АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/1162/16 Головуючий 1-ї інстанції Шишкін О.В.
Справа № 638/9875/14-ц Доповідач Колтунова А.І.
Категорія: спори, що виникають із житлових
правовідносин про виселення
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«07» квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Гальянової І.Г., Міненкової Н.О.

при секретарі: Щербань Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2015 року за позовом публічного акціонерного товариства Акціонерний банку «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про виселення ,-

ВСТАНОВИЛА:

06 грудня 2013 року публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі ПАТ АБ «Укргазбанк») в особі Харківської обласної дирекції АБ «Укргазбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, третя особа: орган опіки і піклування адміністрації Дзержинського району м.Харкова про виселення.

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 27 березня 2015 року в якості належної третьої особи було притягнуто Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради (а.с. 134).

В обґрунтування позову позивач посилався на ті обставини, що між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_5, зараз ОСОБА_1, був укладений кредитний договір № 06/08-11 від 20 травня 2008 року, відповідно до умов якого позичальнику було надано кредит в сумі 88 000,00 доларів США.

Згідно з договором іпотеки № 06/08-11 від 20 травня 2008 року в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором відповідачем було передано в іпотеку двокімнатну квартиру № 35, що знаходиться в м.Харкові, вул. Клочківська будинок № 199-Г, яка була придбана за кредитні гроші.

Внаслідок порушення зобовязань за кредитним договором рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 21 березня 2012 року з позичальника та поручителя стягнута заборгованість за кредитним договором у сумі 121 690, 00 доларів США та пеня в сумі 112 637,29 грн.

Виконавчим написом приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу від 27 листопада 2009 року звернено стягнення на спірну квартиру.

Було відкрито виконавче провадження, але постановою державного виконавця виконавчий документ було повернуто стягувачу без виконання у звязку з проживанням там малолітньої дитини.

Позивачем 01 жовтня 2013 року було направлено на адресу відповідачів вимогу про добровільне звільнення протягом одного місяця зазначеної квартири, яка була ними отримана.

Разом з тим, відповідачі зазначену квартиру не звільнили, у звязку з чим позивач просив суд про задоволення позовних вимог та виселення ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_1 з квартири № 35 будинку 199 Г в місті Харкові по вул. Клочківській, без надання іншого житлового приміщення.

Справа розглянута судом першої інстанції за відсутності відповідачів.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2015 року позовні вимоги публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, третя особа Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про виселення задоволено. Виселено ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 з квартири № 35, що розташована за адресою: вул. Клочківська, будинок 199-Г, м. Харків, без надання іншого житлового приміщення. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції акціонерний банк «Укргазбанк» судовий збір в сумі 107,30 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на ті обставини, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам по справі.

Судом першої інстанції необґрунтовано не були враховані вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304 -VII від 03 червня 2014 року, а також положення ч.3 ст. 17, ч.2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства».

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції було встановлено, що відповідач ОСОБА_4 померла.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 07 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині її виселення із спірної квартири скасовано. Провадження у справі в цій частині закрито.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її представник підтримували апеляційну скаргу.

Представник ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Харківської філії АБ «Укргазбанк» проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 та представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк», суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ч.1, 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей.

Оскільки члени сім'ї власника цього приміщення в добровільному порядку не звільняють спірну квартиру, то суд першої інстанції дійшов до висновку, що вони підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення.

Ті обставини, що в спірній квартирі проживає малолітня дитина, суд першої інстанції не взяв до уваги, посилаючись на ті обставини, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, був зареєстрований в спірній квартирі після укладення договорів кредиту та іпотеки від 20 травня 2008 року без погодження банку.

За таких обставин суд першої інстанції зазначив, що є правові підстави для виселення відповідачів з квартири, яка є предметом іпотеки.

Колегія суддів погоджується з висновками суду в цій частині, виходячи з наступного.

Судом встановлено, підтверджується письмовими доказами та не оспорюється сторонами, що 20 травня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_5, зараз ОСОБА_1, був укладений кредитний договір № 06/08-11, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит в сумі 88 000,00 доларів США на строк з 20 травня 2008 року по 19 травня 2038 року із сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 14,3% річних (а.с. 111-16).

Відповідно до п.1.3 цього договору кредит надається на придбання нерухомості двокімнатної квартири (житловою площею 29,7 кв. метрів, загальною площею 53,7 кв. метрів), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11).

В забезпечення виконання вимог кредитного договору 20 травня 2008 року між позикодавцем та позичальником був укладений договір іпотеки, предметом якого була зазначена квартира (а.с. 4-8).

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 21 березня 2012 року, зміненим рішенням апеляційного суду Харківської області від 27 лютого 2013 року, стягнено солідарно з ОСОБА_6 і ОСОБА_5 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Харківської філії 121 690, 00 доларів США, яка складається з 86 285, 00 доларів США суми кредиту, 35 405,80 доларів США сума простроченої заборгованості по процента та 112 637,20 грн. пеня за несвоєчасну сплату кредиту та відсотків (а.с. 22-25).

27 листопада 2009 року був вчинений виконавчий напис приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7, щодо звернення стягнення на спірну квартиру (а.с. 28).

Постановою старшого державного виконавця Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 18 грудня 2009 року було відкрито виконавче провадження щодо виконання виконавчого напису № 2890, виданого 27 листопада 2009 року (а.с. 22).

Постановою державного виконавця Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 20 серпня 2013 року виконавчий документ повернутий стягувачу, оскільки в квартирі зареєстрована малолітня дитина та відсутній дозвіл органів опіки та піклування на відчуження квартири (а.с. 26).

Із матеріалів справи вбачається, що 30 вересня 2013 року ОСОБА_2, ОСОБА_1 були направлені претензії (вимоги) щодо добровільного звільнення спірної квартири (а.с. 30-33).

Дані претензії були ними отримані, що підтверджується копіями зворотних повідомлень (а.с. 34-35).

Зі змісту частини першої статті 575 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та статті 1 Закону України «Про іпотеку» вбачається, що іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно це вид забезпечення виконання зобовязання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку».

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частиною 1 статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина третя статті 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги.

Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

За змістом частини 2, 4 статті 109 ЖК Української РСР передбачено, що громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 цього Кодексу. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку, встановленому частиною третьою цієї статті.

Отже, за змістом зазначених норм, особи, які мешкають в жилому приміщенні, що є предметом іпотеки та яке куплене за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, можуть бути виселені з іпотечного майна, без надання їм іншого постійного житлового приміщення.

Із матеріалів справи вбачається, що в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані чоловік власниці цієї квартири ОСОБА_2 з 16 вересня 2008 року та їх син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 19 червня 2012 року (а.с.19, 187).

Оскільки на період укладення договору іпотеки спірної квартири малолітній ОСОБА_3 не був зареєстрований в спірній квартирі, у нього відсутні майнові права на цю квартиру, у звязку з чим колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відносно того, що договір іпотеки був вчинений без дозволу органу опіки та піклування, не можуть бути визнані обґрунтованими.

До апеляційної скарги ОСОБА_1 надала докази проживання в цій квартирі її другої малолітньої дитини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 185).

Разом з тим, дані обставини предметом розгляду суду першої інстанції не були, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, в спірній квартирі не зареєстрована, питання про її виселення із квартири в позовних вимогах не міститься.

Крім того, договір іпотеки недійсним у встановленому законом порядку не визнаний.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що викладені обставини не можуть бути визнані правовими підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

Що стосується посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», то колегія суддів вважає, що положення цього Закону не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки не спростовують висновків, викладених судом в рішенні.

Відповідно до правових позицій, викладених в постановах Верховного Суду України від 12 листопада 2015 року по справі № 6-1249цс/15 та від 01 липня 2015 року по справі № 6-345цс/15 встановлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужування без згоди власника).

Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно правових актів, що регулюють забезпечення зобовязань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, підпадають під дію його положень на період чинності цього закону.

Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не підлягає виконанню.

Як зазначалось колегією суддів раніше, виконавчий напис нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки спірну квартиру, був вчинений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 27 листопада 2009 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», але не виконаний до цього часу.

Постановою старшого державного виконавця Дзержинського відділу державної виконавчої служби від 05 квітня 2016 року виконавчий напис № 2890 від 27 листопада 2009 року повернутий стягувачу, у звязку з неможливістю звернення стягнення на предмет іпотеки з відповідача відповідно до Закону України від 03 червня 2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (а.с. 267)

За таких обставин, колегія суддів вважає, що дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не є правовою підставою для відмови у задоволенні позову про виселення членів сімї власника із квартири, яка є предметом іпотеки та придбана за рахунок іпотечного кредиту.

У звязку з чим, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в цій частині ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає правових підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги в цій частині.

Проте, оскільки положеннями Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм, а також виходячи з тих обставин, що питання про виселення відповідачів вирішується в межах дії Закону України «Про іпотеку», то колегія суддів вважає, що є правові підстави для вирішення питання щодо зазначення у резолютивній частині рішення про його невиконання на час дії зазначеного Закону України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст. 307, ст. 308, ст. 313, ч.2 ст. 314, ст. 316, ст. 317, ст. 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Доповнити резолютивну частину заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2015 року наступним: Заочне рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 23 листопада 2015 року не підлягає виконання на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

В іншій частині заочне рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 23 листопада 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту набрання законної сили.

Головуючий: А.І. Колтунова

Судді: І.Г. Гальянова

ОСОБА_9