-комунальні послуги і обслуговування будинку, за які вона платить безпідставно.

Як встановлено судом, відповідач не проживає за вказаною адресою понад 1 рік, його батьки не здійснюють оплату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несуть інших витрат по утриманню спірної квартири та не приймають участь в спільному побуті з позивачем.

Крім того, судом встановлено, що неповнолітній ОСОБА_3 проживає із батьками у квартирі АДРЕСА_4 що й підтвердила в судовому засіданні представник неповнолітнього відповідача ОСОБА_2.

Отже, судом встановлено, що відповідач забезпечений житлом. Крім цього, судом встановлено, що ОСОБА_2 - матір відповідача володіє на праві власності придатним для життя будинком у с. КарівСокальського району Львівської області .

Суд відхиляє пояснення ОСОБА_2, що вона не може користуватись цим будинком, оскільки таких обставин остання не довела, як і не довела того, що зверталась за захистом своїх прав до суду.

У зв'язку з цим , суд приходить до висновку, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, підлягає визнанню таким, що втратив право на користування квартирою АДРЕСА_1 , у зв'язку із відсутністю понад один рік.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 8, 10, 57-61, 88, 169, 208-210, 212- 215, 224 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Уточнені позовні вимоги задоволити.

Визнати ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати з розгляду даної справи в розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з часу його проголшення.

Суддя В.Кузь