У Х В А Л А

13 червня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М., Лященко Н.П., Охрімчук Л.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2015 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк Новий» до ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину,

встановила:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 19 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 8 квітня 2015 року, позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк Новий» задоволені частково, стягнуто з відповідача на користь позивача у відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок злочину 1 млн. 857 тис. 54 грн 50 коп. та понесених судових витрат 3 тис. 654 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення судів попередніх інстанцій залишено без змін.

31 травня 2016 року від ОСОБА_4 надійшла заява про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2015 року з підстави передбаченої пунктом 1 частини 1 статті 355 ЦПК України - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статей 256, 257, частини 2 статті 265 ЦК України.

Для прикладу наявності зазначеної підстави заявник додає ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 травня 2015 року та від 1 квітня 2015 року, в яких, на його думку, зазначена норма матеріального права застосована по-іншому.

Одночасно ОСОБА_4 подав клопотання про поновлення строку на подачу заяви про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2015 року, пропущеного з поважних причин, що підтверджено доданими матеріалами.

Частиною 4 статті 356 ЦПК України передбачено, що у разі пропущення строку, встановленого частинами першою - третьою цієї статті, з причин, визнаних поважними, суд за клопотанням особи, яка подала заяву про перегляд судового рішення, може поновити цей строк у межах одного року з дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява. Питання про поновлення строку вирішується колегією суддів під час вирішення питання допуску справи до провадження.

Клопотання ОСОБА_4 про поновлення строку на подачу заяви про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2015 року, підлягає задоволенню, оскільки містить посилання на обставини, які свідчать про поважність причин пропущення вказаного процесуального строку.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, суд першої інстанції, з висновком якого погодилися й суди апеляційної і касаційної інстанцій, задовольняючи позовні вимоги про відшкодування шкоди, завданої злочином, виходив з того, що позивач не пропустив строк позовної давності звернувшись із позовом до суду 26 грудня 2014 року, оскільки суд першої інстанції залишив без розгляду позов банку, пред'явлений у кримінальному провадженні, час від дня пре'явлення позову до набрання законної сили рішенням суду, яким позов залишено без розгляду, не зараховується до позовної давності, тобто перебіг позовної давності почався з дня набрання вироком законної сили - 26 липня 2014 року відповідно до частини 2 статті 265 ЦК України.

Разом з тим, у наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ:

- від 1 квітня 2015 року суд касаційної інстанції погодився з висновком суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет застави з огляду на необґрунтованість доводів позивача щодо переривання позовної давності звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки у квітні 2013 року, оскільки позовну заяву залишено без розгляду ухвалою суду першої інстанції від 18 червня 2014 року на підставі пункту 3 частини 1 статті 207 ЦПК України, що не зупиняє перебігу позовної давності згідно із частиною 1 статті 265 ЦК України;

- від 13 травня 2015 року суд касаційної інстанції погодився з висновками суду апеляційної інстанції про задоволення позовних вимог про відшкодування шкоди з огляду на те, що перший заступник прокурора Печерського району м. Києва звернувся з позовом до суду 17 квітня 2012 року, тобто в межах строку, передбаченого статтею 233 КЗпП України, оскільки у зв'язку із залишенням цивільного позову без розгляду, час від дня пред'явлення позову в кримінальному провадженні до набрання законної сили постанови суду першої інстанції від 23 серпня 2011 року, не зараховується до позовної давності.

Отже, порівняння зазначених судових рішень, наданих заявником на підтвердження неоднакового застосування судом касаційної інстанції зазначених норм матеріального права, із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ неоднаково застосував норми матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Із огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що наведені у заяві ОСОБА_4 доводи не вказують на неоднакове застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а тому в допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

ухвалила:

Поновити ОСОБА_4 строк на подачу заяви про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2015 року.

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк Новий» до ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

Н.П. Лященко

Л.І. Охрімчук