Справа № 310/2689/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

22 червня 2016 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Прінь І.П.,

при секретарі Бевз О.А.,

за участі: представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради, про надання дозволу на багаторазові тимчасові виїзди/ вїзди дитини без згоди другого з батьків на територію України ( не окуповану), надання дозволу на тимчасові виїзди за межі України дитини без згоди другого з батьків,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про надання дозволу на багаторазові тимчасові виїзди/ вїзди дитини без згоди другого з батьків на територію України ( не окуповану), надання дозволу на тимчасові виїзди за межі України дитини без згоди другого з батьків. В обґрунтування позову зазначив, що з 16.10.2009р. по березень 2013 року перебував у зареєстрованому шлюбі. У період шлюбу, 07 січня 2010 року народився син. З 27 березня 2015 року син проживає разом з батьком, за його місцем реєстрації. За рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29.10.2015 року було визначено місце проживання сина з батьком ОСОБА_2 Мати турботу та занепокоєння про дитину не проявляє, фактичне місцезнаходження її не відоме, інколи вона буває за місцем своєї реєстрації. Оскільки вони проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1, на тимчасово окупованій території, де державні органи України тимчасово не здійснюють свою діяльність, він не має можливості без згоди матері вивезти сина з тимчасово окупованої території, ввезти сина на тимчасово окуповану територію, вивезти його за межі України до країн дальнього чи ближнього зарубіжжя. У звязку з мешканням рідні в інших містах України, покращенням стану здоровя дитини (лікування), а також у випадку активних дій бойовиків, які можуть загрожувати життю та здоровю, його дитині потрібне вільне пересування по території України та за її межі. Посилаючись на ст. 313 ЦК України, п. 5.1.1 Розділу V Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, затвердженого наказом №27ог від 22.01.2015р., ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", постановуКабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", позивач просить суд:

- надати дозвіл ОСОБА_4, 07.01.2010р. народження, на багаторазові тимчасові виїзди та вїзди на територію України (не окуповану)без згоди матері ОСОБА_3 та у супроводі батька ОСОБА_2, до досягнення повноліття;

- надати дозвіл ОСОБА_4, 07.01.2010р. народження, на виїзд за межі України у супроводі батька ОСОБА_2 без згоди матері ОСОБА_3, до досягнення дитиною повноліття;

- надати йому або його офіційному представнику, без згоди матері ОСОБА_3, оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої дитини ОСОБА_4, 07.01.2010р. народження, за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя до досягнення ним повноліття.

Представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги ОСОБА_2 підтримала. Суду пояснила, що позивач з дитиною ОСОБА_4 постійно проживає на непідконтрольній Україні території, в м. Торезі Донецької області. За рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29.10.2015 року місце проживання дитини визначено з батьком. Відповідачка ОСОБА_3 сином не цікавиться. Місце її перебування позивачу не відомо, можливо вона тимчасово виїхала на проживання до Росії. Позивач бажає разом з сином безперешкодно виїжджати з тимчасово окупованої території України на не окуповану територію України та вїжджати на тимчасово окуповану територію, наприклад до Криму, а також виїжджати за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя без згоди матері. У позивача є родичі в Росії і він бажає безперешкодно відвідувати їх разом з дитиною. Просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідачка у судове засідання не зявилася. Про час і місце розгляду справи повідомлена шляхом опублікування оголошення в газеті «Урядовий курєр» та шляхом розміщення оголошення про розгляд справи на офіційному сайті Бердянського міськрайонного суду. Причини неявки суду не повідомила, заперечень щодо позову не подала.

Суд ухвалив провести розгляд справи за відсутності відповідача в заочному порядку.

Справа розглядається Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за територіальною підсудністю, визначеною відповідно до розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про визначення територіальної підсудності» №2710/38-14 від 02.09.2014р. та ЗУ «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції» (№1631-VII, 12.08.2014).

Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_2 і ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.10.2009 року. У шлюбі народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.11).

За рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29.10.2015 року місце проживання дитини ОСОБА_4 було визначено з батьком ОСОБА_2 З того часу дитина проживає з батьком в м. Торез, вул. Сеченова,62 (а.с.17).

Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України.

Статтею 6 Сімейного кодексу України визначено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Частиною 3 статті 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно із пунктом 5.1.1 Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, затвердженого Наказом №415ог від 12 червня 2015 року в'їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57.

Пунктом 5.1.2 Тимчасового порядку встановлено, що виїзд з неконтрольованої території громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за умови предявлення свідоцтва про народження дитини, будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України "Про громадянство України" або статтею 2 Закону України "Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України" особи (осіб), у супроводі якої (яких) громадяни України, які не досягли 16-річного віку виїжджають з неконтрольованої території, та дозволом фізичної особи.

Згідно зі статтею 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" та постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України" виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду.

Пунктом 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється:

1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску;

2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків:

- рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

За змістом статей 10,11,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і заперечень, на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У позовній заяві ОСОБА_2 посилається на те, що його дитині потрібне вільне пересування по території України та за її межі у звязку з мешканням рідні в інших містах України за та її межами, покращенням стану здоровя дитини (лікування), а також у випадку активних дій бойовиків, які можуть загрожувати його життю та здоровю. Відповідачка дитиною не цікавиться, за місцем реєстрації в м. Торезі майже не буває.

Проте позивач, на порушення його обов'язку щодо доведення підстав свого позову, не надав суду належних та допустимих доказів наявності у нього реальної перешкоди у вивезенні дитини з м. Тореза, ненадання відповідачкою згоди на вивезення дитини за межі України, необхідності вивезення дитини за межі України чи на тимчасово окуповану територію Криму, конкретного періоду перебування на цих територіях та конкретні місця перебування дитини тощо.

Також суд зауважує на тому, що у позивача відсутні перешкоди у вивезенні дитини з неконтрольованої території з м. Тореза Донецької області, оскільки пунктом 5.1.2 Тимчасового порядку встановлено, що виїзд з неконтрольованої території громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за умови предявлення свідоцтва про народження дитини, будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України "Про громадянство України" або статтею 2 Закону України "Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України" особи (осіб), у супроводі якої (яких) громадяни України, які не досягли 16-річного віку виїжджають з неконтрольованої території, та дозволом фізичної особи.

Крім того, відповідно до рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29.10.2015 року місце проживання ОСОБА_4 визначено з позивачем і він безперешкодно має право пересуватися з дитиною по території України, не порушуючи при цьому законних прав відповідачки на виховання та спілкування з сином.

На підставі викладеного, приймаючи до уваги рівне право обох батьків на здійснення своїх батьківських обовязків та виховання дитини, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст.10,15,60, 88, 169,212- 215, 224-228 ЦАК України, ст. ст. 160,161 Сімейного Кодексу України, ст.11,12 Закону України "Про охорону дитинства", суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити повністю.

Згідно зі ст.228 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Бердянський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_5