Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/610/16-ц
Провадження №: 2/332/437/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2016 р. Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Шалпегіної О.Л.

при секретареві Кравець І.С.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщені суду у м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Заводського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю, шляхом визнання останнього такими, що втратив право користування житловим приміщенням.

Позивач у судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі, у їх обґрунтування зазначила, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 27.01.2016 р. За вказаною адресою зареєстрований колишній власник квартири ОСОБА_3, який під час укладання договору купівлі-продажу зобовязався в строк до 06.02.2016 року знятись з реєстраційного обліку, але свої зобовязання за договором не виконав, чим порушив умови договору. З 29.02.2016 р. вона з відповідачем жодного разу не бачилась, на телефонні дзвінки він не відповідає. Його особистих речей у квартирі немає. Реєстрація місця проживання відповідача у належній позивачеві квартирі порушує її права як власника нерухомого майна.

З урахуванням викладеного, позивач просила суд усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю, шляхом визнання ОСОБА_3 такими, що втратив право користування квартирою 3 у будинку 97 по вулиці Демократичній у м. Запоріжжі та зобовязати Заводський районний відділ Управління ДМС України в Запорізькій області зняти відповідача з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Представник відповідача під час розгляду справи позовні вимоги ОСОБА_1 визнала у повному обсязі, не заперечувала проти визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою № 3 в будинку № 97 по вул. Демократичній у м. Запоріжжі. До укладення договору, відповідач не мав можливості знятись з реєстрації через наявність боргу з житлово-комунальних послуг. Після того, як договір був укладений відповідач не мав часу на здійснення вказаних дій.

Представник відповідача - Відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Заводського району м. Запоріжжя до суду не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. До суду надійшов лист про розгляд справи у відсутності представника вказаної установи. Одночасно відповідач повідомив про відсутність на теперішній час відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення повноважень органів місцевого самоврядування та оптимізації надання адміністративних послуг» повноважень щодо реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб.

Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, суд встановив наступні обставини.

Конституцією України (стаття 41) та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону з своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи відповідно до вимог ст.ст. 379, 382 ЦК України може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають можливість використовувати житло для власного проживання, членів сімї, інших осіб і розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до вимог ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у нього права власності на це майно. З втратою права власності втрачається і право користування належним майном.

Згідно з копією договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 27.01.2016 р., реєстровий № 106, ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_1 придбала квартиру за адресою: м. Запоріжжя, вул. Демократична, б. 97, кв. 3 (а.с. 6).

Відомості про право власності позивача внесені до Реєстру прав власності на нерухоме майно 27.01.2016 р. (а.с. 33).

Відповідно до вимог ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Вказаний договір підписано особисто продавцем та покупцем, посвідчено приватним нотаріусом та зареєстровано у реєстрі, зміст правочину не суперечить актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства. У звязку з тим, що до теперішнього часу договір не був визнаний недійсним, він є чинним.

Пунктом 8 зазначеного вище договору купівлі-продажу передбачено, що продавець зобовязався зняти з реєстраційного обліку всіх зареєстрованих в квартирі осіб та погасити будь-яку заборгованість по комунальним платежам до 06.02.2016 р.

Але, зобовязання в частині зняття з реєстрації відповідачем виконано не було.

Відповідно до повідомлення Обласного адресно-довідкового підрозділу Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області від 11.03.2016 р., відповідач ОСОБА_3 з 2008 року по теперішній час зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, б. 97, кв. 3 (а.с. 13).

Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Враховуючи викладене, реєстрація відповідача у спірній квартирі призводить до порушень прав позивача як власника. Так, позивач вимушена оплачувати житлово-комунальні послуги у більшому розмірі з урахуванням зареєстрованого відповідача, який фактично у квартирі не проживає та вказані послуги не отримує. Крім того, реєстрація колишнього власника у квартирі також є перешкодою при вирішені позивачем питання про розпорядження належним їй житлом.

Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами в порядку статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності та взаємозвязку, суд визнає, що позов ОСОБА_1 про позбавлення ОСОБА_3 права користування квартирою за адресою: м. Запоріжжя, вул. Демократична, б. 97 кв. 3 підлягають задоволенню.

У звязку із тим, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення повноважень органів місцевого самоврядування та оптимізації надання адміністративних послуг» з 04.04.2016 р. районні у містах відділи Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області не здійснюють повноваження щодо реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині зобовязання другого відповідача зняти ОСОБА_3 з реєстрації, задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд на підставі ст. 88 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 275,60 грн. - пропорційно до задоволеної частини вимог.

Керуючись ст.ст. 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: м. Запоріжжя, вул. Демократична, б. 97, кв. 3.

У задоволені решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір 275 (двісті сімдесят пять) грн. 60 коп.

Вступна та резолютивна частини рішення виготовлені в нарадчій кімнаті та проголошені 14.04.2016 р. Повний текст рішення виготовлено 15.04.2016 р.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Заводський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.Л.Шалпегіна