Провадження № 2/520/525/16
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Калініченко Л.В.
за участю секретаря Єгорової Н.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 акціонерного товариства «ОТП Банк»
про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Представник позивача ОСОБА_1 акціонерного товариства «ОТП Банк» у судове засідання не зявився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, розгляд справи просив провести за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує.
Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 у судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не сповістили, заперечень проти задоволення позову не надали.
Відповідно до ст.74 ЦПК України, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Частиною 3 ст. 76 ЦПК України передбачено, що якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею.
Згідно з відповідями відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області (а.с.63-65) ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 і Петрова, 19, кв. 129, та саме за вказаною адресою направлялися судові повістки на імя відповідачів.
Суд також зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки.
Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").
При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа ОСОБА_6 проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.
Враховуюче вищевикладене, а також, що відповідно до ч.1 ст. 157 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, та у відповідності до ст.ст. 224, 225 ЦПК України, Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Згідно з ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 акціонерного товариства «ОТП Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню частково.
Відповідно до п.1.4 вказаного договору, за користування кредитом позичальник зобов'язаний сплатити Банку відповідну плату в порядку та на умовах, визначених нижче, а саме: проценти за користування кредитом, які розраховуються банком наступним чином:
у разі використання фіксованої процентної ставки, проценти за користування кредитом розраховуються на основі фіксованої процентної ставки, з розрахунку річної бази нарахування процентів. у разі використання плаваючої процентної ставки, проценти за користування кредитом розраховуються як FIDR + фіксований відсоток з розрахунку річної бази нарахування процентів. За базовий FIDR сторони приймають ставку FIDR (діючу на момент укладення цього договору). Плаваюча процентна ставка по кредиту підлягає корегуванню протягом дії цього договору щоразу після перебігу кожного 12 (дванадцятого) календарного місяця, починаючи з дати укладання цього договору, якщо інше не передбачено цим договором. Плаваюча процентна ставка за користування кредитом впродовж першого року дії цього договору, підлягає коригуванню, після перебігу 11 (одинадцятого) календарного місяця, починаючи з дати укладання цього договору. Плаваюча процентна ставка фіксується відповідно до умов цього договору в перший банківський день місяця, наступного за місяцем закінчення вищезазначеного 11/12 (одинадцяти/дванадцяти) місячного періоду дії попередньої плаваючої процентної ставки. Проценти (крім процентів за прострочений кредит) сплачуються позичальником на поточний рахунок у банку в розмірі, визначеному п.п. 1.4.1.1.-1.4.1.2 цього договору. У будь-якому випадку, при повному поверненні суми кредиту, нараховані проценти повинні сплачуватись одночасно з поверненням кредиту. При простроченні повернення кредиту проценти за користування простроченими до повернення сумами нараховуються щоденно та повинні сплачуватись одночасно з поверненням кредиту. Сторони цим підтверджують наступне: у випадку порушення позичальником своїх зобов'язань, встановлених будь-яким з п.п. 2.3.6., 2.3.7., 2.3.7.1. цього договору, фіксована процентна ставка чи фіксований відсоток (в залежності від виду процентної ставки, що застосовується за цим договором плаваюча чи фіксована процентна ставка)) підвищується на 4% річних, в порядку передбаченому цим Договором. Підвищення процентної ставки, передбачене п.п.1.4.1.5.1. цього договору, буде здійснено в силу настання п.1.4.1.5.1. цього договору та не потребує укладання будь-якого додаткового договору до цього договору чи графіку погашення у новій редакції та сторони згодні з таким підвищенням по відношенню до всієї неповернутої суми кредиту, при цьому, процентна ставка по кредиту підлягає підвищенню в перший банківський день місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено порушення будь-якого з п.п. 2.3.6., 2.3.7., 3.7.1. цього договору. Підписанням цього договору сторони висловлюють свою цілковиту згоду з тим, що визначення порядку плати за кредит, встановлене п. 1.4. (з підпунктами) цього договору, повністю відповідає волевиявленню сторін. Сторони цим також підтверджують, що вони повністю ознайомлені та цілком згодні з порядком визначення плати за кредит та окремими елементами цього порядку.
Порядок виконання боргових зобов'язань за кредитним договором встановлений пунктом 1.5. (з підпунктами) частини №2 кредитного договору, зокрема, відповідно до підпункту 1.5.1. погашення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку повернення кредиту та сплати процентів, шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок. Нараховані в порядку, передбаченому кредитним договором, проценти сплачуються позичальником одночасно з погашенням відповідної частини кредиту в строк, передбачений в графіку повернення кредиту та сплати процентів.
Відповідно до п. 1.9.1. частини №2 кредитного договору, незважаючи на інші положення кредитного договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових та інших зобов'язань за кредитним договором (в тому числі, але не виключно, встановлених п. 2.3. та ст. 3 кредитного договору), чи іншими укладеними з банком договорами та/або умов документів забезпечення (надалі - «вимога»), при цьому, зобов'язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги.
Також судом встановлено, що між позивачем та ОСОБА_2 25.02.2009 року, 05.01.2011 року, 29.06.2011 року, 21.05.2012 року, 26.12.2012 року, 27.01.2014 року були укладені додаткові договори за №1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8 до кредитного договору №ML-500/209/2007 від 27.11.2007 року, згідно з якими між сторонами змінювались умови сплати заборгованості за кредитним договором, фіксована та плаваюча процентна ставки, тощо.
27.11.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» (надалі банк) та ОСОБА_3 (надалі поручитель) було укладено договір поруки №SR-500/209/2007, за умовами якого поручитель зобовязався відповідати за повне та своєчасне виконання боржником ОСОБА_2 зобовязань перед кредитором за кредитним договором №ML-500/209/2007 від 27.11.2007 року.
Згідно з п.1.2 вказаного договору поруки, поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутись з вимогою. Про виконання боргових зобовязань як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно.
Надалі між банком та ОСОБА_3 25.02.2009 року, 29.06.2011 року, 26.12.2012 року, 27.01.2014 року були укладені додаткові договори за №1, 2, 3, 4 до договору поруки №SR-500/209/2007 від 27.11.2007 року, у звязку з укладенням між банком та позичальником додаткових договорів до кредитного договору №ML-500/209/2007 від 27.11.2007 року.
27.11.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» (надалі іпотекодержатель) та ОСОБА_3 (надалі іпотекодавець) було укладено договір іпотеки (майнова порука) №РML-500/209/2007, за умовами якого з метою забезпечення повного і своєчасного виконання боржником ОСОБА_2 зобовязань перед кредитором за кредитним договором №ML-500/209/2007 від 27.11.2007 року, іпотекодавець надав іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно, належне їй на праві власності, а саме квартиру АДРЕСА_1 і Петрова, в місті Одесі.
Відповідно до ст. 1 статуту банку, зареєстрованого 30.06.2009 року, правонаступником Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк» є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк».
Надалі 26.12.2012 року між ПАТ «ОТП Банк» (надалі банк) та ОСОБА_5 (надалі поручитель) було укладено договір поруки №SR-500/209/2012, за умовами якого поручитель зобовязався відповідати за повне та своєчасне виконання боржником ОСОБА_2 зобовязань перед кредитором за кредитним договором №ML-500/209/2007 від 27.11.2007 року.
Згідно з п.1.2 вказаного договору поруки, поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутись з вимогою. Про виконання боргових зобовязань як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно.
Надалі між банком та ОСОБА_5 27.01.2014 року було укладено додатковий договір за №1 до договору поруки №SR-500/209/2012 від 26.12.2012 року, у звязку з укладенням між банком та позичальником додаткових договорів до кредитного договору №ML-500/209/2007 від 27.11.2007 року.
Частинами 1, 2 статті 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.
Відповідно до ч.1, 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Таким чином, суд зазначає, що позичальники ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є відповідальними перед кредитором - ПАТ «ОТП Банк» за виконання боржником ОСОБА_2 зобовязань за кредитним договором №ML-500/209/2007 від 27.11.2007 року, та є солідарними боржниками.
Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).
Частинами 1, 2 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно зі ст. ст. 1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання.
Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.
Банк виконав свої зобовязання щодо надання позичальнику ОСОБА_2 кредитних коштів.
У звязку з наявною вищевикладеною заборгованістю за кредитним договором №ML-500/209/2007 від 27.11.2007 року, позивачем 11.06.2015 року були направлені на адресу відповідачів досудові вимоги за вих. №2025, 2024, 1026, в яких банк повідомив ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3 про наявну заборгованість за вказаним кредитним договором та про обовязок протягом 30 днів з дня отримання вимоги здійснити дострокове виконання боргових зобовязань за кредитним договором, у разі невиконання умов договору та непогашення заборгованості ПАТ «ОТП Банк» буде вимушений звернутись до суду з відповідним позовом.
Доказів сплати зазначеної суми відповідачами, в порушення вимог ст. 60 ЦПК України, суду не надано.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення ним зобовязання.
Статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконано у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає стягненню у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок не встановлений договором або законом.
Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14, при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України гривні.
Викладене підтверджується матеріалами наявними в матеріалах справи.
При викладених обставинах суд вважає, що відповідач ОСОБА_2 не виконав належним чином умови кредитного договору №ML-500/209/2007 від 27.11.2007 року, у звязку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем, яка підлягає стягненню солідарно з нього та з його поручителів ОСОБА_3 та ОСОБА_4.
Суд зазначає, що у відповідності до вимог Закону України «Про судовий збір» (у редакції станом на день подання позивачем судового збору 16.12.2015 року), за подання до суду юридичною особою позовної заяви майнового характеру стягується судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати, яка складала 1218 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212 215, 226-228, 294 ЦПК України, ст. ст. 526, 530, 549, 553, 554, 610-612, 625, 1054 ЦК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Рішення може бути переглянуто Київським районним судом м. Одеси за письмовою заявою відповідачів, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особи, які не приймали участь під час проголошення рішення суду протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий Калініченко Л. В.