Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2016 року Рівненський міський суд Рівненської області

в складі головуючого судді: Рудики Л.Д.

при секретарі: Хлуд І.П.

за участю представника позивача: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про вселення та усунення перешкод у праві користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у праві користування житловим приміщенням, вселення та визначення порядку користування квартирою. Уточнивши позовні вимоги просить визнати за ОСОБА_4 право користування житловим приміщенням у квартирі за адресою: м. Рівне, вул. Степана Бандери, буд.67 Б, кв.23, яка належить позивачу на праві спільної сумісної власності, вселити ОСОБА_4 у спірну квартиру. Визначити порядок користування квартирою та зобовязати ОСОБА_2 виділити другу кімнату площею 16,1 кв.м. згідно з технічним паспортом на квартиру № 23 у житловому будинку № 67 Б по вул. Степана Бандери в м. Рівне; кухню, туалет, ванну, коридор, балкон залишити в спільному користуванні.

В обґрунтування позову вказує, що ОСОБА_4, відповідачу та їхньому сину ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності належить спірна квартира № 23 у житловому будинку № 67 Б по вул. Степана Бандери в м. Рівне. Після розірвання шлюбу з відповідачем, позивач змушений був проживати то у своєї матері, то винаймати квартири. ОСОБА_4 намагався дійти згоди з ОСОБА_2 щодо користування своєю часткою квартири, однак безрезультатно. Постійного місця проживання позивач не має. Відповідач створює перешкоди в користуванні жилим приміщенням, що порушує його законні права. Досягти домовленості з відповідачем про поділ майна не вдалося. Позивач має намір проживати у вказаній квартирі і з метою недопущення вчинення ОСОБА_2 перешкод, необхідно визнати за позивачем право користування квартирою, вселити його в спірну квартиру та встановити порядок користування квартирою.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні уточнені позовні вимоги ОСОБА_4 підтримала повністю, з підстав викладених в позовній заяві просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні уточненні позовні вимоги не визнала повністю, з підстав викладених в запереченнях погоджується, щоб позивач користувався кімнатою площею 11,7 кв.м. Суду пояснила, що син хворіє психічним захворюванням і потребує окремої кімнати.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні уточнені позовні вимоги не визнала повністю, з підстав викладених в запереченнях вказала, що відповідач погоджується, щоб позивач користувався кімнатою площею 11,7 кв.м.

Суд, заслухавши представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2 та представника відповідача ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 27 грудня 1999 року квартира № 23 у житловому будинку № 67 Б по вул. Степана Бандери в м. Рівне належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії I-ГЮ № 032190, шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 розірвано, прізвище ОСОБА_6 після розірвання шлюбу «Ружицька».

Як слідує з технічного паспорту, виготовленого комунальним підприємством «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації», спірна квартира розташована на третьому поверсі пятиповерхового будинку і складається із двох житлових кімнат площею 11,7 кв.м., 16,1 кв.м. та допоміжних приміщень - кухні площею 7,1 кв.м., коpидоpу площею 8,2 кв.м., ванної кiмнати площею 2,7 кв.м., туалету площею 1,4 кв.м. До житлової кімнати площею 11,7 кв.м. прилягає балкон. Житлова кімната площею 16,1 кв.м. є ізольованою.

У вказаній вище квартирі проживає ОСОБА_2 з сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_5 перебуває на диспансерному обліку у лікаря-психіатра з 2011 року, хворіє психічними захворюваннями з хронічним перебігом, є інвалідом II групи та потребує стороннього догляду, що підтверджується висновком лікарської комісії щодо необхідності стороннього догляду за інвалідом I чи II групи внаслідок психічного розладу № 4080 від 02 травня 2016 року.

Згідно з довідкою КЗ «Рівненський обласний центр психічного здоровя населення » РОР Психо-неврологічне амбулаторно-поліклінічне відділення від 02 листопада 2016 року ОСОБА_5 потребує постійного підтримуючого лікування.

Відповідно до п. 6 Інструкції про порядок видачі медичного заключення особам, які страждають хронічними захворюваннями, при яких вони не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сімї, затвердженої Наказом МОЗ від 08.02.1985р. № 52 особи, які страждають захворюваннями, перерахованими в п.1 і п.3 розділу II, в п. 1 розділу III, в розділах V, VI, VII Переліку (додатку № 1 до Наказу МОЗ УРСР від 08.02.85р. № 52) не можуть проживати ні в комунальній квартирі, ні в одній кімнаті з членами своєї сімї.

З заперечень на позов та пояснень відповідача вбачається, що син ОСОБА_5 проживає в кімнаті площею 16,1 кв.м., а ОСОБА_2 в кімнаті 11,7 кв.м.

Позивач у спірній квартирі не проживає, оскільки відповідач чинить йому у цьому перешкоди - до приміщення квартири не допускає, ухиляється від спілкування щодо визначення порядку користування приміщеннями спірної квартири. Вказані обставини відповідачем та представником відповідача не заперечуються.

Суд вважає, що за таких обставин, вимоги позивача визнати за ним право користування житловим приміщенням та вселення його у належну йому на пpавi спільної сумісної власностi кваpтиpу є законними, обґрунтованими та доведеними.

Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Як встановлено ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.

Ст. 155 ЖК України вказує, що жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21 жовтня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності відмовлено.

Як слідує з роз'яснень, даних в п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Позивач, як співвласник кваpтиpи, вiдповiдно до ст.317, ст.321 ЦК України, має право на свiй розсуд володiти, користуватися та розпоряджатися належною йому частиною квартири, може вимагати усунення будь-яких порушень його права власностi. Пеpешкоджання вселенню позивача у належну йому на пpавi спільної сумісної власностi кваpтиpу та коpистуванню пpимiщеннями цієї кваpтиpи поpушує пpава позивача як власника.

Враховуючи вищевикладене, вимоги позивача про встановлення порядку користування приміщеннями квартири суд вважає обґрунтованими та доведеними.

Приймаючи до уваги, що син ОСОБА_5 хворіє на психічну хворобу, вpаховуючи хаpактеp планування кваpтиpи, наявність двох кімнат, їх площу, суд вважає, що виділення позивачу першої кімнати площею 11,7 кв.м. у коpистування є найбiльш pацiональним та доцiльним i таким, що не поpушує нi житлових прав сторін, ні їх прав співвласників квартири.

Оскільки суд прийшов до висновку про необхідність виділення у користування позивачу житлової кімнати площею 11,7 кв.м., в користуванні відповідача ОСОБА_2 залишається житлова кімната площею 11,7 кв.м., а в сина ОСОБА_5 залишається кімната площею 16,1 кв.м. Допоміжні приміщенні квартири кухню, туалет, ванну, коридор, балкон залишити в спільному користуванні.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст.10,11,60,61,209,212,214,215,218,223,292,294 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про вселення та усунення перешкод у праві користування житловим приміщенням - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 право користування житловим приміщенням у квартирі за адресою: м. Рівне, вул. Степана Бандери, буд.67 б, кв.23, яка належить позивачу на праві спільної сумісної власності та вселити ОСОБА_4 у спірну квартиру.

Визначити порядок користування квартирою наступним чином:

-зобовязати ОСОБА_2 виділити першу кімнату площею 11,7 кв.м. згідно з технічним паспортом на квартиру № 23 у житловому будинку № 67 Б по вул. Степана Бандери в м. Рівне;

-кухню, туалет, ванну, коридор, балкон залишити в спільному користуванні.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя -