07.10.2016 Єдиний унікальний номер 205/3099/16-ц
Справа № 2/205/1862/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2016 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Шавули В.С.

при секретарі Перцевій М.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_4 про захист авторських прав, -

В С Т А Н О В И В :

13 квітня 2016 року позивачка звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із даною позовною заявою (а.с. 3-6).

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 12 грудня 2015 року в магазині «Kodak фото послуги» в ТЦ «Мерлін Центр», що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Московська, буд. 7, ФОП ОСОБА_4 здійснював публічний показ та розповсюдження твору образотворчого мистецтва створеного ОСОБА_3, що являється інтелектуальною власністю останньої.

Хоча на сьогоднішній день матеріальні обєкти (носії), в якому втілено твір, знаходяться в приватній власності інших осіб, про те у позивачки залишились всі немайнові авторські права, а також виключні (майнові) права на зазначений твір, які підлягають захисту в порядку передбаченому діючим законодавством.

Враховуючи вищевикладене позивачка вимушена була звернутися до суду із даним позовом, в якому просить суд захистити авторські права ОСОБА_3, порушені ФОП ОСОБА_4 шляхом піратства - розповсюдження(піратства) контрафактного Товару 1 (Рамка з картиною (зображенням) під назвою «Некоторые девочки рождаются сразу принцессами!»), в якому без дозволу Позивач втілено твір образотворчого мистецтва ОСОБА_3, а саме: за фактом реалізації 12.12.2015 року Товару 1 (Рамка з картиною(зображенням) під назвою «Некоторые девочки рождаются сразу принцессами!», в якому було використано твір під назвою «Некоторые девочки рождаются сразу принцессами!» від 2007 р.; шляхом: стягнути з ФОП ОСОБА_4 (49000, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) суму компенсації в розмірі 14 500,00 грн.; захистити авторські права ОСОБА_3, порушені ФОП ОСОБА_4 шляхом публічного показу обєкта авторського права (твору образотворчого мистецтва під назвою «Некоторые девочки рождаются сразу принцессами!») здійсненого шляхом публічної пропозиції продажу Товару 1 (Рамка з картиною(зображенням) під назвою «Некоторые девочки рождаются сразу принцессами!»), в якому без дозволу Позивача втілено твір образотворчого мистецтва ОСОБА_3 «Некоторые девочки рождаются сразу принцессами!» від 2007 р., а саме: за фактом публічного показу обєкта авторського права (твору образотворчого мистецтва під назвою «Некоторые девочки рождаются сразу принцессами!»), шляхом публічної пропозиції продажу Товару 1; шляхом: стягнути з ФОП ОСОБА_4 (49000, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) суму компенсації в розмірі 14 500,00 грн., а всього стягнути з ФОП ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму компенсації в розмірі 29 000,00 грн.; стягнути з ФОП ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_2) судові витрати.

Позивачка в особі свого представника за довіреністю ОСОБА_1, у судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Просив позов задовольнити.

Відповідач в особі свого представника за довіреністю ОСОБА_2, в судовому засіданні проти вимог позову заперечував. Просив відмовити у задоволенні позову.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні. Повний текст рішення складений 11 жовтня 2016 року.

За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

В ході судового розгляду справи встановлено, що ОСОБА_3 займається образотворчим мистецтвом та є художницею з 2000 року. За 2007 рік нею створено каталог робіт, що складається із 90 аркушів, у якому зібрані фотографічні знімки творів образотворчого мистецтва, які створені нею власною творчою працею. Одним із таких творів є картина позивачки «Некоторые дівочки рождаются сразу принцессами!». А також, каталог за 2006 рік, у якому зібрані фотографічні знімки творів образотворчого мистецтва, які створені нею власною творчою працею. Одним із таких творів є картина «Я поймал тебя» (а.с. 33-36).

Авторські права на збірки творів образотворчого мистецтва «Каталог робіт художниці ОСОБА_3 за 2006 рік» та «Каталог робіт художниці ОСОБА_3 за 2007 рік» зареєстровані Державною службою інтелектуальної власності України, про що свідчить свідоцтво про реєстрацію авторського права на твір №54869 від 20.05.2014 року (з.а.с. 12,33).

Відповідно до ст.. 418 ЦК України, право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об'єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом.

Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об'єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом.

Право інтелектуальної власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

Згідно п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» №5 від 04.06.2010 року, авторське право виникає в силу факту створення інтелектуальною творчою працею автора або співавторів твору науки, літератури і мистецтва. Твір вважається створеним з моменту первинного надання йому будь-якої об'єктивної форми з урахуванням суті твору (зокрема, письмової форми, електронної форми, речової форми). Якщо не доведено інше, результат інтелектуальної діяльності вважається створеним творчою працею.

У відповідності до ст.. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права», автор - фізична особа, яка своєю творчою працею створила твір.

Твір образотворчого мистецтва - скульптура, картина, малюнок, гравюра, літографія, твір художнього (у тому числі сценічного) дизайну тощо.

Згідно вищевказаного Закону, контрафактний примірник твору, фонограми, відеограми - примірник твору, фонограми чи відеограми, відтворений, опублікований і (або) розповсюджуваний з порушенням авторського права і (або) суміжних прав, у тому числі примірники захищених в Україні творів, фонограм і відеограм, що ввозяться на митну територію України без згоди автора чи іншого суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, зокрема з країн, в яких ці твори, фонограми і відеограми ніколи не охоронялися або перестали охоронятися.

Відповідно до ст.. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права», до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать: а) виключне право на використання твору; б) виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами.

Майнові права автора (чи іншої особи, яка має авторське право) можуть бути передані (відчужені) іншій особі згідно з положеннями статті 31 цього Закону, після чого ця особа стає суб'єктом авторського права.

Виключне право на використання твору автором (чи іншою особою, яка має авторське право) дозволяє йому використовувати твір у будь-якій формі і будь-яким способом.

Згідно зі ст.. 440 ЦК України, майновими правами інтелектуальної власності на твір є: 1) право на використання твору; 2) виключне право дозволяти використання твору; 3) право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; 4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Майнові права на твір належать його авторові, якщо інше не встановлено договором чи законом.

Відповідно до ст.. 441 ЦК України, використанням твору є його: 1) опублікування (випуск у світ); 2) відтворення будь-яким способом та у будь-якій формі; 3) переклад; 4) переробка, адаптація, аранжування та інші подібні зміни; 5) включення складовою частиною до збірників, баз даних, антологій, енциклопедій тощо; 6) публічне виконання; 7) продаж, передання в найм (оренду) тощо; 8) імпорт його примірників, примірників його перекладів, переробок тощо.

Використанням твору є також інші дії, встановлені законом.

У відповідності до ст.. 50 Закону України «Про авторське право і суміжні права», порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту, є: а) вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтями 14 і 38 цього Закону, та їх майнові права, визначені статтями 15, 39, 40 і 41 цього Закону, з урахуванням передбачених статтями 21-25, 42 і 43 цього Закону обмежень майнових прав; б) піратство у сфері авторського права і (або) суміжних прав - опублікування, відтворення, ввезення на митну територію України, вивезення з митної території України і розповсюдження контрафактних примірників творів (у тому числі комп'ютерних програм і баз даних), фонограм, відеограм і програм організацій мовлення; в) плагіат - оприлюднення (опублікування), повністю або частково, чужого твору під іменем особи, яка не є автором цього твору; г) ввезення на митну територію України без дозволу осіб, які мають авторське право і (або) суміжні права, примірників творів (у тому числі комп'ютерних програм і баз даних), фонограм, відеограм, програм мовлення; д) вчинення дій, що створюють загрозу порушення авторського права і (або) суміжних прав; е) будь-які дії для свідомого обходу технічних засобів захисту авторського права і (або) суміжних прав, зокрема виготовлення, розповсюдження, ввезення з метою розповсюдження і застосування засобів для такого обходу; є) підроблення, зміна чи вилучення інформації, зокрема в електронній формі, про управління правами без дозволу суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав чи особи, яка здійснює таке управління; ж) розповсюдження, ввезення на митну територію України з метою розповсюдження, публічне сповіщення об'єктів авторського права і (або) суміжних прав, з яких без дозволу суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав вилучена чи змінена інформація про управління правами, зокрема в електронній формі.

Згідно зі ст.. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права», захист особистих немайнових і майнових прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав здійснюється в порядку, встановленому адміністративним, цивільним і кримінальним законодавством.

Відповідно до ст.. 431 ЦК України, порушення права інтелектуальної власності, в тому числі невизнання цього права чи посягання на нього, тягне за собою відповідальність, встановлену цим Кодексом, іншим законом чи договором .

Відповідно до п. «г» ч.1 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права», при порушеннях будь-якою особою авторського права і (або) суміжних прав, передбачених статтею 50 цього Закону, недотриманні передбачених договором умов використання творів і (або) об'єктів суміжних прав, використанні творів і об'єктів суміжних прав з обходом технічних засобів захисту чи з підробленням інформації і (або) документів про управління правами чи створенні загрози неправомірного використання об'єктів авторського права і (або) суміжних прав та інших порушеннях особистих немайнових прав і майнових прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав мають право: подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій.

Згідно із положеннями, що викладені в п.42 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» №5 від 04.06.2010 року зазначено, що відповідно до пункту "г" частини першої статті 52 Закону N 3792-XII суб'єкт авторського права і (або) суміжних прав має право вимагати виплату компенсації замість відшкодування збитків або стягнення доходу.

При вирішенні відповідних спорів судам слід мати на увазі, що компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права і (або) суміжних прав. Для визначення суми такої компенсації, яка є адекватною порушенню, суд має дослідити: факт порушення майнових прав та яке саме порушення допущено; об'єктивні критерії, що можуть свідчити про орієнтовний розмір шкоди, завданої неправомірним кожним окремим використанням об'єкта авторського права і (або) суміжних прав; тривалість та обсяг порушень (одноразове чи багаторазове використання спірних об'єктів); розмір доходу, отриманий унаслідок правопорушення; кількість осіб, право яких порушено; наміри відповідача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо.

При цьому слід враховувати загальні засади цивільного законодавства, встановлені статтею 3 ЦК, зокрема справедливість, добросовісність та розумність. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації повинні бути наведені в судовому рішенні.

Розмір компенсації визначається судом виходячи з позовних вимог, однак не може бути меншим від 10 і не може перевищувати 50 000 мінімальних заробітних плат (пункт "г" частини другої статті 52 Закону N 3792-XII), які встановлені законом на час ухвалення рішення у справі.

Згідно із ст.. 432 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права інтелектуальної власності відповідно до статті 16 цього Кодексу.

Суд у випадках та в порядку, встановлених законом, може постановити рішення, зокрема, про: 1) застосування негайних заходів щодо запобігання порушенню права інтелектуальної власності та збереження відповідних доказів; 2) зупинення пропуску через митний кордон України товарів, імпорт чи експорт яких здійснюється з порушенням права інтелектуальної власності; 3) вилучення з цивільного обороту товарів, виготовлених або введених у цивільний оборот з порушенням права інтелектуальної власності та знищення таких товарів; 4) вилучення з цивільного обороту матеріалів та знарядь, які використовувалися переважно для виготовлення товарів з порушенням права інтелектуальної власності або вилучення та знищення таких матеріалів та знарядь; 5) застосування разового грошового стягнення замість відшкодування збитків за неправомірне використання об'єкта права інтелектуальної власності. Розмір стягнення визначається відповідно до закону з урахуванням вини особи та інших обставин, що мають істотне значення; 6) опублікування в засобах масової інформації відомостей про порушення права інтелектуальної власності та зміст судового рішення щодо такого порушення.

У відповідності до ст.. 439 ЦК України, автор має право протидіяти будь-якому перекрученню, спотворенню або іншій зміні твору чи будь-якому іншому посяганню на твір, що може зашкодити честі та репутації автора, а також супроводженню твору без його згоди ілюстраціями, передмовами, післямовами, коментарями тощо.

Відповідно до п.44 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» №5 від 04.06.2010 року, відповідно до пункту "6" статті 50 Закону № 3792-ХІІ розповсюдження контрафактних примірників творів (у тому числі комп'ютерних програм і баз даних), фонограм, відеограм і програм організацій мовлення є порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту.

Особа, яка розповсюджує об'єкти авторського права і (або) суміжних прав без дозволу суб'єкта такого права, несе відповідальність за порушення виключних прав на її твір і в тому випадку, коли контрафактну продукцію нею отримано за договорами з третіми особами.

Позивачка зазначає, що фізична особа-підприємець ОСОБА_4 без відповідного на те дозволу здійснював реалізацію магнітів із зображенням твору образотворчого мистецтва (картинки) «Я поймал тебя» та рамки з картиною (зображенням) твору «Некоторые девочки рождаются сразу принцессами!» (а.с. 10,31), що тягне за собою притягнення до відповідальності останнього та відшкодування завданої шкоди.

Разом з тим, суд не може погодитися з вище вказаними доводами позивачки виходячи з наступного.

За своєю правовою природою порушення авторського права це дії, спрямовані на протиправне умисне використання, об'єкту інтелектуальної власності вчинені особою, яка розуміє протизаконний характер цих дій, з метою отримання матеріальної вигоди.

При розгляді справ про застосування заходів цивільно-правової відповідальності у разі порушення авторських та (або) суміжних прав мають бути розглянуті всі обставини, яким законом надано значущості.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України наявність чи відсутність вини особи, яка спричинила шкоду, впливає на можливість притягнення її до цивільно-правової відповідальності. Специфіка форм відшкодування шкоди в авторському праві та нечіткість положень законодавства щодо врахування вини, її форми та інших суб'єктивних ознак правопорушення визначають проблеми у визначенні вини в предметі доказування у справах про захист авторських та суміжних прав.

Вина є суб'єктивним елементом складу цивільного правопорушення і являє собою психологічне відношення особи до своєї протиправної поведінки і її результатів. Наявність вини - конструктивна (основна) ознака будь-якого правопорушення і як така має входити до предмета доказування у складі правопорушення.

Вважається, що в цивільному праві діє презумпція вини, функція якої полягає в якомога доцільнішому розподілі між сторонами обов'язків з доказування певних фактів. Наявність матеріально-правової презумпції не виключає презюмований факт з предмета доказування. Сторона, на яку презумпцією було покладено тягар доказування відсутності (наявності) факту, може доказувати і доказати відсутність (наявність) презюмованого факту. Суд виходячи з принципу диспозитивності має покласти в основу рішення презюмований факт, якщо презумпцію не спростовано в процесі розгляду справи. З аналізу норм ЦК України, Закону України «Про авторське право та суміжні права» вбачається, що вина входить до предмета доказування у складі правопорушення не лише у справах про стягнення збитків чи моральної шкоди, але й у справах про стягнення компенсації.

При визначенні розміру компенсації відповідно до ЦК України та Закону України «Про авторське право та суміжні права», судами мають бути враховані: вина особи; обсяг порушення; наміри відповідача та інші істотні обставини. Питанню щодо визначення розміру компенсації, як зазначено вище, присвячено п. 42 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» №5 від 04.06.2010 року. Як зазначається у постанові, істотними обставинами при визначенні розміру компенсації є факт порушення майнових прав та яке саме порушення допущено; об'єктивні критерії, що можуть свідчити про орієнтовний розмір шкоди, завданої неправомірним кожним окремим використанням об'єкта авторського права і (або) суміжних прав; тривалість та обсяг порушень (одноразове чи багаторазове використання спірних об'єктів); розмір доходу, отриманий унаслідок правопорушення; кількість осіб, право яких порушено; наміри відповідача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. У разі заявлення вимоги про стягнення компенсації замість відшкодування для обрахування її розміру має враховуватися вина та наміри відповідача. Судова практика поняття «наміри відповідача» тлумачить як мету використання твору чи об'єкта суміжних прав.

Суд вважає, що у справах про стягнення компенсації замість відшкодування збитків за неправомірне використання об'єкта авторського чи суміжних прав може йтися не лише про умисел, а й інші форми вини. При цьому дослідженню потребує форма вини, яка виступатиме одним із мірил цивільно-правової відповідальності.

Таким чином, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності звязку у сукупності, суд першої інстанції, розглядаючи даний спір в межах заявлених позовних вимог, вважає що вимоги позову не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, вирішуючи питання щодо судових витрат, згідно статті 88 ЦПК України, оскільки вимоги позивачки задоволенню не підлягають, тому сплачений нею судовий збір відшкодуванню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про авторське право і суміжні права», постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» №5 від 04.06.2010 року, ст.. 15,16 418-421, 431-432, 439-441 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 15, 57-60, 88, 209, 212, 213-215, 218 ЦПК України, суд, ?

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_4 про захист авторських прав відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо скаргу про апеляційне оскарження не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.С. Шавула