Ухвала

іменем україни

07 листопада 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євтушенко О.І., Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про визнання права власності на спадкове майно, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Тернопільської області від 22 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що їй на праві спільної часткової власності належить 5/8 частки квартири АДРЕСА_1, інші 3/8 частки належали ОСОБА_7, який помер у 1997 році. Оскільки його спадкоємці не оформили належним чином спадщину, а позивач відкрито і безперервно користується даним майном більше 10 років, просила визнати за нею в порядку набувальної давності право власності на 3/8 частки зазначеної квартири.

У процесі розгляду справи ОСОБА_4 уточнила позовні вимоги і просила визнати за нею право власності на 3/8 частки квартири в порядку спадкування за законом, зазначаючи, що квартира АДРЕСА_1 належала в рівних частках ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ОСОБА_7 помер у 1997 році. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_7 були його дружина ОСОБА_8 та діти: ОСОБА_9, ОСОБА_10, внук ОСОБА_11 (за правом представлення). Спадщину у розмірі 1/8 частки зазначеної квартири (1/4 частки від 1/2 належної ОСОБА_7 частки квартири) прийняла його дружина ОСОБА_8 та оформила її у встановленому законом порядку. Після смерті ОСОБА_8 позивач ОСОБА_4 успадкувала належні ОСОБА_8 5/8 частки спірної квартири (1/2 частки, належні ОСОБА_8 на праві власності та 1/8 частки, успадковану після смерті ОСОБА_7.). Спадкоємці ОСОБА_7 належним чином не оформили та не зареєстрували право власності на спадщину - 3/8 частки квартири. Оскільки ОСОБА_8 проживала у спірній квартирі, тому вона прийняла усе спадкове майно, в тому числі й 3/8 частки, отже ціла квартири належала ОСОБА_8, а після її смерті у 2014 році ОСОБА_4 успадкувала зазначену квартиру. При цьому оформлено право на спадщину лише на 5/8 частки, а право власності на 3/8 частки просила визнати в судовому порядку.

ОСОБА_5 звернулась до суду із зустрічним з позовом про визнання за нею права власності на 3/8 частки квартири АДРЕСА_1 (3/4 частки від 1/2 частки) у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що власниками вказаної квартири були в рівних частках (по 1/2) ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ОСОБА_7 помер у 1997 році. Спадщину після його смерті прийняли його дружина ОСОБА_8 у розмірі 1/4 частки від 1/2 частки цієї квартири (1/8 частки) та донька ОСОБА_9 у розмірі 3/4 частки від 1/2 частки (3/8 частки). Після смерті ОСОБА_9 належні їй 3/8 частки спірної квартири успадкувала ОСОБА_5

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 січня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 3/8 частки квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_8

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 22 березня 2016 року зазначене судове рішення скасовано. Ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 3/8 частини квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_8 прийняла спадщину як спадкоємець першої черги за законом після смерті ОСОБА_7, у тому числі спірних 3/8 частки квартири АДРЕСА_1, оскільки проживала у цій квартирі разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та вступила в управління спадковим майном; після її смерті у 2014 році її право на дану частку спірного жилого приміщення успадкувала ОСОБА_4

Також суд дійшов висновку, що з моменту відкриття спадщини після смерті ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_2) його спадкоємиця ОСОБА_9 станом на день її смерті (ІНФОРМАЦІЯ_1) не довела (не реалізувала) своє право власності на спадкове майно - 3/8 частки квартири АДРЕСА_1, не зареєструвала своє право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, а, навпаки, в реєстрації права власності на спірну квартиру їй було відмовлено відповідними постановами державного нотаріуса, які оскаржені не були, тому вона не набула право власності на спірне нерухоме майно в контексті ст. 331 ЦК України, відповідно в розумінні ст. 1218 ЦК України дане майно не може входити до складу її спадщини.

Апеляційний суд не погодився з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Квартира АДРЕСА_1 належала по 1/2 частці ОСОБА_8 та ОСОБА_7 згідно зі свідоцтвом про право власності на житло, виданим 09 грудня 1992 року Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації.

ОСОБА_7 та ОСОБА_8 перебували у шлюбі з 29 травня 1987 року.

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Як вбачається із інформації, наданої 26 травня 2015 року Першою Тернопільською державною нотаріальною конторою, 21 листопада 1997 року заведена спадкова справа № 578/1977 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7, відповідно до матеріалів якої спадкоємцями є: дружина померлого ОСОБА_8, яка була зареєстрована та проживала із спадкодавцем; донька померлого ОСОБА_9, яка 21 листопада 1997 року подала заяву про прийняття спадщини; син померлого ОСОБА_10, який 21 листопада 1997 року подав заяву про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_9; онук померлого ОСОБА_11, батько якого ОСОБА_12 помер ІНФОРМАЦІЯ_3. ОСОБА_11 27 листопада 1997 року подав заяву про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_9

02 лютого 2010 року державним нотаріусом Першої Тернопільської державної нотаріальної контори видано ОСОБА_8 свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частки із 1/2 частки квартири АДРЕСА_1.

Отже, ОСОБА_8 стала власником 5/8 частки вказаної квартири (1/2 частки на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 09 грудня 1992 року, та 1/8 частки (1/4 частки від 1/2 частки) - в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7

ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_4. Належні ОСОБА_8 5/8 частки у встановленому законом порядку успадкувала її донька ОСОБА_4 та 29 січня 2015 року отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

ОСОБА_9, подавши нотаріусу 21 листопада 1997 року заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7, відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР 1963 року (в редакції, що діяла станом на момент смерті ОСОБА_7.) прийняла спадщину у вигляді 3/8 частки квартири у встановлений законом шестимісячний строк.

Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР 1963 року прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Отже, прийнята ОСОБА_9 спадщина у вигляді 3/8 частки квартири належала останній з моменту відкриття спадщини, тобто з моменту смерті ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_2.

Із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 3/4 частки від 1/2 частки (3/8 частки) зазначеної квартири ОСОБА_9 звернулась до Першої Тернопільської державної нотаріальної контори у 2009 році.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04 грудня 2009 року ОСОБА_9 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 3/4 частки від 1/2 частки квартири, оскільки ОСОБА_9 не надала документи, які підтверджують родинні відносини між її померлими батьком та братом, а саме: свідоцтво про народження ОСОБА_12, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27 квітня 2010 року ОСОБА_9 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 3/4 частки від 1/2 частки квартири, оскільки ОСОБА_9 не надала правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності ОСОБА_7 на зазначену квартиру.

ОСОБА_9 звернулась до суду із позовом про визнання за нею права власності на спадкове майно - 3/8 частки зазначеної квартири.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_9 померла, у зв'язку із її смертю ухвалою суду від 16 лютого 2011 року провадження у справі було закрито.

Спадкоємцями ОСОБА_9 є її діти: ОСОБА_5 та ОСОБА_6

ОСОБА_5 16 квітня 2011 року, тобто у встановлений законом шестимісячний строк, подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

ОСОБА_6 шляхом подання нотаріусу заяви від 16 квітня 2011 року відмовився від прийняття спадщини за законом після смерті матері ОСОБА_9

10 травня 2012 року ОСОБА_5 видано два свідоцтва про право на спадщину за законом на належні ОСОБА_9 грошові вклади в банках та на 2/3 частини квартири АДРЕСА_3.

Постановою нотаріуса від 30 червня 2015 року ОСОБА_5 відмовлено у видачі свідоцтва про право на частку квартири АДРЕСА_1 через відсутність правовстановлюючих документів.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Таким чином, ураховуючи, що після смерті ОСОБА_7 3/8 частки квартири АДРЕСА_1 (3/4 частки від належної ОСОБА_7 1/2 частки), у встановленому законом порядку шляхом подання заяви про прийняття спадщини успадкувала його донька ОСОБА_9, тому після її смерті право на 3/8 частки цієї квартири успадкувала донька ОСОБА_9 - ОСОБА_5

За таких обставин апеляційний суд скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4 та задоволення зустрічного позову ОСОБА_5

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду, підстав для скасування ухваленого ним рішення не вбачає.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Тернопільської області від 22 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

Т.Л.Ізмайлова

С.О.Карпенко