Справа № 203/3496/13-ц
У Х В А Л А

іменем України

13 грудня 2016 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого-судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Булеці А.В.

за участю представника позивачки - ОСОБА_1

відповідачки - ОСОБА_2

представника відповідачки - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську заяву представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення,-

ВСТАНОВИВ:

До Кіровського районного суду м.Дніпропетровська надійшла вищезазначена заява представника ОСОБА_2, в обґрунтування якого остання посилалась на те, що у цивільній справі №203/3496/13-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2, треті особи Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6, про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання права особистої власності на частину квартири, визнання майна спільною сумісною власністю, визначення часток та визнання права власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу постановою Верховного суду України від 07.09.2016 року було скасовано судові рішення судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій про визнання недійсним договору купівлі-продажу та в задоволені позовних вимог в цій частині відмовлено. Однак, під час цього суд не вирішив питання про судові витрати, які понесла ОСОБА_2 при розгляді справи та які, відповідно до ст.79 ЦПК України, складаються із сплаченого судового збору на загальну суму 6014 грн. та витрат на правову допомогу в сумі 50000 грн., а всього становлять 56014 грн. З урахуванням зазначеного та у відповідності до п.4 ч.1 ст.220 ЦПК України заявниця просила ухвалити додаткове рішення по справі про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судових витрат в сумі 56014 грн.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник підтримали подану заяву та просили задовольнити.

Представник позивача проти задоволення заяви та ухвалення додаткового рішення заперечував.

Відповідач ОСОБА_5 в наданій заяві просив провести розгляд за заявою у його відсутності, зазначивши про відсутність заперечень проти останньої.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та надані до заяви документи, суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 23.03.2015 року було частково задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2, треті особи Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6, про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання права особистої власності на частину квартири, визнання майна спільною сумісною власністю, визначення часток та визнання права власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Вказаним рішенням, окрім іншого, з відповідача ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 в порядку ст.88 ЦПК України було стягнуто судовий збір в сумі 1637 грн. 20 коп.

Ухвалами апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.07.2015 року та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.12.2015 року рішення суду першої інстанції було залишено без змін.

Постановою Верховного суду України від 07.09.2016 року зазначені вище судові рішення судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій про визнання недійсним договору купівлі-продажу були скасовані та в задоволені позовних вимог ОСОБА_4 в цій частині відмовлено.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Пунктом 6 ч.1 ст.214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Таким чином, виходячи зі змісту вказаних норм ЦПК України вбачається, що суд першої інстанції може ухвалити додаткове рішення з питань розподілу лише тих судових витрат, що були понесені сторонами під час розгляду справи цим судом та документально підтверджені дослідженими судом доказами, до ухвалення рішення по суті.

З доводів заяви та наданих до неї документів вбачається, що за виключенням судових витрат у вигляді сплаченого судового збору по 121 грн. 80 коп. за подачу під час розгляду справи судом першої інстанції апеляційних скарг на ухвали суду від 05.11.2014 року та від 16.01.2015 року про забезпечення позову, інші судові витрати були понесені ОСОБА_2 після винесення судом першої інстанції рішення по справі, в звязку з подальшим апеляційним та касаційним оскарженням судових рішень та їх перегляду Верховним судом України.

А тому, суд приходить до висновку про відсутність передбачених п.4 ч.1 ст.220 ЦПК України підстав для ухвалення додаткового рішення з питань розподілу вказаних судових витрат, які на момент винесення судом першої інстанції рішення по справі фактично не були понесені відповідачкою.

Що стосується розподілу судових витрат у вигляді сплаченого ОСОБА_2 судового збору в сумі 121 грн. 80 коп. за подачу під час розгляду справи судом першої інстанції двох апеляційних скарг на ухвали суду від 05.11.2014 року та від 16.01.2015 року про забезпечення позову, суд враховує наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ухвала Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 05.11.2014 року про часткове задоволення заяви позивачки ОСОБА_4 про забезпечення позову, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 була скасована ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.12.2014 року з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

За наслідками повторного розгляду цього питання ухвалою суду від 16.01.2015 року заяву ОСОБА_4 знов було частково задоволено та вказана ухвала була залишена без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 07.04.2015 року, а відповідна апеляційна скарга ОСОБА_2 відхилена.

Таким чином, враховуючи, що за наслідками остаточного вирішення питання за заявою позивачки ОСОБА_4 про забезпечення позову, остання була задоволена, а апеляційна скарга ОСОБА_2 на відповідне процесуальне рішення за заявою була відхилена, суд також не вбачає підстав для ухвалення додаткового рішення щодо стягнення на користь ОСОБА_2 судових витрат, понесених в звязку з апеляційним оскарженням зазначених вище ухвал.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необґрунтованість заяви та необхідність відмови в її задоволенні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.88,212-215,220 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 та ухваленні додаткового рішення - відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачі протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали апеляційної скарги. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя С.Ю.Казак