Суддя Шевченко С. В.
Справа № 644/5252/16-ц
Провадження № 2-н/644/434/16
У Х В А Л А

07 липня 2016 року суддя Орджонікідзевського районного суду м.Харкова Шевченко С.В., розглянувши заяву Приватного акціонерного товариства «Теплонергетичний центр Роганського промвузла» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,ОСОБА_4, про видачу судового наказу з вимогою про стягнення заборгованості за надані послуги опалення та гарячу воду,

в с т а н о в и в:

24.06.2016 року представник Приватного акціонерного товариства «Теплонергетичний центр Роганського промвузла» звернувся до Орджонікідзевського районного суду м.Харкова з заявою, в якій просить суд видати судовий наказ, яким стягнути зі споживачів на користь Приватного акціонерного товариства «Теплонергетичний центр Роганського промвузла» заборгованість за надані послуги опалення та гарячу води в розмірі 24583,31 грн. за період з 01.08.2002 року по 01.04.2016 року, також сплачений судовий збір та пеню.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 96 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, у разі якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

При цьому, слід враховувати, що у наказному провадженні можливе задоволення лише документально підтверджених і безспірних вимог, тобто таких, що випливають із повністю визначених і неоспорюваних цивільно-правових відносин.

Суддя, дослідивши матеріали справи, відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, якщо частина заявлених вимог не підлягає розгляду в порядку наказного провадження за умовою взаємоповязаності цих вимог з іншими і неможливості їхнього окремого розгляду (частина 5 статті 100 ЦПК України).

У пункті 8 Постанови від 23 грудня 2011 року № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ розяснив судам, що якщо у заяві про видачу судового наказу обєднано вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суддя ухвалою відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу в частині цих вимог, а щодо вимог, які підлягають розгляду в порядку наказного провадження, - вирішує питання про відкриття наказного провадження. Якщо такі вимоги між собою взаємоповязані та окремий їх розгляд неможливий , то суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу (частина пята статті 100 ЦПК України ), але лише за умови сукупності таких підстав.

Як вказано у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2011 року № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження», наявність спору про право (п.2 ч. 3 ст. 100 ЦПК України), яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність субєктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення субєктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обовязок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні (ч. 3 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до вимог п. 10 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2011 року № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» (дали Постанова), ЦПК не передбачає можливості часткового задоволення заяви про видачу судового наказу, оскільки він видається лише за умови безспірності вимог. Згідно п. 11 Постанови, про наявність спору йдеться коли із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні.

Відмовляючи у прийнятті заяви про видачу судового наказу, суддя виходить з неможливості розгляду цієї заяви в порядку наказного провадження у звязку зі зверненням до суду поза межами позовної давності, оскільки за розрахунком заборгованості заявником ставиться питання про стягнення заборгованості за надані послуги опалення та гарячу воду в розмірі 24583,31 грн. за період з 01.08.2002 року по 01.04.2016 року.

Враховуючи, що за приписами статті 267 Цивільного Кодексу України сплив строк позовної давності та заявлені стягувачем вимоги про стягнення заборгованості не є безспірними та випливають із оспорюваних цивільно-правових відносин, тому підлягають розгляду в позовному провадженні.

Згідно ч. 2 ст. 101 Цивільного процесуального кодексу України, відмова у прийнятті заяви унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами в порядку позовного провадження.

Керуючись ч. 5 ст. 100, ч. 2 ст. 101 ЦПК України, суддя, -

у х в а л и в:

Відмовити у прийнятті заяви Приватного акціонерного товариства «Теплонергетичний центр Роганського промвузла» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,ОСОБА_4, про видачу судового наказу з вимогою про стягнення заборгованості за надані послуги опалення та гарячу воду.

Розяснити заявнику про його право на звернення до суду з тими самими вимогами у позовному порядку.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги.

Суддя: С.В. Шевченко