Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №311/3864/14 Головуючий у 1 інстанції Ворожбянов А.М.
Провадження № 22-ц/778/2543/16 Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого Дзярука М.П.,

Суддів: Крилової О.В.,

ОСОБА_2,

за участі секретаря: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3, заступника прокурора Запорізької області на рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 29 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Токмацького відділення поліції Василівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої в результаті незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2008 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який неодноразово уточнював та доповнював в ході судового розгляду, до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Токмацького відділення поліції Василівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої в результаті незаконного притягнення до кримінальної відповідальності

В позові зазначав, що 05.03.2002 року слідчим СВ Токмацького МРВ УМВС України в Запорізькій області відносно нього була порушена кримінальна справа за ознаками ч.4 ст. 190 та ч. 1 ст. 358 КК України, йому було предявлено обвинувачення та було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. Постанови та обвинувальні вироки відносно нього по кримінальній справі скасовувалися апеляційним судом Запорізької області, кримінальна справа поверталася на додаткове розслідування чи на новий розгляд. Постановою заступника Токмацького міжрайонного прокурора Савран О.М. від 28.07.2013 року кримінальну справу за його обвинуваченням закрито у звязку з не встановленням достатніх доказів винуватості ОСОБА_3

Внаслідок незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності він був позбавлений можливості займатися юридичною діяльністю на зайняття якою у нього є ліцензія, а також охоронною діяльністю та будівельною. Вважає, що він втратив грошовий дохід за час знаходження під слідством на протязі 15 місяців. Середній дохід громадян України визначає в розмірі 5300 грн. що за 15 місяців складає 79500 грн. 00 коп. Також вважає, що законодавством передбачено відшкодування моральної шкоди за час перебування особи під слідством в розмірі мінімальної заробітної плати, що в даному випадку вважає є 1358 грн. х 15 місяців, що складає 20370 грн. Остаточну суму моральної шкоди визначає в розмірі 300 000 грн., в обґрунтування якого посилається на те, що переніс глибокі душевні хвилювання через незаконне притягнення до кримінальної відповідальності, внаслідок чого він був позбавлений можливості реалізувати своє право на зайняття юридичною діяльністю, порушено його право на ділову репутацію. Він був позбавлений права здійснювати свою професійну діяльність. Йому також завдано приниження його честі та достоїнства, іміджу як юриста, внаслідок розповсюдження недостовірних відомостей про скоєний ним злочин. Крім того, посилається на рішення інших судів, якими були задоволені аналогічні позови про стягнення моральної шкоди.

Відповідно до уточнених позовних вимог, просив суд стягнути з відповідачів на його користь спричинену йому матеріальну шкоду в сумі 79500 грн. 00 коп., а також моральну шкоду в розмірі 300 000 грн.

Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 29 березня 2016 року позов задоволено частково.

Відшкодовано за рахунок Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з рахунку державного бюджету на користь ОСОБА_3 4 122 грн. грн. 68 коп. матеріальної шкоди, завданої в результаті незаконного притягнення до кримінальної відповідальності.

Позовні вимоги в частині стягнення на користь ОСОБА_3 моральної шкоди в розмірі 300 000 грн. залишено без розгляду, так як вказана вимога вже була вирішена Пологівським районним судом Запорізької області від 16.07.2015 року

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість, незаконність, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду частково скасувати , та ухвалити нове рішення, яким відшкодувати за рахунок Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з рахунку державного бюджету на користь ОСОБА_3 49410 грн. грн. 68 коп. матеріальної шкоди, завданої в результаті незаконного притягнення до кримінальної відповідальності.

Не погоджуючись з рішенням суду заступник прокурора Запорізької області подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість, незаконність, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду в частині стягнення на користь ОСОБА_3 з Державного бюджету України 4 122,68 грн. матеріальної шкоди, завданої в результаті незаконного притягнення до кримінальної відповідальності скасувати та в цій частині закрити провадження по справі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Порядок та процедура відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду визначається ОСОБА_5 України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" (надалі - Закон).

Відповідно до положень ОСОБА_5 (ст.ст. 1-4, 12) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених ОСОБА_5, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 11) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема, заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій (п.1 ст. 3). Відшкодування шкоди в цьому випадку провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Як видно з матеріалів справи, позивач має право на відшкодування матеріальної шкоди (неотриманого заробітку від юридичної діяльності) через незаконне притягнення до кримінальної відповідальності.

Визначаючи розміру грошових доходів, які втратив позивач унаслідок незаконних дій, суд першої інстанції правомірно виходив з розміру середньомісячної заробітної плати одного працівника по Токмацькому району Запорізької області на період втрати можливості позивачем отримувати дохід, тобто з квітня 2002р. по травень 2003р., що становить суму у розмірі 4 122,68 грн. Вимоги позивача щодо стягнення суми, виходячи із розміру середньомісячного доходу за 2016 рік є безпідставними і не ґрунтуються на законі, оскільки громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, тобто за період, коли ці незаконні дії відбувалися.

Частинами першою та другою статті 12 ОСОБА_5 України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" передбачено, що розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього ОСОБА_5, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.

Пунктами 11, 12 Положення про застосування ОСОБА_5 України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", затвердженого наказом Мінюсту України від 4 березня 1996 року № 6/5, Генеральної прокуратури України від 4 березня 1996 року № 3 та Мінфіну України від 4 березня 1996 року № 41, у разі закриття кримінальної справи за відсутністю у діянні складу злочину слідчий зобов'язаний роз'яснити громадянинові порядок поновлення його порушених прав і відшкодування іншої шкоди.

Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України одночасно визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ч. 5 ст. 55 Конституції України). І це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч. 2 ст. 22, ст. 64 Конституції України).

Згідно з положеннями ст. 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Виходячи з принципу верховенства права, положень статей 21, 22 Конституції України щодо непорушності конституційних прав особи, положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує права особи на доступ до суду і справедливий розгляд його справи судом, та положень ст. ст. 3, 15 ЦК України, ст. ст. 1, 3, 4 ЦПК України щодо права особи на судовий захист цивільного права та інтересу слід дійти висновку про пріоритетність права особи на судовий захист цивільних прав і інтересів.

Статтею 56 Конституції України, визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення пункту 1 статті 6 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, суд виходить з принципу недопустимості обмеження права громадян на звернення до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Зокрема у рішенні від 04 червня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» (Bellet v. France) суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Також, Європейський суд зазначає, що положення пункту 1 статті 6 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (рішення від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства» п.36) та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст. 13 Конвенції).

Суд першої інстанції виходив з обґрунтованості вимог і правомірності звернення безпосередньо до суду, оскільки позивачу не було роз'яснено порядку поновлення його порушених прав і відшкодування завданої шкоди. Фактично звернення позивача з зазначеним позовом є оскарження бездіяльності уповноважених осіб з приводу відновлення порушених прав позивача на відшкодування шкоди. Намагання відповідача відтягнути відновлення порушених прав позивача, внаслідок своєї ж бездіяльності, посилаючись на порушення позивачем ОСОБА_5 України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» через незвернення першочергово до органів прокуратури щодо визначення розміру матеріальної шкоди, є неприйнятним та призводить до безпідставного затягування відновлення законних прав позивача. Виходячи з викладеного, доводи апеляційної скарги заступника прокурора Запорізької області підлягають відхиленню.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову ОСОБА_3

Суд повно та всебічно з'ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду.

Рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційних скаргах, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304,307,308, 313-315,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_3, заступника прокурора Запорізької області відхилити.

Рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 29 березня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: