Справа № 373/1918/15-ц Головуючий у І інстанції Керекеза Я. І.
Провадження № 22-ц/780/5918/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 07.12.2016
УХВАЛА

Іменем України

07 грудня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кулішенка Ю.М.,

суддів: Фінагєєва В.О., Кашперської Т.Ц.,

за участю секретаря: Волинець Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 20 жовтня 2015 року за позовом Публічного акціонерного товариства „ОСОБА_3 Аваль до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства „ОСОБА_3 Аваль, третя особа: ОСОБА_4 про визнання недійсним кредитного договору,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2015 року позивач ПАТ «ОСОБА_5 банк Аваль» звернулось до суду з вказаним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 11 червня 2008 року між ВАТ „ОСОБА_3 Аваль, яке змінило назву на ПАТ „ОСОБА_3 Аваль, та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 014/7686/82/73014/157-08. За даним договором відповідачу було надано кредит у сумі 30290,00 доларів США із сплатою 14,0 відсотків річних на строк до 11 червня 2018 року. Позивач здійснив видачу кредитних коштів в сумі, строки та на умовах, передбачених умовами кредитного договору. Відповідач свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого утворилася вищезазначена заборгованість.

Просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 014/7686/82/73014/157-08 від 11 червня 2008 року в розмірі 15770,24 доларів США, що в еквіваленті станом на 14 квітня 2015 року становить 360855 грн. 15 коп., а саме : заборгованість по кредиту - 13055,35 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 298732 грн. 95 коп., в т.ч. прострочена заборгованість за кредитом 1318,38 доларів США, що в еквіваленті становить 30167 грн. 21 коп., заборгованість за відсотками 931,52 доларів США, що в еквіваленті становить 21315 грн. 07 коп., в т.ч. прострочена заборгованість за відсотками 916,50 доларів США, що в еквіваленті становить 20971 грн. 38 коп., розрахункова пеня 1783,37 доларів США, що в еквіваленті становить 40807 грн. 13 коп. Також просить стягнути судові витрати по справі в розмірі 3608 грн. 55 коп.

У жовтні 2015 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що банком була не виконана переддоговірна робота з ним, а саме банк не повідомив його у письмовій формі про кредитні умови та орієнтовну сукупну вартість кредиту. Також зазначає, що підставою для визнання кредитного договору недійсним є відсутність у банку індивідуальної ліцензії на здійснення валютних операцій, що суперечить нормам Декрету Кабінету Міністрів України „Про систему валютного регулювання і валютного контролю, Постанови Національного банку України № 119 від 26 березня 1998 року. Умови та порядок розрахунків є суттєвими умовами кредитного договору. Крім того, умовами кредитного договору, укладеного між сторонами, було порушено принципи справедливості, поскільки його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду позивача споживача кредитних послуг. Крім того, зміст кредитного договору суперечить нормам чинного законодавства України, зокрема: умова про те, що позичальник зобовязується сплатити комісію; умови, що передбачають розірвання договору в односторонньому порядку і лише в інтересах банку; кредитний договір передбачає відповідальність лише споживача.

Просив суд визнати недійсним кредитний договір № 014/7686/82/73014, укладений між сторонами по справі, та застосувати наслідки недійсності правочину.

Рішенням Переяслав Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 20 жовтня 2015 року позов Публічного акціонерного товариства „ОСОБА_3 Аваль» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства „ОСОБА_3 Аваль заборгованість в розмірі 15770 (пятнадцять тисяч сімсот сімдесят) доларів 24 центів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 20.10.2015 становить 340913 грн. 73 коп., в тому числі заборгованість за кредитом 13055,35 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 20.10.2015 становить 282224 грн. 50 коп. ( в тому числі, прострочена заборгованість за кредитом 1318, 38 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 20.10.2015 становить 28500 грн. 13 коп.), заборгованість за відсотками 931,52 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 20.10.2015 становить 20137 грн. 17 коп. ( в тому числі, прострочена заборгованість по відсоткам 916, 50 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 20.10.2015 становить 19812 грн. 47 коп.), пеня 1783, 37 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 20.10.2015 становить 38552 грн. 07 коп.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення в частині відмови задоволення зустрічного позову скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав:

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, що були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову у звязку з відсутністю підстав для визнання недійсними оспорюваного договору, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник був ознайомлений з умовами кредитування та відповідними правилами перед підписанням договору, про що зазначено в самому договорі. Крім того, сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, які на момент його укладення у 2008 році влаштовували сторони.

З вказаним висновком погоджується і колегія суддів виходячи з наступних підстав:

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст. 629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що 11 червня 2008 між Відкритим акціонерним товариством „ОСОБА_3 Аваль та відповідачем було укладено кредитний договір № 014/7686/82/73014/157-08, відповідно до якого відповідач отримав кредит на споживчі цілі у розмірі 30290,00 доларів США із сплатою 14,00 відсотків річних строком на 120 місяців до 11 червня 2018 року (а.с.11-18).

Вказаний договір був добровільно підписаний сторонами.

Позивач за зустрічним позовом при підписанні договору погодився з його умовами, був ознайомлений із сукупною вартістю кредиту та умовами кредитування по програмі „Кредит під заставу нерухомості.

Кредитний договір було укладено та підписаний за згодою двох сторін, які досягли згоди щодо істотних умов договору.

Відповідно до п. 1.1.1 Кредитного договору, валютою кредиту зазначено долар США в сумі 30290 доларів США (а.с.11). Валюта кредиту була зазначена самим ОСОБА_2 і в заяві-анкеті на отримання кредиту під заставу.

Відповідно до п.15. 4 кредитного договору позичальник усвідомлює та гарантує, що умови договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам (інтересам його сімї), є розумними та справедливими(а.с.17).

Згідно п.15.5 кредитного договору у разі зміни курсу іноземної валюти (валюти кредиту) відносно національної грошової одиниці України, всі валютні ризики несе позичальник. Підписанням цього договору позичальник свідчить, що йому розтлумачено (зрозуміло) та він згоден, що зміна курсу іноземної валюти відносно національної грошової одиниці України може призвести до значних збитків та погіршення фінансового стану позичальника (а.с.17).

Позичальник свідчить, що всі ризики, повязані з істотною зміною обставин, позичальник приймає на себе, і такі обставини не є підставою для зміни або розірвання кредитного договору та невиконання позичальником своїх зобовязань (п.15.6 кредитного договору) (а.с.17).

Відповідно до п.15.7 кредитного договору позичальник підтверджує, що перед укладенням кредитного договору він був повідомлений в письмовій формі про всі умови споживчого кредитування в ВАТ „ОСОБА_3 Аваль та орієнтовну сукупну вартість кредиту (відповідно до ст.11 Закону України „Про захист прав споживачів та Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою НБУ № 168 від 10 травня 2007 року), що підтверджується повідомленням про Умови кредитування, які є невідємною частиною кредитного договору, та не має зауважень, претензій щодо наданої інформації. Надана позичальнику інформація є повною, необхідною, доступною, достовірною та своєчасною (а.с.17).

Висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 перед укладення договору отримав у письмовій формі необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформації для здійснення нею свідомого вибору, ґрунтується на матеріалах справи.

права позивача на отримання повної та достовірної інформації щодо умов договору та порядку його сплати не порушувалися, суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визнання його недійсним.

Відповідно до ч.1, ч.3-5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про недоведеність підстав, передбачених ст. 203, 215 ЦК України, для визнання оспорюваного договору недійсним, є правильним, оскільки матеріали справи не містять даних про те, що відповідач при укладенні договору заперечував наявність обставин, які могли б перешкодити вчиненню вказаних правочинів, або що він замовчував їх існування.

Посилання апелянта на те, що у позивача відсутні повноваження на укладення кредитного договору оскільки відсутня індивідуальна ліцензія на використання іноземної валюти є безпідставними

Відповідно до ст.ст.2,47,49 Закону України «Про банки та банківську діяльність»на підставі банківської ліцензії банки здійснюють, зокрема, кредитні операції з грошовими коштами в національній та іноземній валюті чи їх еквіваленті та операції з валютними цінностями.

Статтею 192 ЦК Українипередбачено, що законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 533 ЦК Українивикористання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Порядок використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями встановленоДекретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року.

Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993рокупередбачено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2статті 5 цього Декрету.

16 жовтня 2011 року було внесено зміни в ч.1ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до яких надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється. Однак, на час укладення спірного кредитного договору, тобто 11 червня 2008року, Закон України «Про захист прав споживачів»не передбачав заборони на надання споживчих кредитів в іноземній валюті.

У пункті 10 (абз.1,2) постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам розяснено, що згідно зістаттею 99 Конституції Українигрошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, астаттею 192 ЦКпередбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті19,47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»") банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу IIЗакону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків»є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вказаний вище кредит в іноземній валюті надано відповідачу правомірно, а посилання апелянта на порушення норм законодавства при наданні кредиту в іноземній валюті, є безпідставними.

При укладенні кредитного договору не було порушено вимогиЗакону України «Про захист прав споживачів».

Разом з тим, 02 грудня 2016 року до апеляційного суду Київської області надійшла заява представника позивача ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» - ОСОБА_6 про відмову від позову.

Колегія суддів вважає, що заява позивача про відмову від позову підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ст.ст. 31, 174, 205, 306 ЦПК України, позивач вправі розпорядитись своїм процесуальним правом та відмовитись від позову на будь якій стадії судового процесу, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи.

Згідно ст.ст. 306, 310 ЦПК України, в разі відмови позивача від позову в апеляційному суді, суд скасовує рішення суду із закриттям провадження у справі.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що відмова від позову не суперечить вимогам ст.ст. 306 та 310 ЦПК України та інтересам сторін, тому відмову позивача від позову слід прийняти і провадження у справі закрити.

Наслідки відмови від позову судом роз'яснені.

Керуючисьст.ст. 303, 306,307,308,310, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Заяву представника Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_5 Аваль» _ ОСОБА_6 про відмову від позову задовольнити.

Прийняти відмову від позову Публічного акціонерного товариства „ОСОБА_3 Аваль до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 20 жовтня 2015 року в частині задоволення позову Публічного акціонерного товариства „ОСОБА_3 Аваль до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати та провадження у справі та апеляційне провадження - закрити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 20 жовтня 2015 року в частині відмови в задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства „ОСОБА_3 Аваль, третя особа: ОСОБА_4 про визнання недійсним кредитного договору залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: