Справа № 0417/2-2288/2011
Провадження № 2/0202/2935/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

06 грудня 2016 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,

за участю секретаря - Нікольської К.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість на свою користь за кредитним договором № SAMDN9953 від 17.08.2006 у розмірі 7 448,48 дол. США, що за курсом 7,97 відповідно до службового розпорядження НБУ № 205/220 від 14.06.2011 року складає 59 389 грн. 02 коп.; з ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_1 солідарно на свою користь заборгованість у розмірі 200 грн. 00 коп., з ОСОБА_1 на свою користь стягнути витрати на юридичну допомогу у розмірі 1 950 грн. 00 коп. та судовий збір.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідно до кредитного договору № SAMDN9953 від 17.08.2006 відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 1 000,00 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, згідно з терміном дії кредитного договору. Проте, в порушення умов договору відповідач ОСОБА_1 зобовязання належним чином не виконав, що стало підставою для звернення до суду.

Вимоги до відповідача ОСОБА_1, що випливають зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ «Акцент-Банк» договору поруки № 167 від 20.10.2010 року, у звязку з чим вони є солідарними відповідачами за предявленим до стягнення боргом.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 серпня 2011 року позовна заява Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості була задоволена у повному обсязі.

Ухвалою суду від 29 вересня 2016 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 серпня 2011 року за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасовано.

При новому розгляді справи представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі і просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2, в судовому засіданні позовні вимоги не визнала і просила суд застосувати строк позовної давності.

Представник відповідача ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» в судове засідання не зявився. Про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причину неявки суд не повідомив.

Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17.08.2006 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК») та ОСОБА_1 був укладений договір № SAMDN9953 про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної карти VISA PLATINUM, картрахунок 096729, кредитний ліміт 1 000,00 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Строк дії картки - один рік. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. Відповідно до п.5.2 ОСОБА_3 має право в односторонньому порядку, без попереднього повідомлення клієнта встановити кредитний ліміт у валюті картрахунку, не більше еквівалента 5000 дол. США.

Зобовязання Позичальника, які випливали зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» договору поруки № 167 від 20.10.2010. Розмір відповідальності поручителя перед кредитором 200,00 грн.

Як зазначає позивач, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_1 умов договору № SAMDN9953 від 17.08.2006 року заборгованість за ним станом на 22.06.2011 року склала 7 473,57 дол. США, що еквівалентно 59589, 02 грн.

Аналізуючи спірні правовідносини, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Згідно зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Заперечуючи обставини позову представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2, у своїй заяві просила застосувати до позовних вимог банку строк позовної давності ( а.с. 98).

У звязку з тим, що у договорі не зазначено строк позовної давності, то відповідно до ст. 257 ЦК України застосовується загальна позовна давність, яка складає три роки.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

За змістом норми початок перебігу позовної давності повязується не тільки зі строком дії (припинення дії) договору, а й з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року №6-116цс13, та постанові Верховного суду України по справі № 6-31 цс15, які згідно зі ст. 360 ЦПК України є обовязковою для усіх судів України.

У Постанові Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 06.11.2013 року № 6-116цс13 вказано, що у випадку, коли умовами договору встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Із матеріалів справи вбачається, що договір був укладений 17.08.2006 року, строк дії договору дорівнює строку дії картки і складає один рік, тобто до 17.08.2007 року, при цьому в останній раз погашення заборгованості по вказаному договору проводилося 06.07.2009 року, та 14.08.2009 року було здійснено перевидання картки 4627……. 6729, а з даним позовом позивач звернувся до суду 04 липня 2011 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку.

Згідно з ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Таким чином, позовна давність переривалася, тому суд не вбачає законних підстав для застосування строку позовної давності до позовних вимог позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Отже, законодавець визначає кредит, як грошові кошти, що видаються позичальнику банком, а зустрічне виконання за даним договором полягає у поверненні кредиту, тобто вказаних коштів та відсотків.

Із наданої позивачем довідки вбачається, що відповідачу було надано 4 кредитні картки за кредитним договором № б/н від 17.08.2006 року, остання картка була випущена 13.01.2010 року з терміном дії до 12/99, що не може відповідати дійсності. За договором № SAMDN9953 від 17.08.2006 року відповідачу було випущено зовсім інші 4 картки, ніж зазначено в договорі. До того ж зазначена довідка зроблена та підписана невідомою особою без зазначення посади та прізвища, тому не може бути визнана належним доказом отримання кредитних карток позичальником.

Також, із наданої позивачем додаткової інформації вбачається, що відповідач є корпоративним клієнтом банку з 2002 року, з яким укладались кредитні договори як з фізичною особою, так і з фізичною особою - підприємцем. У матеріалах, поданих позивачем, відсутні докази переоформлення відповідачу кредитної картки чи умов кредитування і за розрахунками заборгованості відповідача за договором № SAMDN9953 від 17.08.2006 року не вбачається, яким саме чином та за який період порахована кожна зі складових, зазначеної позивачем, загальної суми заборгованості станом на 22.06.2011 року у розмірі 7 473,57 дол. США, що еквівалентно 59589, 02 грн.

Що стосується вимог Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» щодо стягнення суми з Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» за договором поруки, то відповідно до ст. 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

З урахуванням того, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» стосовно стягнення суми з ПАТ «Акцент-Банк» за договором поруки витікають з відносин, які виникли на підставі договору, укладеного між юридичними особами, то такі вимоги не можуть бути розглянуті в порядку цивільного судочинства.

Така правова позиція узгоджується з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року по справі № 6-74515 та від 08 листопада 2015 року № 6-1737цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, провадження у справі за позовними вимогами ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості за договором поруки підлягає закриттю.

Також, відповідно до вимог ч. 2 ст. 206 ЦПК України необхідно повідомити ПАТ КБ «ПриватБанк», що розгляд його позовних вимог до ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором віднесено до юрисдикції господарських судів.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, докази це будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Виходячи із вищевикладеного, позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та не підлягають задоволенню у звязку з недоведеністю позову, а також суперечністю доказів, які були надані позивачем.

Не підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення із відповідача витрат на юридичну допомогу у розмірі 1950 грн., та судових витрат по справі, відповідно до вимог ст. ст. 84, 88 ЦПК України, оскільки в задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено, також суд звертає увагу на те, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази надання позивачу правової допомоги, а також фінансові документи про розмір понесених позивачем витрат на правову допомогу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 256, 257, 264, 530, 553, 554, 559, 610, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 3, 7, 11, 15, 27, 30, 60, 61, 84, 84, 88, 212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Провадження у справі в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» про стягнення заборгованості закрити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Л.П. Слюсар