Справа №443/1307/16-ц Провадження №2/443/659/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ (ЗАОЧНЕ)

19 вересня 2016 року Жидачівський районний суд Львівської області у складі: головуючого судді Сидорака Б.Г.

за участю секретаря Рибакової І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до Жидачівського районного суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем ОСОБА_2, мотивуючи позовні вимоги тим, що 27.10.2001 року зареєструвала із ним шлюб у Мельницькій сільській раді Жидачівського району Львівської області, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_3, який проживає разом із нею та знаходяться на її утриманні. Одруження із відповідачем виявилось невдалим, оскільки у них з відповідачем різні погляди на життя та виховання дитини, крім того відповідач зловживає спиртним. Із 2014 року вони спільно не проживають та не ведуть спільного господарства. За цей час ніхто із них не робив спроб, щоб відновити сімейні стосунки. За вказаних обставин, позивачка вважає, що їх шлюб носить формальний характер, так як вона втратила до відповідача почуття любові та поваги.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 після закінчення строку на примирення підтримала позовні вимоги із підстав, зазначених у позові, про що вказала в поданій суду заяві.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з"явився, хоч належним чином був оповіщений про час і місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, а тому, суд, за згодою позивачки, ухвалив проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду(ст.224 ЦПК України).

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із свідоцтвом про одруження (а.с.4), ОСОБА_2 та ОСОБА_1 27.10.2001 року зареєстрували шлюб у Мельницькій сільській раді Жидачівського району Львівської області, актовий запис №5 та позивачці після одруження присвоєно прізвище "ОСОБА_1".

Із копії свідоцтва про народження (а.с.5), вбачається, що сторони є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, який є неповнолітнім та знаходиться на утриманні матері.(а.с.6).

Відповідно ст.24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому ч.3 та ч.4 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до збереження шлюбних стосунків чи їх припинення є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість.

Судом на підставі матеріалів справи встановлено, що відносини між сторонами не склалися, вони не спілкуються, не підтримують ніяких відносин, на протязі близько 10 років не проживають спільно, фактично сімейні відносини між сторонами відсутні. Позивачка не має бажання зберегти сім'ю та перебувати у шлюбі надалі через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, втрату зв"язків з відповідачем та втрату почуттів.

Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст.111 СК України, є недоцільним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя.

Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст.112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає ст.55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю у позивачки відсутнє, що є підставою для розірвання шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч.2 ст.110 СК України, для цього не встановлено.

Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідачка змінила прізвище та бажає після розірвання шлюбу залишити набуте у шлюбі прізвище, тому вона вправі надалі іменуватись цим прізвищем.

Керуючись ст.ст.5,6,10,82, 88,107,208,215,224-226 ЦПК України, і на підставі ст.ст.110,112, 113 Сімейного кодексу України, суд,-

вирішив:

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, який зареєстрований у Мельницькій сільській раді Жидачівського району Львівської області, актовий запис №5.

Після розірвання шлюбу позивачці ОСОБА_1 залишити набуте у шлюбі прізвище "ОСОБА_1".

Неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 рокузалишити проживати з матерю.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку можна подати протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачкою до Апеляційного суду Львівської області через Жидачівський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Головуючий-суддя _____________________

19.09.2016