АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_______________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Музичко С.Г., Мазурик О.Ф.

при секретарі Клінчук О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Дарницького районного суду м. Києві від 14 грудня 2015 року про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача,

встановила:

у грудні 2015 року позивач звернулась до суду з позовом про захист прав споживача, в якому просила стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 8 342 грн. 95 коп.

Ухвалою судді від 14 грудня 2015 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу у зв'язку з не усуненням недоліків.

У поданій апеляційній скарзі позивач просить ухвалу судді скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Позивач посилається на неправильне застосування суддею норм матеріального права та порушення норм процесуального права та зазначає, що при зверненні до суду вказала, що даний позов подано на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», який передбачає звільнення споживачів від сплати судового збору.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

У грудні 2015р. позивач звернулася до суду з позов про стягнення з відповідача боргу у сумі 8342грн. 95коп. та зазначила, що вона звільнена від сплати судового збору відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Ухвалою судді від 9 грудня 2015р. позовна заява ОСОБА_1 була залишена без руху, а позивачу наданий строк для сплати судового збору. При цьому, в ухвалі судді було зазначено, що відповідно до положень Закону України «Про судовий збір», в редакції від 22 травня 2015р., споживачі за подачу позову не звільняються від сплати судового збору.

11 грудня 2015р. позивач подала до суду заяву, у якій зазначила, що вона звільнена від сплати судового збору відповідно до ст. 22 Закону України «Про судовий збір».

Повертаючи позовну заяву, суддя виходив з того, що позивач у встановлений строк не виконала вимоги ухвали судді та не сплатила судовий збір, а тому позовна заява не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України.

№ апеляційного провадження: № 22-ц/796/8624/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Кириченко Н.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
Колегія суддів вважає, що вказаний висновок суддів відповідає матеріалам справи та ґрунтується на нормах матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється

- 2 -

за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Згідно ч. 5 ст. 119 ЦПК України до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Частинами першою, другою статті 121 ЦПК України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали. Якщо позивач відповіднодо ухвалисудуувстановленийстроквиконаєвимоги, визначеністаттями119 і120 цьогоКодексу, сплатитьсумусудовогозборупозовназаявавважаєтьсяподаноювденьпервісногоїїподаннядосуду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

У преамбулі Закону України «Про судовий збір» зазначено, що цей закон визначає правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Отже, Закон України «Про судовий збір» є спеціальним законом, який регулює сплату судового збору, а також визначає підстави для звільнення від його сплати.

Дійсно ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. Стаття 22 закону була доповнена вказаною нормою Законом України «Про судовий збір» від 8 липня 2011р.

Проте, Законом України від 22 травня 2015р. № 484-VIII, який набрав чинності 1 вересня 2015р., внесено зміни до Закону України «Про судовий збір», та викладено статтю 5 в новій редакції, у якій звільнення від сплати судового збору споживачів не передбачено.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Позивач звернулася до суду з даним позовом у грудні 2015р., тобто на момент чинності ст. 5 Закону України «Про судовий збір» у новій редакції, якою не передбачено звільнення споживачів від сплати судового збору.

За загально прийнятим правилом у разі розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом.

Оскільки Закон України «Про судовий збір» є спеціальним законом, який визначає підстави для звільнення від сплати судового збору та пільги щодо його сплати, то саме цей закон підлягає застосуванню.

Такої судової практики дотримується Верховний Суд України (справа 6-3084ц15), який відповідно до ст. 125 Конституції України є найвищим судовим органом у системі судів загальної юрисдикції та надає роз'яснення щодо застосування законодавства, які є обов'язковими для всіх судів України.

Крім того, позовні вимоги не ґрунтуються на порушенні відповідачем норм Закону України «Про захист прав споживачів».

Колегія суддів вважає, що вимога про оплату судового збору при зверненні до суду не є порушенням Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки право на звернення до суду не є абсолютним відповідно до положень Конвенції і його реалізація

- 3 -

може залежати від сплати внесків, за рахунок яких покриваються витрати держави на здійснення судочинства.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суддя першої інстанції постановив ухвалу про повернення позовної заяви відповідно до норм матеріального та процесуального права, тому підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги не має.

Керуючись ст.ст.303, 307, 312, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, ухвалу судді Дарницького районного суду м. Києві від 14 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: