Справа № 545/2787/15-ц
Провадження № 2/545/342/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" квітня 2016 р. Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Цибізова С.А.,

при секретарі Лабовкіна Г.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

Представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № б/н від 13.10.2006 року в сумі 22888,45 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 13.10.2006 року відповідач отримав кредит в розмірі 1000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, але відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав, заборгованість по тілу кредиту - не повернув, відсотки за користування кредитом - не сплатив, а тому позивач звернувся з даним позовом до суду та просить стягнути вищевказану заборгованість з відповідача.

Представник позивача в судове засідання не зявився надавши заяву про розгляд даної справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявився, не повідомивши про причини неявки та його поважність, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України.

Відповідно до ст.224 ч.1 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними , суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів , якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядує цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб , які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Частина 2 статті 1054 ЦК України передбачає, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 13.10.2006 року відповідач отримав кредит урозмірі 1000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, що підтверджується заявою відповідача від 13.10.2006 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% на місяць із розрахунку 360 днів у році або 30,00 % на рік. Строк дії кредитної карти - 2 роки (а.с.7).

Відповідно до статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належний чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідач своєчасно грошові кошти не повернув.

Згідно розрахунку наданого суду позивачем заборгованість позичальника ОСОБА_1 перед позивачем, станом на 01.09.2015 року складає 22888,45 грн., з яких: 4434,84 грн. заборгованість за кредитом; 16887,49 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1066,12 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.4-6).

Відповідачем в заяві про перегляд заочного рішення заявленно про застосування позовної давності до данних правовідносин.

Відповідно до ст. 258 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 259 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Виходячи із правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 19.03.2014 р.у справі № 6-14цс14 відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг строку давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, або про особу яка його порушила. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'являти вимогу про виконання зобов'язання.

Згідно заяви від 13.10.2006 року строк дії картки - 2 роки та відповідно закінчився у 2008 році, Ззгідно розрахунку заборгованості останній платіж по кредиту було здійснено 04.09.2009року.отже позивач з часу виникнення заборгованості мав право вимагати від відповідача виконання зобов'язання.

З позовною заявою позивач звернувся до суду 17.09.2015 року, тобто із пропуском строку позовної давності.

Частиною першою статті 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Аналогічна правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року (справа № 6-240цс14)

Належних доказів, щодо зміни строку позовної давності, зокрема відповідної угоди підписаної сторонами суду не надано, а тому до данних правовідносин, суд застосовує загальний строк позовної давності у три роки.

Відповідно до ч. 4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності є підставою для відмови в позові.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягають.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, то суд відповідно до ст. 88 ЦПК України, вважає необхідним віднести судові витрати за рахунок позивача.

На підставі ст. 258,259, 261, 267 ЦК України, керуючись ст. 7, 10, 15, 16, 60, 61, 88, 209, 213-218, 223 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 13.10.2006 року в розмірі 22888,45 грн. - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через Полтавський районний суд на протязі десяти днів з моменту проголошення, а учасниками, що не були присутні при його оголошенні у той же строк з моменту отримання копії рішення.

Суддя: ОСОБА_2