Справа № 307/3690/15-ц
Провадження № 2/307/227/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2016 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Розман М.М., при секретарі Цех Г.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, де треті особи управління Держгеокадастру у Тячівському районі Закарпатської області, реєстраційна служба Тячівського районного управління юстиції Закарпатської області про виключення з Державного земельного кадастру відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера і визнання недійсним та скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності відповідача на земельну ділянку у Державному реєстрі,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, де треті особи управління Держгеокадастру у Тячівському районі Закарпатської області, реєстраційна служба Тичівського районного управління юстиції Закарпатської області про виключення з Державного земельного кадастру відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера і визнання недійсним та скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності відповідача на земельну ділянку у Державному реєстрі. Позовні вимоги мотивує тим, що 19 квітня 2003 року помер її син ОСОБА_3, що стверджується свідоцтвом про смерть І-ФМ № 197411. Після його смерті відкрилася спадщина на нерухоме майно, а саме земельну ділянку площею 0.50 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку і ведення особистого підсобного господарства, розташовану на території Лазівської сільської ради в с. Округла по вул. Шевченка. Вказана земельна ділянка належала померлому на підставі державного акту на право приватної власності на землю III-ЗК № 014599 від 27 жовтня 1998 року, виданого Лазівською сільською радою на підставі рішення цієї ж ради від 27 грудня 1997 року, зареєстрованого в кизі записів державних актів на право приватої власності на землю № 94.

Як вбачається з державного акту на право приватної власності на землю І-ФМ № 014599, земельна ділянка померлого ОСОБА_3 по лінії «Б-В» межувала із землями гр. ОСОБА_2. Згідно плану меж земельної ділянки, виготовленому у червні 1998 року, земельна ділянка померлого ОСОБА_3 по лінії «Б-В» також межувала із землями ОСОБА_2.

З метою прийняття спадщини,у серпні 2015 року позивачка звернулася до Тячівської державної нотаріальної контори із відповідною заявою. Для оформлення і отримання свідоцтва про право власності на спадщину за законом необхідно було виготовити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і присвоєння кадастрового номеру для оформлення її як обєкта цивільних прав. Згідно акту погодження меж земельної ділянки із суміжними землевласниками та землекористувачами від 17 вересня 2015 року, земельна ділянка по лінії «А-Б» межує із землями ОСОБА_2.

9 жовтня 2015 року державним кадастровим реєстратором управління Держгеокадастру у Тячівському районі Закарпатської області ОСОБА_4 було сформовано витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-015 на частину земельної ділянки площею 0.25 га. (кадастровий номер :01:009:0073) для ведення особистого селянського господарства.

Згідно кадастрового плану земельної ділянки (додаток до ОСОБА_4), земельна ділянка по лінії «Б-В» межує із землями, які при житті належали ОСОБА_3, а по лінії «В-Г» із землями ОСОБА_2 Аналогічна інформація міститься і у свідоцтві про право на спадщину за законом позивачки від 20.10.2015 року, посвідченому державним нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, зареєстрованому у реєстрі за № 2-2420.

У той же час рішенням № РВ-015 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 09.10.2015 року державним кадастровим реєстратором ОСОБА_4 було відмовлено ОСОБА_1 у внесенні таких відомостей на частину земельної ділянки площею 0.25 га. у звязку із невідповідністю електронного документа установленим вимогам, а саме: перетин ділянок з ділянкою 212448000:01:009:0021, - площа співпадає на 4,5 %. Причому відмова стосується тієї частини земельної ділянки площею 0.25 га., на якій розташований житловий будинок позивачки і яка призначена для його обслуговування.

Таким чином, у звязку із відмовою кадастрового реєстратора, позивачка успадкуала після смерті сина земельну ділянку площею 0.25 га. кадастровий номер :01:009:0073 для ведення особистого селянського господарства замість земельної ділянки 0.5 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку і ведення особистого підсобного господарства.

На адвокатський запит представника позивачки начальник управляння Держгеокадастру у Тячівському районі надав копію технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки :01:009:0021, розташованої за адресою с. Округла, вул Шевченка 25, яка належить віповідачу ОСОБА_2 і з якою перетинається земельна ділянка, яку повинна була успадкувати позивачка. З наданої документації вбачається, що рішенням сесії Лазівської сільської ради від 20 травня 1997 року відповідачу ОСОБА_2 були передані у приватну власність дві земельні ділянки (№1 плщею 0.30 га, № 2 площею 0.20 га., загальною площею 0.50 га., що підтверджується державним актом на право приатної власності на землю I-ЗК № 023403 ві 31 грудня 2001 року, виданого Лазівською сільською радою, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 142.

З державного акта І-ЗК № 023403 вбачається, що земельна ділянка № 2 площею 0.2 га по лінії «Г-А» довжиною 48 метрів межує із землями ОСОБА_3, тобто померлого сина позивачки. З усіх описаних вище документів вбачається, що і земельна ділянка померлого ОСОБА_3 і земельна ділянка, що успадкована позивачкою, в усіх випадках межує із землями ОСОБА_2, тобто вони були і є суміжними власниками та землекористувачами. Однак у додатку до акта приймання-передачі межових знаків на зберігання та в акті погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами від 21 липня 2014 року зазначено, що земельна ділянка гр. ОСОБА_2 площею 0.20 га по лінії «В-Г» довжиною 47.36 метрів межує із землями ОСОБА_6, з якою і погоджувались межі, а про межування її із земельною ділянкою позивачки мова взагалі не йдеться.

На роздруківках з кадастрової карти чітко видно взаємне розташування земельної ділянки позивачки площею 0.25 га., кадастровий номер :01:00960073 та відповідача, площею 0.20 га., кадастровий номер :01:009:0021.

Позивачка проживала і продовжує проживати за адресою с. Округла, вул., Шевченка, 25 з 20 червня 1991 року і по теперешній час, що підтверджується штампом реєстрації місця проживання у її паспорті, однак у липні 2014 року з нею як суміжним користувачем, межі земельної ділянки відповідача не погоджувалися, внаслідок чого виникло накладання земельної ділянки :01:009:0021 на земельну ділянку, яка належала згідно державного акту на право приватної власності на землю III-ЗК № 014599 від 27 жовтня 1998 року сину позивачки.

Таким чином, формування земельної ділянки відповідача кадастровий № :01:009:0021, розташованої за адресою с. Округла, вул. Шевченка, 25, а також її державна реєстрація у Державному земельному кадастрі проведені з порушенням вимог ст. 198 Земельного кодексу України і Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою Наказом Деркомзему від 18.05.2010 року № 376, і сталось це з вини відповідача, який не повідомив під час кадастрової зйомки про позивачку як суміжного землекорисувача.

З урахуванням збільшених позовних вимог просить визнати не дійсними і незаконними та виключити з Державного земельного кадастру відомості про формування земельної ділянки ОСОБА_2 площею 0.20 га за адресою: с. Округла Тячівського району, вул. Шевченка, 25 та присвоєння їй кадастрового номера :01:009:0021. Визнати недійсною та скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0.20 га за адресою: с. Округла Тячівського району, вул. Шевченка, 25 кадастровий номер :01:009:0021 у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 21 248.70 (двадцять одну тисячу двісті сорок вісім гривень 70 копійок) судових витрат.

Представник відповідача надіслав суду письмове заперечення проти позову, у якому зазначив, що він ще в липні 2014 року звернувся до представника ЗРФ ДП «Центр ДЗК» щодо здійснення геодезичної зйомки, тоді ж в липні 2014 року були підписані та погоджені межі його земельної ділянки, встановлені межові знаки. А позивачка ОСОБА_1 отримала 20 жовтня 2015 року свій правоустановчий документ свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті сина, який помер 19.04.2003 року, на земельну ділянку, яка перейшла їй відповідно до старого державного акту зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 94.

Позивачка успадкувала землю спадкодавця лише після отримання свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку за законом, тобто 20 жовтня 2015 року.

У відповідності до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. А згідно до ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а тому до 20 жовтня 2015 року земельна ділянка спадкодавця не була власністю позивачки і суміжним землекористувачем земельної ділянки позивачка не була, атвердження позивачки про те, що у липні 2014 року з нею, як суміжним землекористувачем, межі земельної ділянки відповідача не погоджувались, безпідставне і не відповідає дійсності, так як на час погодження меж земельної ділянки позивачка не була ні користувачем ні власником земельної ділянки по справі, тим паче суміжним землекористувачем. Крім того при здійсненні геодезичної зйомки його земельної ділянки спеціалістами ЗРФ ДП «Центр ДЗК» ОСОБА_7 та ОСОБА_8, в присутності землевпорядника сільської ради ОСОБА_9, депутата сільської ради ОСОБА_10, депутата ради ОСОБА_11 було на місці виявлено, що у відповідності до індексних карт та картографічних документів між його земельною ділянкою та земельною ділянкою позивачки існував та існує прохід, який чомусь в старих державних актах не відображений. А тому, він як власник земельної ділянки на підставі правоустановчого документа - свідоцтва на земельну ділянку по справі не є суміжним землекористувачем з позивачкою. І не його вина, що при здійсненні геодезичної зйомки земельної ділянки позивачки, яка була здійснена сертифікованим інженером землевпорядником ОСОБА_12 17.09.2015 року цей прохід не встановлено та не визначено в їх технічних матеріалах. При здійсненні геодезичної зйомки позивачки ніхто, крім самого сертифікованого землевпорядника та позивачки присутній не був. Якщо позивачка вважає, що ОСОБА_2 суміжний землекористувач, то чому у відповідності до «Інструкції» він не був присутній при здійсненні геодезичної зйомки земельної ділянки позивачки. Можливо її геодезична зйомка здійснена не у відповідності до прийнятої вищевказаної «Інструкції» та і з недотриманням норм земельного законодавства.

Так державним кадастровим реєстратором прийнято рішення та встановлено невідповідність електронного документа установленим вимогам: а саме перетин ділянок позивачки з ділянкою відповідача 212 448 4000: 01:009: 0021 площа співпадає на 4,5 %. Це рішення державного реєстратора не стверджує той факт, що представником ЗРФ ДП «Центр ДЗК» при здійсненні геодезичної зйомки порушено вимоги Інструкції про встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженого наказом Держкомзему від 18.05.2010 року № 376, або порушено норми земельного законодавства. І якщо спеціалістом в присутності свідків при здійсненні зйомки встановлений на той час прохід, це не є підставою для скасування реєстрації прав власності відповідача. В позовних матеріалах позивача відсутні будь-які матеріали або докази про те, що саме відповідач при виготовленні правоустановчого документа якимось чином порушив права та інтереси позивача.

Крім того відповідач зазначив, що основною причиною позовних вимог позивача щодо виключення з державного земельного кадастру відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера і визнання недійсним та скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності відповідача на земельну ділянку у державному реєстрі було те, що рішенням №РВ-015 про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру від 09 жовтня 2015 року державним кадастровим реєстратором ОСОБА_4 було відмовлено ОСОБА_1 у внесенні таких відомостей на частину земельної ділянки площею 0,25 га. у звязку із невідповідністю електронного документа установленим вимогам, а саме: перетин ділянок з ділянкою 212448000:01:009:0021, площа співпадає на 4,5%. Причому відмова стосується тієї частини земельної ділянки площею 0,25га, на якій розташований житловий будинок позивачки і яка призначена для його обслуговування.

На думку відповідача із матеріалів проведеної земельно-технічної експертизи не встановлено, що власна земельна ділянка відповідача, яка перебуває у його власності якимось чином порушує права та інтереси позивача, і ця земельна ділянка яка перебуває у його власності не накладається на земельну ділянку позивача та її узаконення, затвердження відповідають вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам. Крім того вважає, що земельна ділянка, яка є у фактичному користуванні позивачки ОСОБА_1 та земельна ділянка, яка є у фактичному користуванні відповідача ОСОБА_2 не накладаються по наступним причинам.

Як вбачається в додатку № 3 земельно-технічної експертизи схематичного розміщення земельних ділянок позивача та відповідача щодо накладення державних актів на фактичне користування земельними ділянками ОСОБА_2 та ОСОБА_1 чітко видно, що земельна ділянка, яка перебуває у власності відповідача ОСОБА_2 площею 0,20 га. за кадастровим номером 212 448 4000: 01: 009: 0021 ніколи не була у власності або у користуванні позивача ОСОБА_1

Відповідач звертає увагу, що встановлене проведеною земельно-технічною експертизою фактичне користування земельними ділянками не відповідає дійсності, так як земельні ділянки не огороджені, вони без встановлення чітких меж, а відповідач використовує лише ту частину земельної ділянки, яка належить йому на праві власності.

Як вбачається в додатку № 4 земельно-технічної експертизи схематичного розміщення земельних ділянок позивача та відповідача щодо співставлення державних актів та фактичного знімання земельних ділянок позивачки ОСОБА_1 експертом встановлено надлишок площі фактичного користування відповідачем ОСОБА_2 за рахунок земель відповідно державного акту ОСОБА_1 Відповідно старого взірця державних актів відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є суміжними землекористувачами, але в наявності між ними існує прохід, який не є у власності або у фактичному користуванні відповідача ОСОБА_2, а відповідно до старого взірця державного акту позивача знаходиться у його власності. Сам факт самовільного користування спірної частини земельної ділянки позивача відповідачем повинен бути підтверджений правоустановчими документами та перевіркою контролюючих органів, а не зі слів позивача. І те, що ця частина земельної ділянки перебуває у власності позивача відповідно старого взірця державного акту не підтверджує той факт, що відповідач самовільно використовує саме цю частину земельної ділянки. Як вбачається в додатку № 5 земельно-технічної експертизи щодо співставлення державних актів та фактичного знімання земельних ділянок ОСОБА_2 експертом встановлено надлишок площі фактичного користування відповідача ОСОБА_2 за рахунок земель ОСОБА_3 та надлишок площі фактичного користування відповідачем ОСОБА_2 за рахунок земель ОСОБА_3

Відповідач вважає, що у відповідності до ч.1 ст.116 ЗК України підставою набуття права власності та права користування на землю із земель державної та комунальної власності є рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідач є користувачем своєї земельної ділянки відповідно прийнятого рішення органу місцевого самоврядування Лазівської сільської ради від 20 травня 1997 року та йому був виданий державний акт 1-ЗК № 023403 в розмірах та площі земельної ділянки, яка відповідає прийнятому рішенню, і лише ці земельні ділянки відповідач фактично використовує. Так між земельними ділянками позивача та відповідача існує та існував прохід, але цей прохід не перебуває у власності або користуванні відповідача. І встановити факт самовільного користування саме відповідачем частини земельної ділянки, яка перебуває у власності позивача можливо лише при здійснення перевірки дотримання вимог земельного законодавства та у відповідності до ч.1 ст. 211 ЗК України притягнення відповідача до відповідальності за самовільне зайняття цієї частини земельної ділянки.

На думку відповідача в матеріалах справи відсутні будь які підтверджуючі документи, крім здійсненої земельно-технічної експертизи, які зможуть підтвердити те, що відповідач фактично використовує земельні ділянки позивача. Якщо відповідач проходить біля земельної ділянки позивача, то не можна вважати, що він являється фактичним користувачем цієї частини земельної ділянки позивача, так як цим проходом користуються і інші мешканці села.

Просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В судовому засіданні представники позивачки позов підтримали повністю посилаючись на викладені в письмовій позовній заяві обставини і просять позов задоволити.

Відповідач і його представник в судовому засіданні проти позову заперечили посилаючись на викладені в письмовому запереченні обставини і просять позов задоволити.

Представник управління Держгеокадастру у Тячівському районі Закарпатської області в судовому засіданні вважає позов підставним посилаючись на те, що на його думку існують накладки цих земельних ділянок.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, а тому суд в порядку ст.. 169 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що 19 квітня 2003 року помер син позивачки ОСОБА_3, що стверджується даними його свідоцтва про смерть І-ФМ № 197411(Т.1 а.с.10) і після його смерті відкрилася спадщина на нерухоме майно, в тому числі і земельну ділянку площею 0.50 га., з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і ведення особистого підсобного господарства, розташовану на території Лазівської сільської ради в с. Округла по вул. Шевченка, яка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю III-ЗК № 014599 від 27 жовтня 1998 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 94( Т.1 а.с. 11).

Як вбачається з державного акту на право приватної власності на землю І-ФМ № 014599, земельна ділянка ОСОБА_3 по лінії «Б-В» межувала із землями гр. ОСОБА_2.

Згідно плану меж земельної ділянки виготовленому у червні 1998 року, земельна ділянка спадкодавця ОСОБА_3 по лінії «Б-В» також межувала із землями ОСОБА_2М.( Т.1 а.с.12).

З метою прийняття спадщини позивачка звернулася до Тячівської державної нотаріальної контори із відповідною заявою, для оформлення і отримання свідоцтва про право власності на спадщину за законом необхідно було виготовити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і присвоєння кадастрового номеру для оформлення її як обєкта цивільних прав та згідно акту погодження меж земельної ділянки із суміжними землевласниками та землекористувачами від 17 вересня 2015 року, земельна ділянка по лінії «А-Б» межує із землями ОСОБА_2М.( Т.1 а.с. 13-21).

9 жовтня 2015 року державним кадастровим реєстратором управління Держгеокадастру у Тячівському районі Закарпатської області ОСОБА_4 було сформовано витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-015 на частину земельної ділянки площею 0.25 га., кадастровий номер :01:009:0073 для ведення особистого селянського господарства. Згідно кадастрового плану земельної ділянки (додаток до ОСОБА_4), земельна ділянка по лінії «Б-В» межує із землями гр. ОСОБА_3, а по лінії «В-Г» із землями ОСОБА_2 Аналогічна інформація міститься і у свідоцтві про право на спадщину за законом позивачки від 20.10.2015 року, посвідченому державним нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, зареєстрованому у реєстрі за № 2-2420( Т.1 а.с. 22-27).

Одночасно рішенням № РВ-015 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 09.10.2015 року державним кадастровим реєстратором ОСОБА_4 відмовлено ОСОБА_1 у внесенні таких відомостей на частину земельної ділянки площею 0.25 га у звязку із невідповідністю електронного документа установленим вимогам, а саме: перетин ділянок з ділянкою 212448000:01:009:0021, - площа співпадає на 4,5 % (Т.1 а.с. 29-32).

Таким чином, у звязку із відмовою кадастрового реєстратора, позивачка успадкувала після смерті сина земельну ділянку площею 0.25 га., кадастровий номер :01:009:0073, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що стверджується даними свідоцтва про право на спадщину за законом позивачки від 20.10.2015 року, посвідченому державним нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, зареєстрованому у реєстрі за № 2-2420( а.с. 27-28).

Решта спадкової земельної ділянки, зокрема яка стосується цільового призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, залишилася не успадкованою.

До того з Технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки :01:009:0021, розташованої за адресою с. Округла, вул.. Шевченка 25, яка належить відповідачу ОСОБА_2 , встановлено, що рішенням сесії Лазівської сільської ради від 20 травня 1997 року відповідачу ОСОБА_2 були передані у приватну власність дві земельні ділянки (№1 площею 0.30 га., № 2 площею 0.20 га., загальною площею 0.50 га, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю I-ЗК № 023403 від 31 грудня 2001 року, виданого Лазівською сільською радою, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 142. При цьому земельна ділянка № 2 площею 0.2 га. по лінії «Г-А» довжиною 48 метрів межує із землями ОСОБА_3, тобто померлого сина позивачки. Однак у додатку до акта приймання-передачі межових знаків на зберігання та в акті погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами від 21 липня 2014 року зазначено, що земельна ділянка гр. ОСОБА_2 площею 0.20 га по лінії «В-Г» довжиною 47.36 метрів межує із землями ОСОБА_6, з якою і погоджувались межі, а про межування її із земельною ділянкою позивачки не зазначено.

На роздруківках з кадастрової карти України чітко видно взаємне розташування земельної ділянки позивачки площею 0.25 га кадастровий номер :01:00960073 та відповідача площею 0.20 га. кадастровий номер :01:009:0021( Т.1 а.с. 34-44).

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що він є працівником геодезичної служби і на замовлення ОСОБА_2 виконував геодезичні роботи. Креслення складав безпосередньо на місці по існуючим межовим знакам як показував замовник. Державних актів у системі координат і державних актів сусідніх землекористувачів на той час не було. Знає, що в 2015 році інші працівники проводили роботи. На місці бачив недобудований будинок і зі слів замовника знав, що власник недобудови помер, а спадщину ніхто не отримав. Крім того, між земельними ділянками був прохід і зі слів замовника земельні ділянки не межують.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні ствердив, що є рідним братом померлого ОСОБА_3. Пояснив, що відповідач самовільно переніс межу десь на шість на шість метрів, і, на його думку, є можливість відновити межу відповідно до старого державного акту померлого ОСОБА_3. Раніше проходу між ділянками не було, а на даний час є, так як даний прохід зробили за рахунок ділянки його покійного брата.

Аналогічні показання надала в судовому засіданні свідок ОСОБА_14.

Згідно до ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей.

Власник та землекористувачі земельних ділянок зобовязані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням ( неприпустимий вплив).

Власники та землекористувачі земельних ділянок зобовязані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

Статтею 106 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановлення твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

А згідно до ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначається з урахуванням цих обставин.

У відповідності до ст. 81 ч.1 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки в тому числі шляхом безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини.

Підстави та порядок набуття права на землю, а також порядок передачі земельних ділянок визначено у ст.ст. 116, 118 ЗК України.

Із зазначених норм випливає, що отримання земельної ділянки у власність або в користування супроводжується різними діями зацікавленої особи, прийняттям відповідних рішень органу місцевого самоврядування (щодо дачі згоди на розроблення проекту відведення земельної ділянки, про затвердження проекту відведення та про передачу земельної ділянки).

У відповідності до ст. 125 ЗК України( в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації, якими є згідно до ст. 126 цього Кодексу державні акти.

Згідно до Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 43 від 4 травня 1999 року , яка була чинною на момент видачі оспорюваного державного акту, ( п.п. 1.13-1.14) складання державного акту на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою при передачі земельної ділянки, що була раніше надана громадянам, підприємствам, установам, організаціями і обєднанням громадян всіх видів, у постійне користування або при переоформленні право установчих документів на ці земельні ділянки, проводиться після відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженою відповідною технічною документацією. Довгострокові межові знаки передаються на зберігання власнику або користувачу земельної ділянки, про що складається відповідний акт. Акт складається у трьох примірниках, підписується власником або користувачем земельної ділянки, виконавцем робіт і представником районного відділу земельних ресурсів Держкомзему України. Один примірник обовязково видається разом із державним актом на землю власнику земельної ділянки.

Згідно до ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю.

Захист прав на земельні ділянки здійснюється в тому числі шляхом визнання недійсними актів органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та (або) визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

Обовязковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у звязку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів особи.

Згідно до ст.60 цього Кодексу кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

А згідно до ст. ст. 58, 59 цього Кодексу докази повинні бути належними і допустимими.

Як встановлено в судовому засіданні із наданих позивачем вищенаведених доказів та що також підтверджено висновком судової земельно-технічноїекспертизи за №106 від 18 липня 2016 року при співставленні земельної ділянки, яка є у фактичному користуванні ОСОБА_1 та земельної ділянки відповідно до державного акту встановлено, що конфігурація і межі земельної ділянки, яка перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_1 не відповідають конфігурації та межам вказаним в державному акті на право приватної власності на землю III-ЗК №014599 від 27.10.1998 року. Невідповідність полягає в тому, що площа земельної ділянки відповідно до державного акта становить 0.50 га, а площа земельної ділянки, яка перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_1 становить 0.5124 га., тобто земельна ділянка, яка перебуває у фактичному користуванні частково зміщена в результаті чого в окремих місцях зменшена, а в окремих збільшена, а саме:

- збільшена за рахунок земельної ділянки радгоспу «Перемога» на 0,0820 га.;

- збільшена за рахунок земель сільської ради 0.0001 га.;

- зменшена із сторони земельної ділянки ОСОБА_2 на 0.0104 га.;

- зменшена із сторони земель сільської ради на 0,0593 га..

Конфігурація і межі земельної ділянки, яка перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_2 державному акту на право приватної власності на землю I-ЗК № 023403 від 31.12.2001 року не відповідає, а саме:

- відповідно до державного акту на право приватної власності на землю I-ЗК № 023403 від 31.12.2001 року, площа земельної ділянки ОСОБА_2 повинна становити -0,2 і 0,3 га, а фактично становить 0.5536 га.

- згідно вищезгаданого державного акту земельна ділянка має форму неправильного прямокутника і межує:

-від «А» до «Б» - землі заг. кор. (дорога) - 43,4 м;

-від «Б» до «В» - землі ОСОБА_1 ОСОБА_15 48.5 м;

-від «В» до «Г» - землі с/р (пасовище) 40.3 м;

-від «Г» до «А» землі ОСОБА_1 ОСОБА_16 48.0 м; (а.с. 41)

-земельна ділянка, яка є у фактичному користуванні складної конфігурації і межує:

-від «А» до «Б» - землі загал. кор. (дорога) 70.11 м.;

-від «Б» до «В» - землі ОСОБА_1 ОСОБА_15 110.88 м;

-від «В» д «Г» - землі с/р (пасовище) 55,54 м;

-від «Г» до «А» - землі ОСОБА_1 ОСОБА_16- 86.83 м;( додаток №2 д.м. ПП»Закарпатгеопроект».

Конфігурація і межі земельної ділянки, яка перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_2 не відповідає технічній документації, щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості кадастровий номер :01:009:0021, за площею та лінійними розмірами.

Конфігурація, площа і межівники земельної ділянки (стор. 10 технічної документації щодо встановлення меж) не відповідає конфігурації, площі та межівникам земельної ділянки № 2, яка зазначена у державному акті на право приватної власності на землю I-ЗК 023403 від 31.12.2001 року на імя ОСОБА_2.

Земельна ділянка, яка є у фактичному користуванні ОСОБА_1 та земельна ділянка, яка є у фактичному користуванні ОСОБА_2 не накладаються одна на одну площею 0.5 га та площею 0.2, га, а земельна ділянка, яка є у фактичному користуванні ОСОБА_2, збільшена за рахунок земельної ділянки ОСОБА_1 на 0.0104 га.

Збільшення фактичного користування ОСОБА_2 за рахунок земель ОСОБА_3 в наявності і вказане в додатках № 3-6 додаткових графічних матеріалів наданих ПП «Закарпатгеопроект». Причиною такого накладення може бути неправильне винесення меж в натурі і закріплення межовими знаками меж земельної ділянки.

Розроблена технічна документація на земельну ділянку кадастровий номер: :01:009:0021 та її затвердження відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування які були чинними станом на 2014 рік.( Т.2 а.с.4-32).

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_17 підтвердив правильність наданого ним висновку.

Заперечуючи проти позову відповідач і його представник не спростували викладені в позовній заяві і підтверджені в судовому засіданні вищевказаними доказами доводи позивачки.

Інших належних і допустимих доказів сторонами не наведено.

Враховуючи наведене, суд вважає, що порушене право позивачки на успадкування земельної ділянки в раніше існуючих межах підлягає захисту шляхом визнання недійсними і незаконними та виключення з Державного земельного кадастру відомості про формування земельної ділянки ОСОБА_2, площею 0.20 га., за адресою: с. Округла Тячівського району, вул. Шевченка, 25 та присвоєння їй кадастрового номера :01:009:0021, визнання недійсною та скасування реєстрації права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0.20 га за адресою: с. Округла Тячівського району, вул. Шевченка, 25 кадастровий номер :01:009:0021 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Судові витрати покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 169, 209-215 ЦПК України, на підставі ст.ст.81, 103-108, 116, 118, 125, 126, 152 ЗК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Визнати не дійсними і незаконними та виключити з Державного земельного кадастру відомості про формування земельної ділянки ОСОБА_2, площею 0.20 га., за адресою: с. Округла Тячівського району, вул. Шевченка, 25 та присвоєння їй кадастрового номера :01:009:0021.

Визнати недійсною та скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0.20 га за адресою: с. Округла Тячівського району, вул. Шевченка, 25 кадастровий номер :01:009:0021 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 21 248 (двадцять одну тисячу двісті сорок вісім) гривень 70 копійок судових витрат.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення , а особами , які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: М.М.Розман