Справа № 285/4671/15-ц
провадження № 2/0285/340/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

06.04.2016 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі судді: Помогаєва А.В.,

за участі секретаря: Сарган О.А.

представника позивача: ОСОБА_1,

відповідача: ОСОБА_2, представника відповідача: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить наступне:

- визнати житловий будинок та господарські будівлі, а саме: гараж, літню кухню, сарай, колодязь, а також земельну ділянку площею 0,2450 га., кадастровий номер :02:002:0099, що знаходяться за адресою: Новоград-Волинський район, с. Сусли, вул. Зарічна, 22 обєктами спільної сумісної власності між ними;

- визнати за позивачем право власності на 1/2 частку житлового будинку із господарськими будівлями, а саме: гаражем, літньою кухнею, сараєм, колодязем, а також право власності на 1/2 частку земельної ділянки загальною площею 0,2450 га., що знаходяться за вищевказаною адресою.

В обґрунтування позову вказує, що під час шлюбу з відповідачем, який було розірвано у 2015 році, сторонами у 2004 - 2010 роках за спільні кошти побудовано житловий будинок, який у 2010 році введено в експлуатацію та оформлено свідоцтво про право власності на ім`я відповідача. На земельну ділянку видано державний акт на право власності також на ім`я відповідача. Угоди про поділ майна при розірванні шлюбу вони не досягли.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити.

Відповідач та його представник проти задоволення позову заперечували. Посилались на те, що житловий будинок за адресою: Новоград-Волинський район, с. Сусли, вул. Зарічна, 22, збудований батьками відповідача та переданий йому в дар. Надали суду копію договору дарування земельної ділянки та розташованого на ній незакінченого будівництвом жилого будинку від 21.04.2004 року. Наявні у правовстановлюючих документах розбіжності щодо нумерації спірного будинку пояснили тим, що будинок №22 збудовано на території домоволодіння №20 по вул. Зарічній. Заявили клопотання про допит свідків. Щодо земельної ділянки зазначили, що вона не є спільним майном подружжя, оскільки була набута відповідачем в порядку приватизації.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні повідомила суду, що спірний будинок будувався за її рахунок найманими працівниками з 1992 року по 2007 рік, на земельній ділянці, яка перейшла їй у спадщину після смерті її матері. Незавершений будівництвом будинок у 2004 році вона подарувала своєму сину ОСОБА_2 (відповідач у справі). Після дарування вона продовжувала займатись його будівництвом. Крім того, на частині тієї ж земельної ділянки вона збудувала інший житловий будинок для другого сина ОСОБА_6 Будь-які проектні та розрахункові документи щодо будівництва спірного будинку в неї відсутні.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні повідомив, що він проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, поруч зі спірним будинком. Йому відомо, що ОСОБА_5 збудувала на земельній ділянці два будинки для своїх синів.

Суд, вислухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного доходу (заробітку). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тобто вказана норма матеріального права припускає існування факту спільної сумісної власності подружжя, доки не доведено інше.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 13.09.2003 року по 02.10.2015 року /а.с.5-6/.

Рішенням виконавчого комітету Суслівської сільської ради № 43 від 14.06.2010 року вирішено оформити право власності на житловий будинок по вул. Зарічна, 22 с. Сусли та видати свідоцтво про право власності ОСОБА_2 (а.с. 7)

Рішенням Суслівської сільської ради від 14.06.2010 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки та дозволити скласти державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0.2450 га. (а.с. 9).

Як видно зі свідоцтва від 01.07.2010 року про право власності на житловий будинок № 22 по вул. Зарічній с. Сусли, будинок дійсно належить ОСОБА_2 ( а.с. 11).

Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку від 28.02.2011 року ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,2450 га. (а.с.12).

Таким чином, правовстановлюючими документами підтверджується набуття відповідачем прав власності на житловий будинок та земельну ділянку під час перебування у шлюбі з позивачем.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що спірний будинок було отримано в дар від матері ОСОБА_5 за договором від 21.04.2004 року (копія а.с. 37) з наступних підстав.

Предметом наданого договору є незавершене будівництво житлового будинку за адресою: Новоград-Волинський район, с. Сусли, вул. Зарічна, 20, що не відповідає адресі спірного будинку.

Суд не бере до уваги посилання відповідача на тотожність спірного будинку з будинком, що зазначений у наданому договорі, оскільки наданими доказами підтверджується існування двох окремих будинків №20 та №22.

Так, з копії рішення № 43 від 14.06.2010 року виконавчого комітету Суслівської сільської ради вбачається одночасне оформлення права власності на житлові будинки: ОСОБА_2 - с. Сусли, вул. Зарічна, 22; ОСОБА_6 - с. Сусли, вул. Зарічна, 20. (а.с. 7)

Крім того, з наданих КП «Новоград-волинське МБТІ» на запит суду матеріалів інвентаризаційних справ №335 та №435 також вбачається наявність окремих адрес будинків №20 та №22 по вул. Зарічній с. Сусли. Будь-яких документів про зміну нумерації будинку вони не містять.

Згідно повідомлення Суслівської сільської ради, на протязі 2004-2011 років нумерація будинків по вул. Зарічній в с. Сусли не змінювалась (а.с. 48).

Лист сільського голови від 24.03.2016 року, який містить відповідь на запит адвоката ОСОБА_3 щодо тотожності будинків не є належним доказом, оскільки сільська рада не має повноважень з інвентаризації нерухомого майна, наведена інформація суперечить змісту рішення виконавчого комітету Суслівської сільської ради № 43 від 14.06.2010 року про оформлення права власності на два окремих будинки. Крім того, текст відповіді викладено некоректно з точки зору формальної логіки, оскільки в частині характеристики будинку по вул. Зарічній, 22 неможливо зробити однозначний висновок про його звязок з будинком №20.

Згідно договору між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 від 21.04.2004 року (копія а.с. 37), судом встановлено, що ступінь готовності будинку складала 65%. Отже, на час укладання договору, в силу положень ст. 331 ЦК України, в редакції, що діяла на той час, таке майно не могло бути обєктом права власності.

Чинна редакція ч. 3 ст. 331 ЦК України передбачає можливість укладання договору щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва. Наданий суду договір посвідчений приватним нотаріусом, але державна реєстрація цього правочину не здійснювалась.

Суд також зазначає, що наданий договір містить суперечливі положення, які не дозволяють оцінити його як легальний правочин дарування. Так, назва договору та вступна частина містять посилання на правочин дарування, а сторони названі «Даруватель» та «Обдарований». Разом з тим, у п. 2 договору згадуються «Продавець» і «Покупець», що не відповідає правовідносинам дарування. Крім того, предметом дарування є земельна ділянка, що не перебуває у власності особи, яка здійснює її відчуження.

Надана відповідачем копія рішення Суслівської сільської ради від 25.02.1992 року №14 про виділення ОСОБА_5 (мати відповідача) земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва дачі не є правовстановлюючим документом та не містить адресу або координати розташування земельної ділянки. Отже, воно не може бути належним доказом у справі.

Суду не надано належних доказів будівництва спірного будинку свідком ОСОБА_5

Дані свідками покази щодо обставин будівництва спростовуються наступними документами:

- повідомленням Відділу містобудування, архітектури та будівництва Новоград-Волинської районної державної адміністрації про відсутність дозволу на будівництво ОСОБА_5 жилого будинку за адресою - с. Сусли, в. Зарічна, 22 (а.с.45, 49);

- Сертифікатом відповідності державним будівельним нормам, стандартам і правилам від 22.06.2010 року, де забудовником спірного будинку зазначено ОСОБА_2 (а.с. 10);

- Свідоцтвом про реєстрацію права власності на будинок за відповідачем (а.с. 11).

Доводи відповідача щодо відсутності у позивача доходів, за рахунок яких вона могла брати участь у витратах на будівництво, спростовуються довідками обласного центру з нарахування і виплати пенсій та допомоги (а.с. 46) та Новоград-Волинської ОДПІ ДФС (а.с. 47).

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання обєктом спільної сумісної власності подружжя домоволодіння за адресою: Новоград-Волинський район, с. Сусли, в. Зарічна, 22 і визнання за позивачем права власності на 1/2 цього майна є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо аналогічних вимог відносно земельної ділянки суд зазначає наступне.

Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,2450 га видано ОСОБА_2 на підставі рішення Суслівської сільської ради від 14.06.2010 року. З тексту рішення вбачається, що земельна ділянка виділялась відповідно до ст. ст. 12, 81, 116, 121, 125, 126, п. 12 Перехідних положень Земельного Кодексу України. Зазначені норми регулюють безоплатну передачу громадянам (приватизацію) земельних ділянок органами місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Згідно п. 18-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» суд дійшов висновку, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 3К, 377 ЦК.

Позивачем не заявлено вимог про поділ з виділенням часток будинку, розташованого на спірній земельній ділянці.

За таких обставин, відсутні підстави для задоволення вимоги про визнання земельної ділянки об'єктом спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на 1/2 цієї земельної ділянки за позивачем. Отже, суд відмовляє у її задоволенні.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір стягується з відповідача на користь позивача пропорційно до частини задоволених позовних вимог.

Ціна позову в даній справі становить 225405,62 грн., що складається з 1/2 частини вартості спірного майна. За даними інвентарної справи вартість будинку складає 413204 грн. Вартість земельної ділянки згідно нормативної грошової оцінки 37607,24 грн.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 2254,06 грн.

З урахуванням частки задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача слід стягнути відшкодування судових витрат в сумі 2066 грн. 02 коп.

Керуючись статтями 10, 11, 57-60, 88, 208, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати житловий будинок та господарські будівлі, а саме: гараж, літня кухня, сарай, колодязь, що розташовані за адресою - Житомирська область, Новоград-Волинський район, с. Сусли, вул. Зарічна, 22, об'єктами спільної сумісної власності подружжя.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину житлового будинку із господарськими будівлями, а саме: гараж, літня кухня, сарай, колодязь, що розташовані за адресою - Житомирська область, Новоград-Волинський район, с. Сусли, вул. Зарічна, 22.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2066 (дві тисячі шістдесят шість) грн. 02 коп.

У задоволенні позовних вимог в частині визнання земельної ділянки, кадастровий номер :02:002:0099, за адресою:Житомирська область, Новоград-Волинський район, с. Сусли, вул. Зарічна, 22, об'єктом спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на 1/2 цієї земельної ділянки - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі оскарження за результатами апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Повний текст рішення виготовлено 11.04.2016 року.

Головуючий: А.В. Помогаєв