Номер провадження: 22-ц/785/2514/16
Головуючий у першій інстанції Погрібний
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Гірняк Л.А.,Заїкіна А.П.

з участю секретаря - Полякової В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи Орган опіки та піклування Любашівської районної державної адміністрації Одеської області, служба у справах дітей Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Любашівського районного суду Одеської області від 22 січня 2016 року, -

встановила:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав і в обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що у 2008 р. між нею та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб , від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 р. народився син ОСОБА_3 .

Позивач посилалася на те, що 20.10.2008 р. ОСОБА_2 забрав її з пологового будинку та побувши з нею та з дитиною два дні , поїхав на навчання до м. Одеси ,а у подальшому приїджаючи один раз на місяць у вихідні , безпідставно звинувачував її у зраді , а у лютому 2009 р. залишив її з трьохмісячним сином , заявивши , що має намір розірвати з нею шлюб та з травня 2009 року відповідач жодного разу не приїжджав , не цікавився сином , не надавав матеріальну допомогу , хоча перешкод у цьому йому з боку її та її батьків не чинилося.

Заочним рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 14.10.2010 року шлюб між позивачем та ОСОБА_2 було розірвано.

У грудні 2010 р. позивач почала проживати однією сім'єю з ОСОБА_4 , а 21.02.2012 р. між ними було укладено шлюб. ЇЇ чоловік ОСОБА_4 відноситься до її сина ОСОБА_3 як до своєї рідної дитини, піклується про нього , забезпечує усім необхідним та бажає його усиновити, але це неможливо ,оскільки вважається ,що у дитини є біологічний батько.

Позивач просила суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною і в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що у 2008 р. між ним та ОСОБА_1 був зареєстрований шлюб та від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 р. народився син ОСОБА_3 .

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 та її батьки стали чинити йому перешкоди у спілкуванні з дитиною.

23.09.2015 року орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради , розглянувши висновок служби у справах дітей Одеської міської ради визначив йому порядок зустрічей з сином , а саме : систематичні побачення у суботу першого та третього тижня за попередньою домовленістю з матір'ю дитини та в її присутності з 12.00 години до 14.00 години.

Проте, незважаючи на наявність вказаного висновку, відповідачка продовжувала чинити йому перешкоди у спілкуванні з сином , що змусило його звернутись з відповідною заявою до органу опіки та піклування.

ОСОБА_2 просив суд зобов'язати ОСОБА_1 не чинити йому перешкод у спілкуванні з малолітнім ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1 Визначити спосіб участі ОСОБА_2 у спілкуванні з малолітнім ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом встановлення йому систематичних побачень з дитиною щотижнево : кожної суботи та неділі з 12.00 год. до 21.00 год. без згоди матері та без її присутності .

Стягнути з ОСОБА_1 на його користь судові витрати.

Позивач ОСОБА_1 за первісним позовом в судовому засіданні первісний позов підтримала, просила задовольнити .Зустрічний позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні.

Відповідач ОСОБА_2 первісний позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 Зустрічний позов підтримав,просив його задовольнити.

Рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 22 січня 2016 року у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 у спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

Визначено спосіб участі ОСОБА_2 у спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом встановлення йому систематичних побачень з дитиною протягом трьох місяців , починаючи з дня вступу рішення в законну силу кожної неділі з 12.00 год. до 14.00 год. в присутності матері ОСОБА_1, а в подальшому без присутності матері кожної 1 , 3 суботи та кожної 2, 4 неділі місяця з 12.00 години до 16.00 години.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким первісний позов задовольнити в повному обсязі, а в задоволенні зустрічного позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 з врахуванням висновків органів опіки та піклування Суворовської РДА Одеської міської ради та Любашівської РДА Одеської області виходив з того,що відповідач ОСОБА_2 змінив своє ставлення до дитини та на час вирішення спору позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав є недоцільним.

Задовольняючи частково зустрічний позов ОСОБА_2,суд першої інстанції, посилаючись на положення ст.ст. 151-153 СК України виходив з того,що ОСОБА_2 є батьком малолітнього ОСОБА_3 та має право на спілкування з сином.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 19.07.2008 року до 14.10.2010 року ,що підтверджується заочним рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 14.10.2010 року (а.с15).

Від шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 ,що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 04.11.2008 року (а.с.13).

Після народження дитини сторони проживали разом у батьків відповідача ОСОБА_2 в с.Познанка ,Любашівського району,Одеської області не тривалий час, оскільки ОСОБА_2 навчався в м.Одесі та приїджав до сім'ї у вихідні .

Під час спільного проживання між подружжям виникали сварки та відповідач ОСОБА_2 висловлював сумніви щодо його батьківства.

З 01.09.2009 року по 25.05.2012 року позивач ОСОБА_1 навчалася в Одеській академії харчових технологій ,а дитиною піклувалися батьки позивача ОСОБА_1

З грудня 2010 року ОСОБА_1 почала проживати однією сім'єю з ОСОБА_4 ,а 21.02.2012 року між ними було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_2 від 21.02.2012 р. (а.с.12).

Від шлюбу народився син ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 ,що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3 від 21.02.2012 року (а.с.14).

Матеріали справи не містять докази у наданні матеріальної допомоги відповідачем ОСОБА_2 своєму синові .

Матеріали справи не містять докази звернення позивача до суду з заявою про стягнення з відповідача ОСОБА_2 аліментів.

В судовому засіданні суду першої інстанції та колегії суддів позивач ОСОБА_1 не заперечувала те, що малолітній ОСОБА_3 вважає своїм батьком ОСОБА_4 проте ,що біологічним батьком дитини є ОСОБА_2 вона синові не казала, щоб не травмувати дитину.

В судовому засіданні суду першої інстанції та колегії суддів Яроменко О.О. в обгрунтування своєї поведінки щодо усунення ним від спілкування з дитиною та наданні синові матеріальної допомоги , посилався на те,що спілкуванню з сином йому перешкоджали неприязні відносини , які склались між ним , позивачкою та її батьками та крім того , з 2005 по 2010 р.р. він навчався в Університеті у м. Одесі на факультеті морська геологія , де був слухачем військової кафедри. Після чого закінчив спеціалізований учбовий заклад з підготовки до служби в органах внутрішніх справ. До 2013 року працював охоронцем , будучи задіяний на службі шість днів на тиждень.

Суд першої інстанції вірно встановив , що такі аргументи відповідача не заслуговують на увагу , оскільки неприязні відносини , які склались між сторонами , періодичне проживання дитини у м. Одесі та у с. Познанка Любашівського району Одеської області та зайнятість відповідача у зв'язку з навчанням та роботою ,не можуть бути поважними причинами усунення батька від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати,батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав ,якщо вона ,він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до п.15 роз'яснень постанови Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді прав про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 20 від 19.12.2008 року ,роз'яснено , що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб , які не виконують батьківських обов'язків , а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи,зокрема ставлення батьків до дитини.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Любашівської районної державної адміністрації від 27.08.2015 р., у якому зазначено , що у зв'язку з тим , що ОСОБА_2 прагне спілкуватися з дитиною , бажає приймати участь у вихованні сина , керуючись ст. 150-155 СК України , ст.ст. 11, 12 Закону України « Про охорону дитинства» , Любашівська районна державна адміністрація як орган опіки та піклування вважає недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 Олеговивича відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н.( а.с.105).

Суд першої інстанції вірно встановив , що на час вирішення спору відповідач ОСОБА_2 змінив своє ставлення до дитини та прагнув через органи опіки та піклування встановити порядок та спосіб спілкування з дитиною та підстав для позбавлення ОСОБА_2 батькіських прав не має.

Стосовно зустрічного позову ОСОБА_2 слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ч.3 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання ,крім тих,які суперечать закону ,моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування ,зокрема якщо хтось із них перебуває у надзвичайній ситуації.

Виходячи з матеріалів справи вбачається ,що питання щодо визначення участі у вихованні та спілкуванні ОСОБА_2 з малолітнім сином ОСОБА_3 було предметом розгляду 23.09.2015 року на засіданні ради опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради.

За результатами розгляду висновком органу опіки та піклування Суворовської РДА Одеської міської ради від 23.09.2015 року № 01-05-1/2334 , визначено порядок зустрічей ОСОБА_2 з малолітнім ОСОБА_3 шляхом встановлення систематичних побачень у суботу першого та третього тижня місяця за попередньою домовленістю з матір'ю дитини та в її присутності з 12 до 14 год. (а.с.61-62).

Відповідно до ч.2 ст. 158 СК України рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання.

Як видно з заяви ОСОБА_2 від 29.10.2015 р. на адресу органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради , матір дитини ОСОБА_1 ігнорує висновок органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , 16.10.208 р.н., та способів участі ОСОБА_2 у вихованні малолітнього сина від 23.09.2015 р та чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною ( а.с.63 ).

З листа заступника голови Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 11.11.2015 р. вбачається , що ОСОБА_2 рекомендовано звернутись до суду у разі невиконання гр. ОСОБА_1 вищезазначеного висновку (а.с.78).

Відповідно до ст. 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків з ким проживає дитина не має права перешкоджати тому з батьків хто проживає окремо,спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні ,якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

В судовому засіданні колегії суддів позивач ОСОБА_1 посилалася на те, що через хворобу дитини вона не могла надати дитину відповідачу для спілкування та не заперечувала те,що малолітній син не знає та не визнає ОСОБА_2 як батька .

В судовому засіданні колегії суддів відповідач ОСОБА_2 підтвердив те,що незважаючи на наяність висновку органу опіки та піклування про встановлення порядку побачень з дитиною , позивач чинить перешкоди у спілкуванні ним з малолітнім сином.

Суд першої інстанції з врахуванням висновку органу опіки та піклування Суворовської РДА Одеської міської ради від 23.09.2015 року № 01-05-1/2334 , з врахуванням віку та психологічного стану малолітнього ОСОБА_3, з врахуванням часу зайнятості сторін та часу відвідування малолітнім ОСОБА_3 навчального закладу та з врахуванням інтересів малолітньої дитини ,батьків , вірно визначив найбільш доцільний спосіб участі у вихованні та спілкуванні батька з сином шляхом встановлення ОСОБА_2 систематичних побачень з дитиною протягом трьох місяців , починаючи з дня вступу рішення в законну силу кожної неділі з 12.00 год. до 14.00 год. в присутності матері ОСОБА_1, а в подальшому без присутності матері кожної 1 , 3 суботи та кожної 2, 4 неділі місяця з 12.00 години до 16.00 години.

Суд першої інстанції повно встановив фактичні обставини справи на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів, вірно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин та з урахуванням зібраних доказів дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення зустрічного позову .

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції того,що ОСОБА_2 несподівано змінив своє ставлення до малолітнього сина після звернення позивача до органу опіки та піклування Любашівської РДА Одеської області з приводу отримання висновку про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, що свідчить не про бажання відповідача брати участь у вихованні дитини ,а лише свідчить про особисті амбіційні мотиви, не заслуговують на увагу з вищенаведених колегією суддів в мотивувальній частині ухвали підстав.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції того,що на час розгляду судом першої інстанції спору , поведінка ОСОБА_2 щодо прийняття участі у вихованні та спілкування сином не змінилася , оскільки судом першої інстанції вірно встановлено,що ОСОБА_2 звернувся до органу опіки та піклування з заявою про встановлення способу участі у вихованні малолітнього сина ,проте рішення органу опіки та піклування Суворовської РДА Одеської міської ради позивачем ОСОБА_1 не виконувалось та ОСОБА_2 був позбавлений можливості спілкуватися з малолітнім сином.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції положень ч.1 ч.3 Конвенції про права дитини та ч.7,8 ст. 7 СК України ,оскільки відповідач ОСОБА_2 є батьком малолітнього ОСОБА_3 та відповідно до ст.ст.141, 153 СК України має рівні права та обов'язки з позивачем щодо малолітнього сина ОСОБА_3, незалежно від того,чи перебувають вони у шлюбі між собою та має право на спілкування з малолітнім сином. За місцем прожвання та роботи ОСОБА_2 характеризується позитивно. Матеріали справи не містять докази того, що ОСОБА_2 через свої особливості , майновий стан ,або протиправну поведінку може негативно вплинути на розвиток та виховання дитини.

За таких підстав, відповідно до п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307,ч.1 ст.308,п.1 ч.1 ст.314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Любашівського районного суду Одеської області від 22 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.А. Калараш

А.П.Заїкін

Л.А.Гірняк