РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 521/16250/15-ц

№ 2/521/958/16

07 червня 2016 року

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Тополевої Ю.В.

за участю секретарів Борисової Ю.Є., Варналій К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та за зустрічним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» про визнання кредитного договору, договору поруки, договору застави недійсними та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути на його користь солідарно з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 суму боргу по кредитному договору 29569,04 доларів США.

Позов обґрунтований такими обставинами. Між ОСОБА_2 (на час розгляду справи ОСОБА_1) ОСОБА_4 та АКБ «ПРАВЕКС-БАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК», 01.08.2008 року укладено кредитний договір, за умовами якого позивач надав ОСОБА_3 кредит в іноземній валюті для споживчих цілей у розмірі 18190 доларів США зі сплатою 13,99% річних до 01 серпня 2015 року. Крім того, виконання зобов'язання було забезпечено порукою ОСОБА_2 та заставою транспортного засобу NISSAN MICRA, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1. Заборгованість по кредиту співвідповідачами тривалий час не погашається, внаслідок чого Банк звернувся до суду із цим позовом.

Під час судового розгляду даної справи відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пред'явили зустрічний позов до ПАТ КБ «ПРАВЕКС БАНК» про визнання кредитного договору, договору поруки та договору застави недійсними, та визнання права власності.

Зустрічний позов обґрунтований тим, що при укладенні кредитного договору ПАТ КБ «ПРАВЕКС БАНК» було суттєво порушено права відповідачів. Так, позивачі за зустрічним позовом посилаються на заборону, встановлену ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо надання споживчих кредитів в іноземній валюті. Крім того, ПАТ КБ «ПРАВЕКС БАНК» було допущено істотне порушення договору, так як Банк не надав ОСОБА_1 грошові кошти з каси банку, як передбачено умовами кредитного договору, а нібито перерахував всю суму кредиту на розрахунковий рахунок ТОВ «Елефант» за транспортний засіб автомобіль марки NISSAN MICRA, 2008 року випуску. Разом із цим, фактично на рахунок ТОВ «Елефант» було перераховано грошові кошти в національній валюті в розмірі 80947 грн. Таким чином, на думку відповідачів, кредит є поміщеним в гривну, та для ОСОБА_1 настають зобов'язання в гривні по курсу на момент укладення договору, з тією процентною ставкою, що була встановлена для валюти. Також, відповідачі зауважують на тому, що відповідно до курсу НБУ сума кредиту 18190 дол. США була еквівалентна 88039,60 грн., а перераховано на рахунок ТОВ «Елефант» 80947 грн., тобто за браком 7092,60 грн., якими, на думку відповідачів, заволодів Банк, який не надав в повній мірі грошові кошти на умовах Кредитного договору. Крім того, ОСОБА_1 на день розгляду справи вже сплатила Банку 22000 доларів США, що еквівалентно 575080 грн. Як зазначають відповідачі, умови кредитного договору є несправедливими, так як всупереч принципу добросовісності, його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду ОСОБА_1 споживача кредитних послуг.

Ухвалою суду вказані позови було обєднано в одне провадження.

Представник ПАТ КБ «ПРАВЕКС БАНК» в останнє судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій підтримав заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості, та заперечував проти зустрічного позову, просив застосувати строк позовної давності. Крім того, подав до суду письмові заперечення, в яких зазначено, що кредит ОСОБА_3 надавався в іноземній валюті, позичальник ознайомлена з умовами кредитування, орієнтовними витратами при оформленні, користуванні і повному погашенні кредиту на придбання автомобіля та сукупною вартістю кредиту, з орієнтованим графіком щомісячних платежів по кредиту, тарифами комісіями, іншими платежами, які підлягають сплаті позичальником за кредитним договором. Крім того, позичальник підтвердила факт письмового повідомлення її Банком про умови надання кредиту, відповідно до п. 11.9 Кредитного договору.

Представник відповідача ОСОБА_1 у судовому засіданні надала пояснення по справі, підтримавши зустрічний позов, та заперечувала проти задоволення позову ПАТ КБ «ПРАВЕКС БАНК».

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні надав пояснення по справі, підтримавши зустрічний позов, та заперечував проти задоволення позову ПАТ КБ «ПРАВЕКС БАНК».

Заслухавши пояснення представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позов ПАТ КБ «ПРАВЕКС БАНК» задоволенню не підлягає, а зустрічний позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 необхідно задовольнити в повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01 серпня 2008 року між ОСОБА_3 та АКБ «ПРАВЕКС БАНК» укладено кредитний договір № 3299-054/08Р, відповідно до якого Банк надав ОСОБА_3 кредит в іноземній валюті на загальну суму 18190 доларів США з метою оплати позичальником вартості автомобіля, що купується за договором купівлі-продажу автомобіля в кредит № 77-К12/2107 від 21.07.2008 р. Кредит надано із строком повернення до 01 серпня 2015 року та відсотками за користування кредитом у розмірі 13,99 % річних.

Акціонерним комерційним банком «ПРАВЕКС БАНК» було змінено найменування. На сьогоднішній день відповідно до даних Єдиного державного реєстру підприємств та організацій назва позивача Публічне акціонерне товариство комерційний банк«ПРАВЕКС БАНК».

Відповідно до свідоцтва про шлюб, зареєстрованого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції 06 червня 2014 року, актовий запис № 957, ОСОБА_3 змінила прізвище після державної реєстрації шлюбу на прізвище «Бальжик».

01 серпня 2008 року між ОСОБА_2 та АКБ «ПРАВЕКС БАНК» укладено договір поруки № 3299-054/08Р, за яким поручитель поручився перед кредитором за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань по даному кредитному договору.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 01 серпня 2008 року між ОСОБА_3 та АКБ «ПРАВЕКС БАНК» було укладено договір застави автомобіля марки NISSAN MICRA, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1. Вказані обставини визнані обома сторонами договору.

Відповідно до ст. ст. 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до пункту 1.1 кредитного договору, кредит надається Позичальнику на наступні цілі: своєчасна оплата вартості автомобіля по договору купівлі продажу № 77-К12/2107 від 21.07.2008 року, згідно якого позичальник придбаває у власність автомобіль марки NISSAN MICRA, 2008 року випуску, а також з метою оплати страхових платежів згідно з договором страхування автомобіля.

Згідно з рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року, дія Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Отже, з умов кредитного договору вбачається, що кошти були наданні в споживчих цілях для придбання автомобіля. Таким чином, оспорюваний кредитний договір являється договором споживчого кредиту.

Відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місце знаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

В запереченнях на зустрічний позов представник ПАТ КБ «ПРАВЕКС БАНК» вказує на те, що перед підписанням кредитного договору ОСОБА_1 отримала пам'ятку клієнта до вимог чинного законодавства. Але, ОСОБА_1 заперечувала це, а ПАТ КБ «ПРАВЕКС БАНК» належних доказів надання позивачу зазначеної інформації не надав.

До письмових заперечень представником позивача було надано копії анкети-заяви, пам'ятки клієнта з копіями додатків до неї. Разом із цим, суд зауважує на тому, що надані документи є копіями з копій, не засвідчені належним чином та їх справжність не підтверджена представником позивача в судовому засіданні. Крім того, вказані копії містять копію печатки ТОВ «ВЕРДИКТ КОНСАЛТ», відношення якого до ПАТ КБ «ПРАВЕКС БАНК» не підтверджується матеріалами справи.

Отже, суд не оцінює вказані копії документів, як належні та допустимі докази, та приходить до висновку про те, що Банком, перед укладенням договору окремий письмовий документ з вищезазначеною інформацією не надавався, що не відповідає ч.2 ст. ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, яка діяла на час укладення договору) в кредитному договорі повинно зазначатися сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

З договору споживчого кредиту вбачається, що у ньому немає детального розпису загальної вартості кредиту, що не відповідає ч. 4ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Визначити суму процентів, що підлягає сплаті кожного місяця, а також суму процентів, яку потрібно буде сплатити за весь час дії договору з Кредитного договору неможливо.

Постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 затверджено Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Вказаний порядок зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 р. за N 541/13808.

З п.3.2. розділу 3 цих Правил вбачається, що кредитний договір має містити графік платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користуванням кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до Правил. У графіку платежів також: має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом.

Пунктом 3.3 Правил встановлено, що Банки зобовязані в кредитному договорі зазначати сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобовязань споживача, які повязані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді:а) реальної процентної ставки (у процентах річних), яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту.б) абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі),розрахунок якого здійснюється шляхом підсумовування всіх платежів (проценти за користування кредитом, усі платежі за супутні послуги, повязані з наданням кредиту, його обслуговуванням і погашенням), здійснених споживачем як на користь банку, так і на користь третіх осіб під час отримання, обслуговування та погашення кредиту.

Згідно п.3.4 розділу 3 Правил, Банки зобовязані в кредитному договорі зазначити: вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обовязкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, субєктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо); про відкриття банківського рахунку, відкритого з метою зарахування на нього суми наданого кредиту або надання кредиту за рахунком (овердрафт), умови відкриття, ведення та закриття такого рахунку, тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у звязку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням; правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки Національного банку або в інших випадках.

Судом встановлено, що з Кредитного договору № 3299-054/08Р від 01 серпня 2008 року вбачається, що у ньому не має відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту, не має умов, які п.п.3.2, 3.4 розділу 3 Правил, визнані обов'язковими. Також банком не надавався окремий письмовий документ з детальним розписом загальної вартості кредиту для споживача. З наданого розрахунку заборгованості на час розгляду справи не вказано повної орієнтовної вартості кредиту.

Відповідно до п. 4.1. Кредитного договору видача кредиту здійснюється шляхом видачі грошових коштів із каси банку після укладання договору застави і надання Позичальником Банку документа, що підтверджує страхування заставленого майна на користь Банку.

В матеріалах справи міститься лист ТОВ «ЕЛЕФАНТ» від 08.02.2016 року, в якому зазначено, що 04 серпня 2008 року АКБ «ПРАВЕКС БАНК» переказав на розрахунковий рахунок ТОВ «ЕЛЕФАНТ» 80947 грн. в національній валюті України гривні.

Таким чином, фактично кредит було видано банком в національній валюті України, а не в доларах США, а тому підстави для нарахування процентів та інших платежів в іноземній валюті у ПАТ КБ «ПРАВЕКС БАНК» відсутні.

Інформація, викладена в листі ТОВ «ЕЛЕФАНТ» не спростована представником ПАТ КБ «ПРАВЕКС БАНК» в ході розгляду справи.

На момент укладення кредитного договору встановлений НБУ курс долара США складав 484,5100 грн. за 100 доларів США. На момент предявлення позову курс долара США складав 2614,7430 грн. за 100 доларів США. За час дії кредитного договору співвідношення курсу гривні та долара збільшилось майже в 5 разів.

Таким чином, має місце суттєве порушення співвідношення майнових інтересів сторін, так як ОСОБА_1 та ОСОБА_2 має бути повернуто значно більшу суму грошових коштів, ніж обумовлено при укладенні кредитного договору та договору поруки.

Із пояснень ОСОБА_1 встановлено, що при вартості автомобіля 80947 грн., вона фактично сплатила 575080 грн., що еквівалентно 22000 доларів США.

Суд вважає, що ПАТ КБ «ПРАВЕКС БАНК» не надав доказів, які б спростовували доводи ОСОБА_1 в цій частині.

Отже, в порушення п.2 ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», ПАТ КБ «ПРАВЕКС БАНК» не надав ОСОБА_1, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, чим було порушено вимоги чинного закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів укладених із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору

Відповідно до п. 1.3. кредитного договору у кожному випадку невиконання (неналежного виконання) Позичальником своїх зобовязань за цим Договором розмір процентної ставки збільшується на 1 відсоток річних, починаючи з розміру, встановленого п. 1.2. даного Договору (13,99 % річних). У випадку наступного невиконання Позичальником своїх зобовязань за цим договором, розмір процентної ставки збільшується з урахуванням збільшення процентних ставок, зроблених раніше, відповідно до умов даного пункту Договору.

Отже, у разі невиконання позичальником своїх зобовязань, банк має право на збільшення процентної ставки. Натомість договір не містить жодних положень щодо зменшення процентної ставки у разі невиконання Банком своїх зобовязань перед позичальником.

Таким чином, п.3.1. за умови відсутності дзеркальної норми, яка б захищала права споживача у разі невиконання Банком своїх зобовязань, є несправедливим по відношенню до споживача.

Оскільки проценти входять до ціни договору, суд приходить до висновку, що ціна договору є несправедливою.

Отже з вищенаведеного вбачається, що умови кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обовязків на погіршання становища споживача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_1 в частині визнання недійсним договору споживчого кредиту від 01.08.2007, є законними, обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Таким чином, у ПАТ КБ «ПРАВЕКС БАНК» відсутні підстави вимагати від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 погашення заборгованості по визнаному недійсним кредитному договору.

Згідно зі ст. 1057-1 ЦК України у разі визнання недійсним кредитного договору суд за заявою сторони в обовязковому порядку застосовує наслідки недійсності правочину, передбачені частиною першою статті 216 цього Кодексу, та визначає грошову суму, яка має бути повернута кредитодавцю.

Відповідно до ст. 216 Цивільного кодексу недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Разом із цим, оскільки позивачами за зустрічною позовною заявою не заявлено застосування правових наслідків недійсності кредитного договору, відповідно до ст. 216 ЦК України, суд не вбачає підстав, щодо їх застосування.

Відповідно до ч.2 ст.548 ЦК України недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину, щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання недійсним кредитного договору, слід також визнати недійсними договір поруки та договір застави, оскільки ці договори є похідними від головного договору.

Щодо визнання за ОСОБА_1 права власності на автомобіль NISSAN MICRA, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, суд керується наступним.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником автомобіля NISSAN MICRA, 2008 року, набуте на підставі довідки-рахунку № 834829 29 липня 2008 року.

Разом із цим, як зазначає ОСОБА_1 її право власності не визнається ПАТ КБ «ПРАВЕКС БАНК» в зв'язку із перебуванням спірного автомобіля під заставою Банка.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині також є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню.

Суд не вбачає підстави для задоволення заяви представника ПАТ КБ «ПРАВЕКС БАНК» про застосування строку позовної давності, з огляду на наступне.

Статтею 256 ЦК України встановлено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачі за зустрічним позовом дізналися про порушення свого права 08.02.2016, коли отримали відповідь ТОВ «ЕЛЕФАНТ» про оплату автомобіля в національній валюті України.

Таким чином, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із зустрічним позовом у межах строку позовної давності, тому суд не вбачає підстав для задоволення заяви ПАТ КБ «ПРАВЕКС БАНК» про застосування строку позовної давності.

Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності із вимогами ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 203, 216, 236, 256, 257, 261, 392, 548, 1054, 1055, 1057-1 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд , -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» про визнання кредитного договору, договору поруки, договору застави недійсними та визнання права власності задовольнити.

Визнати недійсним кредитний договір №3299-054/08Р від 01 серпня 2008 року, укладений між Акціонерним комерційним банком «ПРАВЕКС-БАНК» та ОСОБА_1.

Визнати недійсним договір поруки №3299-054/08Р від 01 серпня 2008 року, укладений між Акціонерним комерційним банком «ПРАВЕКС-БАНК» та ОСОБА_2.

Визнати недійсним договір застави транспортного №3009 від 01 серпня 2008 року автомобіля Nissan Micra, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_2.

Визнати право власності на автомобіль Nissan Micra, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_2 за ОСОБА_1.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1911 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 90 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий Ю.В. Тополева