22-ц/775/325/2016(м)
Головуючий в 1 інстанції Кузнецов Д.В.
Доповідач Гаврилова Г.Л.
У Х В А Л А

Іменем України

12 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді Гаврилової Г.Л.

суддів Сороки Г.П., Принцевської В.П.

секретарі Гаркуша О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до дочірнього підприємства «Ілліч-Агро Донбас» публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про відшкодування майнової шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 лютого 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про відшкодування майнової шкоди, в обґрунтування якого зазначив, що він є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 10,32 га, розташованої на території Розівської сільської ради Новоазовського району Донецької області. Відповідач на підставі договору оренди від 01.04.2008 року користувався даною земельною ділянкою. Рішенням Новоазовського районного суду Донецької області від 09.04.2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 22.05.2013 року, вказаний договір оренди земельної ділянки був визнаний судом недійсним. 29.05.2013 року за актом приймання передачі земельна ділянка була повернута позивачу без зауважень та претензій. Після повернення земельної ділянки позивач виявив на свій земельній ділянці сходи соняшника, а 21 та 22 серпня 2013 працівниками відповідача було зібрано врожай соняшника з земельної ділянки позивача площею 7,61 га, внаслідок чого позивачу була завдана матеріальна шкода в розмірі 35 972,62 грн., виходячи із середньостатистичного розміру врожайності в Новоазовському районі та вартості 1 тони соняшника за інформацією відділу статистики в Новоазовському районі. Посилаючись на ч.1 ст. 236 ЦК, ч.1 ст. 1214, ст. 1166 ЦК України, ст. 156, ч.1 ст. 212 ЗК України, просив стягнути з відповідача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 35 972,62 грн. та судові витрати по справі.

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 лютого 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про відшкодування майнової шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовільнити в повному обсязі. В обґрунтування своєї скарги апелянт зазначає, що висновок суду про те, що засівання земельної ділянки відповідач здійснював на підставі діючого договору оренди землі, тобто маючи відповідну правову підставу для користування нею є таким, що суперечать нормам законодавства. При цьому , суд не взяв до уваги, що відповідно до ч.1.ст. 236 ЦК України угода, визнана судом недійсною, є недійсною з моменту її укладення. Отже, оскільки договір оренди між сторонами визнаний недійсний, то відповідач з 2008 року користується його земельною ділянкою незаконно,тобто самовільно, та відповідно до ст. 1212 ЦК України має повернути земельну ділянку із врожаєм .

Позивач та його представник двічі належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи до суду не зявились, позивач надав клопотання про розгляд справи за його та його представника відсутність. ( а.с. 93,94,94а,96.105,106)

Заслухавши суддю доповідача, представника відповідача ОСОБА_2,яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та, обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що позивач є власником земельної ділянки на території Розівської сільської ради площею 10,32 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в тому числі рілля 7,61 га, на підставі державного акту від 06 грудня 2006 року.

Рішенням Новоазовського районного суду Донецької області від 09 квітня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 22 травня 2013 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до ДП «Іллічі-Агро Донбас» ПАТ «ММК ім. Ілліча» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним задоволено. Визнано недійсним договір оренди землі, укладений між сторонами, зареєстрований 01.04.2008 року в державному підприємстві «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам» за 10.

Після визнання договору оренди недійсним орендована земельна ділянка була повернута орендарем ОСОБА_1 на підставі акту приймання - передачі від 29 травня 2013 року.

Навесні 2013 року відповідачем були проведені роботи з посіву орендованої земельної ділянки насінням соняшника, що підтверджується поясненнями сторін та довідкою ДП «Ілліч-Агро Донбас», згідно якої сівба соняшника провадиться у період від 05 квітня до 10 травня , отже, у будь-якому випадку, посів насіння відбувся до набрання чинності судового рішення. ( а.с. 109)

В серпні 2013 року працівники відповідача здійснили збір врожаю з території земельної ділянки, раніше орендованої відповідачем, що також не заперечується обома сторонами.

Як вбачається із матеріалів справи, предметом спору у даному випадку є набуття права власності на посіви соняшнику, вирощених на земельних, взятих в оренду у позивача у 2013 році та стягнення збитків у вигляді вартості врожаю.

Відповідно до статті 775 Цивільного кодексу України право власності на плоди, продукцію, доходи, одержані в результаті користування річчю, переданою в найм, належать наймачеві.

Аналогічні норми закріплені в п. п. "б", "г" статті 95 Земельного кодексу України, згідно з якою землекористувачі мають право власності на посіви, насадження та вироблену сільгосппродукцію.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції вірно виходив з того, що землекористувачі мають право власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію (п. б ч. 1 ст. 95 Земельного кодексу України). Орендар земельної ділянки має право отримувати продукцію і доходи (ст. 25 Закону України «Про оренду землі»). Право власності на плоди, продукцію, доходи, одержані в результаті користування річчю, переданою в найм, належать наймачеві (ст. 775 ЦК України). Крім того, сільськогосподарські роботи з посіву соняшника відбулись до моменту набрання рішення суду законної сили про визнання договору оренди недійсним.

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для відшкодування вартості соняшника, оскільки позивач не набув права на врожай.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про необхідність застосування до спірних відносин вимог аб. 1 ч.1 ст. 216 та ст. 1212 УК України із посиланням на обставини, що договір оренди, який визнаний судом недійсним,-є недійсним з моменту його укладення, отже відповідач з 2008 року самовільно зайняв його земельну ділянку та має повернути її із врожаєм ,- судова колегія виходить з наступного.

Відповідно до статті 1( визначення термінів) Закону України від 19.06.2003, № 963-IV "Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених ст. ст. 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

До таких висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 2 жовтня 2013 року, яка прийнята за результатом перегляду судових рішень з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, у справі № 6-88цс13.

За змістом статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Способами захисту прав при цьому є двостороння реституція або, у разі її неможливості, - відшкодування вартості того, що одержано (частина 1), відшкодування заподіяних збитків та моральної шкоди (частина 2).

Згідно з частиною 1 статті 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, вважається таким з моменту його вчинення.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Отже, фактичне користування майном на підставі договору оренди унеможливлює, в разі його недійсності, проведення між сторонами реституції, так як використання майна - "річ" безповоротна, і відновити сторони в первісне положення практично неможливо. Тому такий договір визнається недійсним і припиняється на майбутнє.

За таких обставин, оскільки сторони до 22 травня 2013 року знаходились у договірних відносинах, та відповідач у цей час проводив агротехнічні роботи, він має на отримання врожаю , а підстав для застосування до спірних відносин ст. 1212, 1213 ЦК України не має.

За таких обставин, переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги , судова колегія погоджується з висновками суду щодо відмови у задоволенні позову, а доводи апеляційної скарги про порушення норм матеріального права є безпідставними.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, та є безумовною підставою для скасування рішення у справі не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

апеляційну скаргу ОСОБА_1» відхилити.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання чинності безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді: Гаврилова Г.Л.

ОСОБА_3

ОСОБА_4