Справа № 755/5518/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" червня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Дудник В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовною заявою: ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути з відповідачів - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частках на його користь грошові кошти в загальній сумі 60 000,00 гривень 00 копійок, яка складається з: суми попередньої оплати товару (авансу), сплаченої ним, в розмірі 20 000,00 гривень, санкції (неустойки) в розмірі 40 000,00 гривень 00 копійок; судові витрати покласти на відповідачів в рівних частках.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 27 серпня 2015 року він отримав на власну електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 з електронної адреси ІНФОРМАЦІЯ_2 рекламну пропозицію про виготовлення дверей. Оскільки, він в зв'язку з будівництвом власного будинку мав потребу в замовленні дверей, він зателефонував за вказаним в рекламі номером телефону та домовився про зустріч з представником виробника дверей. На зустріч, що відбулася за його місцезнаходженням за адресою: м. Київ, бульв. Лепсе, 4, оф. 19, приїхав ОСОБА_2, який розповів йому, що він професійно займається виготовленням дверей, показав наявні у нього зразки матеріали, з яких виготовляє двері, фото каталоги виготовленої ним продукції тощо. 10 жовтня 2015 року були зроблені заміри дверних прорізів на місці будівництва будинку за адресою: Київська обл., Вишгородський район, с. Ровжи, СТ «Приморське», після чого, узгодивши всі технічні деталі він замовив виготовлення восьми міжкімнатних дерев'яних дверних блоків та одного дверного блоку в сауну із загартованим склом. Під час прийняття замовлення відповідач ОСОБА_2 пояснив, що він здійснює діяльність з виготовлення дверей спільно з власною дружиною - ОСОБА_3 Факт перебування в шлюбі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтверджується відповідною відміткою в паспорті відповідача ОСОБА_2 При цьому, відповідач ОСОБА_2 зазначив, що вказана діяльність є їх сімейним бізнесом з наступним розподілом обов'язків між подружжям: письмовий договір на виготовлення дверей із замовниками укладає відповідач ОСОБА_3, оскільки саме вона (ОСОБА_3.) зареєстрована як фізична особа-підприємець; відповідач ОСОБА_2 проводить перемовини з замовниками, домовляється з ними про замовлення продукції, отримує грошові кошти від замовників та безпосередньо виконує замовлення. «12» жовтня 2015 року ним було укладено Договір №1001, який було підписано ФОП ОСОБА_3 Предметом договору є виготовлення, тонування та встановлення дев'яти дверних блоків: вісім міжкімнатних дерев'яних дверних блоків та один дверний блок в сауну із загартованим склом. Строк виконання замовлення - до «26» жовтня 2015 р. (пункт 2.1. Договору). Загальна ціна Договору склала 34300 гривень (пункт 3.1. Договору). На виконання умов пункту 3.2. Договору він передав ОСОБА_2 грошові кошти в якості авансу: 12 жовтня 2015 року - кошти в сумі 12000 гривень та 20 жовтня 2015 року - кошти в сумі 8000 гривень. У визначений договором строк відповідачі свої зобов'язання з виготовлення замовлення не виконали, пославшись на проблеми зі здоров'ям відповідача ОСОБА_2, в зв'язку з чим попросили продовжити строк виконання замовлення. На виконання досягнутої сторонами домовленості про продовження строку виконання замовлення відповідач ОСОБА_2 видав йому розписку про те, що відповідач ОСОБА_2 отримав від нього грошові кошти в якості авансу за виготовлення дверних блоків згідно Договору №1001 від 12 жовтня 2015 року. В розписці відповідач ОСОБА_2 зобов'язався виконати замовлення в повному обсязі в строк до «20» грудня 2015 року, а у випадку невиконання замовлення в даний строк зобов'язався виплатити йому штраф в подвійному розмірі від отриманого авансу, що становить суму в розмірі 40000 гривень. Таким чином, факт отримання відповідачем ОСОБА_2 грошових коштів від нього підтверджується: відміткою на примірнику його договору із зазначенням суми отриманих коштів, відміткою «Отримав» («Получил» рос.) і підписом відповідача ОСОБА_2 та розпискою, виданою відповідачем ОСОБА_2 йому про отримання коштів. Підписи, проставлені відповідачем ОСОБА_2 на примірнику договору та в розписці, є повністю ідентичними підпису на відповідній сторінці паспорту відповідача ОСОБА_2 Відповідачі прийняті на себе зобов'язання з виготовлення його замовлення не виконали в повному обсязі, а самі відповідачі взагалі перестали виходити на зв'язок з ним. Враховуючи те, що: як випливає з наведеного вище, діяльність з виготовлення дверей є спільною господарською діяльністю подружжя ОСОБА_2; ОСОБА_3 прийняла на себе зобов'язання з виготовлення дверей за замовленням Позивача шляхом укладення Договору №1001 від 12 жовтня 2015 року; ОСОБА_2 прийняв на себе ті ж самі зобов'язання, визначені в Договорі №1001 від 12 жовтня 2015 року, шляхом видачі розписки, зазначені зобов'язання в силу вимог ч.2 ст.510 ЦК України є такими, в яких на стороні боржника виступають одночасно кілька осіб - ОСОБА_3 і ОСОБА_2

Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, суд про причини неявки не повідомив.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача ОСОБА_2, який будучи належним чином повідомленим про день, час та місце судового розгляду, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечувала. Пояснила суду, що не проживає з відповідачем ОСОБА_2 більше двох років. З 2006 року вона взагалі не займалася діяльністю з виготовлення та встановлення дверей, проте була оформлена як фізична особа-підприємець. Жодних договорів з позивачем вона не укладала та грошові кошти від нього не отримувала. Всі документи щодо діяльності ФОП вона зберігала вдома та відповідач ОСОБА_2 мав доступ до них, при цьому з ОСОБА_2 вона не укладала будь-яких трудових договорів та не уповноважувала його на підставі довіреності, або іншого документу, здійснювати будь-які дії щодо укладення договорів, отримання коштів. Зазначила, що позивач декілька разів телефонував їй, повідомляв про укладення договору, на що вона почала розпитувати про укладений договір, так як взагалі його не укладала. Коли позивач подзвонив ще раз, то повідомив про те, що ОСОБА_2 з'явився та сказав, що виконає всі умови договору.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача ОСОБА_3, свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Як вбачається з матеріалів справи, 12 жовтня 2015 року між ФОП ОСОБА_3 в особі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір № 1001, відповідно до якого виконавець ФОП ОСОБА_3 зобов'язалася виконати, а замовник ОСОБА_1 зобов'язався прийняти та оплатити наступні роботи: виготовлення, тонування та установка дверних блоків.

Відповідно до п. 2.1. Розділу 2 договору, виконавець виконує роботи, передбачені в п. 1 даного договору в строк: початок робіт 12 жовтня 2015 року, закінчення робіт 26 жовтня 2015 року. Початок робіт рахується з дня сплати авансу.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно п.п. 3.1., 3.2. Розділу 3 договору, вартість робіт складає 34 300,00 гривень. Оплата проводиться поетапно: перед початком робіт замовник вносить аванс - 70% від вартості робіт, в сумі 12 000,00 гривень + 8000,00 гривень; залишок суми 22 300,00 після прийому замовником виконаних робіт (після доставки на об'єкт).

Відповідно до ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 902 Цивільного кодексу України передбачено, що виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Відповідно до ст. 906 Цивільного кодексу України, збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 грудня 2015 року з боку ОСОБА_2 позивачу ОСОБА_1 було надано розписку, відповідно до якої ОСОБА_2 отримав в якості авансу 22 000 гривень за виготовлення восьми дверей, включаючи полотно, коробку, лиштви, фурнітуру та установку, та одної скляної двері в сауну включаючи загартоване скло, коробку, фурнітуру та установку у ОСОБА_1 (замовника), зобов'язується до 20 грудня 2015 року виготовити та установити вищеперераховані двері за адресою: пос. Ровчин, ст. «Приморський», ділянка № 417, 45 км. від межі м. Києва. У випадку порушення його зобов'язань та невиконанні ним даного замовлення до 20 грудня 2015 року зобов'язується у двотижневий строк виплатити замовнику ОСОБА_1 штраф в подвійному розмірі від взятого авансу, а саме 44 000 гривень.

Судом встановлено та підтверджується поясненнями відповідача ОСОБА_3 та не заперечувалося стороною позивача, що відповідач ОСОБА_3 будь-яких коштів за договором № 1001 не отримувала, при цьому за договором авансу також не отримувала, у зв'язку з чим і не могла приступити до виконання робіт як ФОП ОСОБА_3 за договором №1001 від 12 жовтня 2015 року, як це передбачено умовами вказаного договором.

Будучи допитаною в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила суду, що позивач є її директором. В жовтні 2015 року вона була присутня в офісі при передачі грошових коштів позивачем ОСОБА_2, при цьому сума коштів їй не відома. Вдруге вона бачила ОСОБА_2 під час написання ним розписки в грудні 2015 року про виконання робіт або повернення грошових коштів. При цьому, вона робила ксерокопію паспорту ОСОБА_2, а позивач обговорював з ОСОБА_2, що він виготовить двері йому на дачу, деталі договору при ній вони не обговорювали.

Як вбачається з договору№1001 від 12 жовтня 2015 року, останній укладено між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та позивачем. В той час, позивачем пред'явлено позовні вимоги до фізичної особи ОСОБА_2 та фізичної особи ОСОБА_3, при цьому між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 не було укладено договору про виконання робіт з виготовлення дверей, договірних відносин між позивачем та ОСОБА_2 в частині виготовлення, тонування та установки дверних блоків не існувало, ФОП ОСОБА_3 будь-яким чином не уповноважувала ОСОБА_2 на виконання будь-яких робіт за договорами, отримання коштів, будь-яких трудових обов'язків між ними не було. Посилання ж сторони позивача на те, що відповідачі перебували у шлюбі між собою, у зв'язку з чим мають відповідати у солідарному порядку за виконання зобов'язань не можуть бути прийняті судом, оскільки на вказані зобов'язальні правовідносини за договором не поширюються норми Сімейного кодексу України, оскільки договір було укладено саме фізичною особою-підприємцем.

Таким чином, з викладеного вбачається, що позивачем пред'явлено вимогу про стягнення коштів за невиконання умов договору з боку ОСОБА_3, в той час як договір було укладено з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3, судом достовірно встановлено, що коштів за договором остання не отримувала, кошти було отримано за розпискою саме ОСОБА_2, при цьому позивачем пред'явлено вимогу про солідарне стягнення коштів з відповідачів, враховуючи, що кошти ОСОБА_2 були отримані без достатньої правової підстави, а позивачем не пред'явлено вимог про повернення безпідставно отриманого майна з боку ОСОБА_2 в якості грошових коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За нормою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи, що суд дійшов ґрунтовних підстав для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, відшкодування судових витрат в порядку ст. 88 Цивільного кодексу України, не здійснюється.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 526, 626, 627, 901, 902, 903, 906 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 14, 60, 88, 197, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позві ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: