Справа № 621/707/15-ц
Провадження № 2/621/448/16
РІШЕННЯ

іменем України

11 квітня 2016 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Бережної Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Кошевої А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Змієві цивільну справу за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за договором,

встановив:

27.03.2015 року ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за договором, в якому вказано, що 29.12.2011 року ЗАТ «Лізинг інформаційних технологій», правонаступником якого є ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій», в особі ФОП ОСОБА_3, та ОСОБА_1 (Відповідач 1) уклали Договір № 120461010 про надання в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання. 11.01.2012 року ОСОБА_2 (Відповідач 2) для забезпечення виконання зобовязань перед позивачем виступила в ролі поручителя, уклавши Договір поруки № 120461010 від 11.01.2012 року за клієнта в системі LeaseIT. Згідно п. 1.1 Договору від 29.12.2011 року ОСОБА_1 бере участь в системі LeaseIT, зокрема, отримує ІТ-обладнання та інші товари від Постачальників учасників системи LeaseIT, а також отримує послуги, на умовах, визначених обраним Клієнтом Пакетом фінансування LeaseIT, а Оператор LeaseIT Позивач, зобовязується на підставі Договору забезпечити передачу Клієнту ІТ-обладнання (ІТ-обладнання, запасних частин, комплектуючих, витратних матеріалів тощо) обраним Клієнтом Постачальником та надання Клієнту послуг, за умови виконання Клієнтом вимог, передбачених Пакетом LeaseIT. Згідно з п. 1.2 Договору порядок отримання ІТ-обладнання, інших товарів та послуг Клієнтом визначається Правилами отримання обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseIT (надалі Правила), які є невідємною частиною цього Договору. Правила затверджені та введені в дію Наказом Генерального директора ЗАТ «Лізінг ІТ» від 01.02.2006 року. Правила офіційно опубліковані на веб-сайті позивача і є незмінними з 01.02.2006 року, застосовуються до всіх договорів про отримання ІТ-обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseIT. Правила є доступними для всіх клієнтів на цьому ж веб-сайті. Пунктом 8.7 Договору ОСОБА_1 підтвердив, що з Правилами ознайомлений, зміст Правил йому зрозумілий, він погоджується їх дотримуватися та виконувати. На підставі п. 2.2 цього ж Договору, а також п. 4.9 Правил, позивач надав Відповідачу 1 в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання. Про передачу обладнання свідчить Акт приймання-передачі майна від 11.01.2012 року № 120461010. Загальна первісна вартість переданого обладнання становить 6987 грн. Згідно з п. 2.1 Договору умови, за якими ІТ-обладнання, інші товари та послуги надаються Клієнту, визначаються Пакетом LeaseIT. Відповідачем 1 обрано Пакет LeaseIT Половина. Умовами Пакету LeaseIT є: платіж при отриманні обладнання (загальної суми платежів) 50%; вид договору фінансовий лізинг; кількість місячних лізингових платежів (крім першого) 3; розмір місячних платежів щомісяця рівними частинами; перехід права власності виплата повної вартості обладнання. Також п. 6.2 Правил визначено, що строк, протягом якого Клієнт повинен сплачувати платежі, починається з дня передачі обладнання Клієнту, і закінчується в останній день останнього календарного місяця, встановленого Пакетом LeaseIT строку. Відповідач 1 зобовязався сплачувати платежі у загальній сумі 6987 грн. в такому порядку: перший платіж у розмірі 3493,50 грн. 50% від загальної суми платежів; 3 платежі рівними частинами по 1164,50 грн. щомісячно до 20-го числа кожного місяця. Таким чином, на підставі вищевказаних норм, а також п.п. 3.1, 5.4.2 Договору, у Відповідача 1 перед позивачем виникли зобовязання щодо сплати орендних платежів. Отже, ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» у повному обсязі виконав свої договірні зобовязання щодо надання обладнання Відповідачу 1 згідно Договору у відповідні строки та належної комплектації, але ОСОБА_1 не виконав своїх грошових зобовязань за Договором, в наслідок чого йому була нарахована плата за прострочення платежу, передбачена п. 14.2 Правил та п. 5.4.2 Договору, тому за ним рахується заборгованість. Так, ОСОБА_1 сплатив лише 4658,50 грн., які були зараховані в рахунок погашення місячних орендних платежів. В результаті розрахунку заборгованість ОСОБА_1, станом на день звернення із позовом до суду, становить 68748 грн. 27 коп., яка складається з: компенсації вартості наданого обладнання 2328 грн. 50 коп.; плати за прострочення щомісячних платежів 66379 грн. 33 коп.; компенсації понесених витрат, повязаних з отриманням виконання зобовязання 40 грн. 44 коп. Добровільно сплатити заборгованість в порушення договірних зобовязань ОСОБА_1 не погоджується. Підписавши Договір поруки ОСОБА_2 підтвердила, що вона ознайомлена із Договором про отримання обладнання в системі LeaseIT, Правилами отримання обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseIT та пакетами фінансування LeaseIT, та усвідомлює зобовязання Клієнта, що виникають із вищезазначених документів. Також, Відповідач 2 підтвердила, що всі вказані відомості та персональна інформація є достовірною та актуальною. Відповідачі не погасили вказану суму заборгованості, тому не виконали договірних обовязків, хоча згідно умов Договору на отримання обладнання та Договору поруки, гарантували оплату зі свого боку. На підставі викладеного, ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» просило стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь позивача суму заборгованості за невиконання договірних зобовязань у розмірі 68748 грн. 27 коп.

В подальшому, а саме 29.04.2015 року ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» було надано до суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій позивач просив солідарно стягнути з відповідачів на його користь суму заборгованості за невиконання договірних зобовязань у розмірі 24122 грн. 11 коп., а також сплачений судовий збір у розмірі 241 грн. 22 коп.

Представник ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» ОСОБА_4 у судове засідання не зявилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог в повному обсязі наполягала. Крім того, ОСОБА_4 надала суду додаткові письмові пояснення щодо позову, в яких вказала, що Договір про отримання ІТ-обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseIT від 29.12.2011 року № 120461010 є договором фінансового лізингу. Розділом 8 Договору визначено «Строк дії та припинення Договору, інші умови», п. 8.1 визначено, що договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до моменту розірвання з ініціативи будь-якої зі сторін або з підстав, передбачених договором, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань, тобто договір діє до моменту повного взаємного розрахунку між сторонами. Відповідно до Структури грошових нарахувань та надходжень № НОМЕР_1 від 23.04.2015 року, останній платіж в рахунок погашення заборгованості Відповідач 1 повинен був здійснити до 20.04.2012 року, а отже строком виконання слід вважати саме цю дату, оскільки з цього моменту у позивача виникає право на позов. Тому, на основі цих відомостей можна зробити наступні розрахунки 20.04.2012 року + 3 роки = 20.04.2015 року. Провадження по даній справі було відкрито 16.04.2015 року, а отже ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» вчасно звернулося до суду за захистом своїх порушених прав. Не сплачені до моменту звернення лізингодавця до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Отже, стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою, тобто з урахуванням позовної давності строком в один рік, заборгованість за несвоєчасність оплати за період з 01.05.2013 року по 21.04.2014 року, з урахуванням заяви позивача про зменшення позовних вимог, повинна бути задоволена у розмірі 16408 грн. 51 коп. в межах 12 місяців, які передували зверненню до суду з позовом, так як загальна позовна давність не була пропущена, з огляду на те, що у травні 2012 року позивач дізнався про порушення свого законного права. Також з Відповідача 1 підлягає стягненню недоплачена сума вартості обладнання у розмірі 2328 грн. 50 коп. та 40 грн. 44 коп. компенсації понесених витрат, повязаних з отриманням виконання зобовязання.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, про час, місце розгляду справи був повідомлений належним чином та своєчасно.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявилася, свої інтереси довірила представляти адвокату ОСОБА_5, яка також у судове засідання не зявилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності. ОСОБА_2 та її представник адвокат ОСОБА_5 проти позовних вимог ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» заперечували в повному обсязі, до суду надано письмові заперечення, в яких вказано, що як вбачається з матеріалів справи 29.12.2011 року між постачальником ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений договір № 120461010 про отримання обладнання в системі LeaseIT, відповідно до умов якого постачальник передав ОСОБА_1 ноутбук з умовами оплати: 50% вартості ноутбуку при його отриманні та наступних три рівних щомісячних платежі. В зазначеному договорі містяться підписи постачальника та клієнта ОСОБА_1 11.02.2012 року постачальник передав ОСОБА_1 ноутбук, що підтверджується Актом приймання-передачі майна та не заперечується Відповідачем 1. До 20.01.2012 року ОСОБА_1 сплатив за ноутбук 50% його вартості, а саме 3493 грн. 50 коп., до 20.02.2012 року ОСОБА_1 сплатив за ноутбук наступний, один з трьох, платежів в сумі 1164,50 грн. Два наступних платежі, які мали бути сплачені ОСОБА_1 до 20.03.2012 року та до 20.04.2012 року в розмірі по 1164,50 грн. кожний, не були сплачені, що не заперечується Відповідачем 1. Позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості в частині місячного платежу, який мав бути сплачений до 20.03.2012 року не підлягають задоволенню в звязку з пропуском позивачем строку позовної давності. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Таким чином, виходячи з того, що строк виконання зобовязання ОСОБА_1 був визначений щомісячними платежами (три рівні щомісячні платежі після оплати 50% вартості ноутбуку та приймання-передачі цього майна) сторонами був визначений строк виконання до 20 числа поточного місяця. Не отримавши черговий щомісячний платіж до 20.03.2012 року позивачу вже 21-22 березня було відомо про порушення Відповідачем 1 своїх зобовязань і саме з цієї дати почався перебіг строку позовної давності, який закінчився 21-22 березня 2015 року. Позивач звернувся до суду 27.03.2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності. В той же час позивач вказує на те, що строк позовної давності не минув, так як не закінчився строк дії Договору. Закон не повязує жодною нормою діючого законодавства України сплив строку позовної давності зі строком дії договору, а повязує з датою, коли особа дізналась або мала дізнатися про порушення свого права та зі спливом строку виконання зобовязання. Безпідставними є також посилання позивача на ч. 2 ст. 786 ЦК України. Отже, ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» має право просити суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість в сумі 1164,50 грн. розмір платежу, який мав сплатити ОСОБА_1 до 20.04.2012 року.

Заборгованість в сумі 22957,61 грн. (24122,11 грн. - 1164,50 грн.) відповідач ОСОБА_2 не визнає в повному обсязі, виходячи з наступного. Як вбачається із наданої позивачем структури грошових нарахувань та надходжень № НОМЕР_1 від 23.04.2015 року сума позову складається з двох несплачених платежів за березень, квітень 2012 року та штрафних санкцій на суму 21753,17 грн. З таким розрахунком позивача відповідач не погоджується, в підписаній ОСОБА_1 частині договору № 120461010 від 29.12.2011 року відсутні положення про штрафні санкції. В договорі зазначено: «Підписуючи цей договір, Клієнт приймає на себе зобовязання щодо сплати платежів за отримане обладнання згідно з вказаним пакетом фінансування LeaseIT», в тексті договору на звороті відсутній підпис відповідача ОСОБА_1, що підтверджує його необізнаність з викладеними в другій частині договору умовами. Крім цього, в другій частині договору, який не містить підпису відповідача ОСОБА_1, зазначено, що у разі прострочення оплати платежів, Клієнт сплачує плату за прострочення платежів в порядку та розмірах, визначених Правилами (п. 7.2. Договору). Порядок та розміри плати за прострочення платежів в самому договорі не визначені. Відповідачам не було відомо про умови фінансування LeaseIT та про штрафні санкції, які ними передбачені. Хоча в підписаній частині договору зазначено, що відповідач ознайомлений і згодний із умовами фінансування LeaseIT, однак, вказані Умови не містять підпису відповідача. Будь-яких доказів, які б підтверджували, що саме із цими Умовами ознайомлений відповідач, підписуючи договір, що саме ці умови він розумів та погоджувався з ними в матеріалах справи відсутні. В звязку з відсутністю підписів відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в пакеті фінансування LeaseIT ці правила не можна вважати складовими частинами Договору про отримання обладнання № 120461010 від 29.12.2011 року та Договору поруки від 11.01.2012 року. Вказані заперечення відповідають правовій позиції та розясненням Верховного Суду України, які викладені в Постанові від 11.03.2015 року по справі № 6-16цс15.

Крім цього, ОСОБА_5 зазначала, що пакетом фінансування LeaseIT, з яким відповідачі фактично ознайомились в березні 2016 року передбачено обовязок Клієнта оплачувати прострочення платежу після погашення платежів. Відповідач ОСОБА_1 останній черговий, передбачений договором, платіж здійснив 20.02.2012 року, після чого не здійснював погашення прострочених платежів, в звязку з чим положення п. 14.2 Пакету також не можуть бути застосовані. Таким чином нарахування позивачем штрафних санкцій є незаконними та безпідставними.

Предявлення позову до ОСОБА_2 є незаконним, оскільки Договір поруки є припиненим. В договорі поруки від 11.01.2012 року № 120461010 взагалі не зазначений строк дії поруки. Посилання позивача, що строк поруки та строк дії договору поруки є одним строком не відповідає вимогам чинного законодавства України. Верховний Суд України в «Узагальненнях судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин» вказав, що у випадку, якщо договором поруки вищеназвана дата не встановлена та не передбачена, то відповідно до законодавства України визначає факт відсутності строку поруки в розумінні положень Параграфу 3 глави 49 книги 5 Цивільного кодексу України. При цьому, шестимісячний строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів обчислюється з моменту настання строку виконання основного зобовязання в повному обсязі згідно з умовами договору кредиту (кінцевої дати погашення кредиту), або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково (предявлення кредитором позову до боржника про дострокове повернення кредиту). ОСОБА_2 взагалі жодного разу не отримувала, як поручитель, від позивача вимог за вказаними договорами.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_5 просила відмовити в задоволені позовних вимог, які предявлені до ОСОБА_2, в повному обсязі. Позовні вимоги до ОСОБА_1 задовольнити частково, а саме стягнути з Відповідача 1 заборгованість за договором від 29.12.2011 року № 120461010 в сумі 1164,50 грн.

Оскільки розгляд справи проводиться без участі сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку:

Судом встановлено, що 29.12.2011 року ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій», яке є правонаступником ЗАТ «Лізинг інформаційних технологій», та ОСОБА_1 уклали Договір № 120461010 про отримання обладнання в системі LeaseIT, відповідно до якого Відповідач 1 бере участь в системі LeaseIT, зокрема, отримує ІТ-обладнання та інші товари від Постачальників учасників системи LeaseIT, а також отримує послуги, на умовах, визначених обраним Клієнтом Пакетом фінансування LeaseIT, а Оператор LeaseIT Позивач, зобовязується на підставі заяви Клієнта забезпечити передачу Клієнту ІТ-обладнання (ІТ-обладнання, запасних частин, комплектуючих, витратних матеріалів тощо), обраних Клієнтом Постачальником та надання Клієнту послуг, за умови виконання Клієнтом вимог, передбачених Пакетом LeaseIT. Згідно з п. 1.2 Договору порядок отримання ІТ-обладнання, інших товарів та послуг Клієнтом визначається Правилами отримання обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseIT (надалі Правила), які є невідємною частиною цього Договору. Правила затверджені та введені в дію Наказом № 2.6 Генерального директора ЗАТ «Лізінг ІТ» від 01.02.2006 року. Пунктом 8.7 Договору ОСОБА_1 підтвердив, що з Правилами ознайомлений, зміст Правил йому зрозумілий, він погоджується їх дотримуватися та виконувати. На підставі п. 2.2 цього ж Договору Передання Клієнту ІТ-обладнання та інших товарів відбувається за Актом прийому-передачі, який підписується Клієнтом та Постачальником. ОСОБА_1 отримав ноутбук Dell Inspiron N5110. Передача даного обладнання підтверджується копією Акту приймання-передачі майна від 11.01.2012 року № 120461010. Загальна первісна вартість переданого обладнання становить 6987 грн. Згідно п. 2.1 Договору умови, за якими ІТ-обладнання, інші товари та послуги надаються Клієнту, визначаються Пакетом LeaseIT. ОСОБА_1 обрано Пакет LeaseIT Половина, умовами якого є: платіж при отриманні обладнання (загальної суми платежів) 50%; вид договору фінансовий лізинг; кількість місячних лізингових платежів (крім першого) 3; розмір місячних платежів щомісяця рівними частинами; перехід права власності виплата повної вартості обладнання. Також п. 6.2 Правил визначено, що строк, протягом якого Клієнт повинен сплачувати платежі, починається з дня передачі обладнання Клієнту, і закінчується в останній день останнього календарного місяця, встановленого Пакетом LeaseIT строку. Відповідач зобовязався сплатити перший платіж у розмірі 3493,50 грн. та 3 платежі по 1164,50 грн. /а.с. 5, 7-13, 14, 15/.

Крім того, 11.01.2012 року ОСОБА_2 для забезпечення виконання ОСОБА_1 зобовязань перед позивачем виступила в ролі поручителя за Клієнта в системі LeaseIT, уклавши Договір поруки № 120461010. Відповідач 2 підтвердила, що всі вказані відомості та персональна інформація є достовірною та актуальною. За Договором поруки від 11.01.2012 року ОСОБА_2 несе разом з Клієнтом (ОСОБА_1В.) солідарну відповідальність за належне та у повному обсязі виконання Клієнтом своїх зобовязань, що виникають з Договору про отримання обладнання в системі LeaseIT. Поручитель несе відповідальність у тому ж розмірі, що і Клієнт за Договором від 29.12.2011 року. У випадку порушення своїх зобовязань за цим Договором, Клієнт та поручитель несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Договір поруки набуває чинності з моменту його підписання та діє до моменту припинення дії Договору про отримання обладнання в системі LeaseIT. Підписавши Договір поруки ОСОБА_2 підтвердила, що вона ознайомлена з Договором про отримання обладнання в системі LeaseIT, Правилами отримання обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseIT та Пакетами фінансування LeaseIT, а також усвідомлює зобовязання Клієнта, що виникають із вищезазначених документів /а.с. 6/.

Таким чином, встановлено, що 29.12.2011 року між ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» та ОСОБА_1 було укладено Договір № 120461010 про отримання обладнання в системі LeaseIT, зобовязання за яким позивачем було виконано в повному обсязі, передано Відповідачу 1 майно, відповідно у якого, на підставі вищевказаних норм, а також п.п. 3.1, 5.4.2 Договору, перед позивачем виникли зобовязання щодо сплати належних платежів.

З матеріалів справи, а саме структури грошових нарахувань від 23.04.2015 року, вбачається, що ОСОБА_1 не виконав своїх грошових зобовязань за Договором від 29.12.2011 року, в наслідок чого йому була нарахована плата за прострочення платежу, передбачена п. 14.2 Правил та п. 5.4.2 Договору, тому за ним рахується заборгованість, яка, згідно уточненого розрахунку, становить 24122 грн. 11 коп. /а.с. 16, 55/.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 625 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Дослідивши наданий позивачем розрахунок заборгованості суд встановив, що ОСОБА_1 припинив виконувати зобовязання за договором з березня 2012 року, тобто останній платіж Відповідачем 1 було здійснено у лютому 2012 року.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права чи про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Так, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

При цьому, початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Аналізуючи норми статей 261, 530, 631 ЦК України, слід дійти висновку про те, що в разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до закінчення строку виконання останнього зобовязання має право заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими відсотками, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом щомісячні платежі (з відсотками) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись залежно від закінчення строку сплати кожного зі щомісячних платежів.

Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 06.11.2013 року (№ 6-116цс13), від 19.03.2014 року (№ 6-20цс14) та від 18.06.2014 року (№ 6-61цс14).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Однак, відповідач ОСОБА_1 не звертався до суду із заявою про застосування строків позовної давності, отже у суду відсутні підстави застосовувати положення ч. 4 ст. 267 ЦК України.

В той же час, судом встановлено, що порядок отримання ІТ-обладнання, інших товарів та послуг Клієнтом визначається Правилами отримання обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseIT (надалі Правила), які є невідємною частиною Договору про отримання обладнання в системі LeaseIT від 29.12.2011 року № 120461010.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Надані ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» Правила не містять підпису відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 При цьому, позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Правила розуміли відповідачі, укладаючи Договори від 29.12.2011 року та від 11.01.2012 року, а також те, що Правила містили положення про зобовязання відповідачів, у разі прострочення оплати платежів, сплатити плату за прострочення платежів в порядку та розмірах, визначених Правилами, а також не надано доказів на підтвердження ознайомлення відповідачів із порядком та розмірами плати за прострочення платежів. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не було відомо про умови фінансування LeaseIT та про штрафні санкції, які ними передбачені. Хоча в підписаній частині договору зазначено, що відповідач ознайомлений і згодний із умовами фінансування LeaseIT, однак, як вже зазначалося вказані Правила не містять підпису відповідачів. Таким чином, дані Правила не можна вважати складовими частинами Договору про отримання обладнання № 120461010 від 29.12.2011 року та Договору поруки від 11.01.2012 року.

Саме до цього зводяться правові висновки, що викладені в постанові судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 11.03.2015 року (справа № 6-16цс15).

Отже, зважаючи на те, що останній платіж відповідачем ОСОБА_1 було здійснено у лютому 2012 року, однак, відповідач не надав суду заяву про застосування строків позовної давності, а також враховуючи той факт, що Правила отримання ІТ-обладнання, інших товарів та послуг у системі LeaseIT не можна вважати складовою Договорів від 29.12.2011 року та від 11.01.2012 року, тобто відповідачі не були ознайомлені про штрафні санкції у разі прострочення платежів, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» стягнувши з ОСОБА_1 суму заборгованості у розмірі 2329 грн., що складає 2 платежі (по 1164 грн. 50 коп., які Відповідач 1 мав сплатити після отримання товару ноутбуку).

Статтями 553, 554 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

В Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» в п. 24 розяснено, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобовязання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобовязання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобовязання у повному обсязі або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. При цьому в разі предявлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобовязання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Верховний Суд України в Узагальненнях судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин вказав, що у випадку, якщо договором поруки вищеназвана дата не встановлена та не передбачена, то відповідно до законодавства України визначає факт відсутності строку поруки в розумінні положень Параграфу 3 глави 49 книги 5 Цивільного кодексу України. При цьому, шестимісячний строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів обчислюється з моменту настання строку виконання основного зобовязання в повному обсязі згідно з умовами договору кредиту (кінцевої дати погашення кредиту), або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково (предявлення кредитором позову до боржника про дострокове повернення кредиту). Наслідком порушення кредитором строку предявлення вимоги до поручителя згідно ст. 559 ЦК України є припинення поруки.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 взагалі жодного разу не отримувала, як поручитель, від позивача вимог за вказаними договорами.

На підставі викладеного, суд вбачає не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» про стягнення суми заборгованості та судових витрат з ОСОБА_2, як поручителя ОСОБА_1

Керуючись, ст. ст. 207, 256-258, 261, 267, 509, 526, 530, 553, 554, 625, 627-628 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 79, 88, 169, 197, 209, 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_2, який зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь Приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» заборгованість за Договором № 120461010 про отримання обладнання в системі LeaseIT від 29 грудня 2011 року у розмірі 2329 (дві тисячі триста двадцять девять) грн., які перерахувати на р/р 032 в ПАТ «Кредобанк», МФО 325365, .

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_2, який зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь Приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок одна) грн. 60 коп., які перерахувати на р/р 032 в ПАТ «Кредобанк», МФО 325365, .

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: