АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи:667/1009/16-ц Головуючий в 1 інстанції: Спічак О.Б. Номер провадження: 22-ц/791/1663/16 Доповідач - Іванова І.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області у складі:

головуючого - Іванової І.П.

суддів: Воронцової Л.П., Ігнатенко П.Я.,

секретар - Пісоцька Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 01 червня 2016 року

по справі за позовом Міського комунального підприємства «Херсонтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2016 року Міське комунальне підприємство «Херсонтеплоенерго» (далі - МКП «Херсонтеплоенерго») звернулося до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що між ним та ОСОБА_1 склалися фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальної послуги на підставі особового рахунку № 3284005 у вигляді послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання, які надаються, оскільки багатоквартирний будинок, в якому мешкає відповідач, приєднаний до централізованої мережі теплопостачання та гарячого водопостачання.

Оскільки ОСОБА_1 користувався вказаними послугами та не відмовлявся від них, скарг про ненадання або неналежне надання послуги не подавав, у нього виникла заборгованість за спожиті послуги централізованого опалення в сумі 9578,80 грн. за період з грудня 2003 року по листопад 2015 року.

31 травня 2016 року МКП «Херсонтеплоенерго» подало заяву, посилаючись на ст. 27, 31 ЦПК України, в якій змінило суму позовних вимог з 9578,80 грн. на 12 726,39 грн. боргу за період з 01 грудня 20103 року по 01 травня 2016 року.

На підставі викладеного, посилаючись на ст.ст. 509, 525, 625 ЦПК України, позивач просив стягнути на свою користь з ОСОБА_1 12 726,39 грн. боргу за спожиті послуги з централізованого опалення та сплачений судовий збір у сумі 1378 грн.

У запереченнях на позовну заяву, посилаючись на те, що послуга гарячого водопостачання не надавалась, договір укладено з ОСОБА_2 та на сплив строку позовної давності, відповідач просив відмовити в задоволенні позову.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 01 червня 2016 рокупозов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь МКП «Херсонтеплоенерго» заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення в сумі 11 672,72 грн. та судовий збір у розмірі 1378 грн. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 24 грудня 2004 року ОСОБА_1 набув у власність квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1. Станом на 01 травня 2016 року квартира за адресою: АДРЕСА_1 має заборгованість за послуги централізованого опалення в сумі 12 726,39 грн.

Заслухавши доповідача, вислухавши представників сторін, що з'явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України обов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

У своїй апеляційній скарзі, ОСОБА_1 вказує на те, що згідно ч. 1, 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, однак договору між ним та позивачем укладено не було, а тому ОСОБА_1 не зобов'язаний сплачувати надані МКП «Херсонтеплоенерго» послуги на позадоговірних засадах.

З таким доводом колегія суддів не погоджується на підставі наступного.

Закон України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає обов'язкову письмову форму договору про надання житлово-комунальних послуг, однак згідно ч. 1,2 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Отже, з рішення суду та письмових документів вбачається, що ОСОБА_1 не заперечував той факт, що він користувався послугами, які надавалися відповідачем, а тому відсутність письмового договору, укладеного саме з ОСОБА_1 не звільняє його від обов'язку оплати наданих послуг з огляду на те, що письмовий договір був укладений з колишнім власником квартири ОСОБА_2

Крім того, апеляційним судом враховується правова позиція, висловлена Верховним Судом України в постанові від 20 квітня 2016р. у справі № 6-2951 цс 15, за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, оскільки згідно ч.2 ст. 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Верховний Суд України визначився, що хоча у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Надані представником відповідача акти про відсутність опалення, не можна вважати належними доказами у розумінні ст. 58 ЦПК України, оскільки ці акти не стосуються будинку 7 по вулиці Нафтогавань у м.Херсоні, де проживає відповідач.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що доводи відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності підлягають частковому задоволенню, оскільки дійсно, з роздруківки нарахувань від 22 квітня 2014 року вбачається, що боржник здійснював періодичні платежі за користування централізованим опаленням, а тому в даному випадку застосовується ч. 1 ст. 264 ЦК України, в якій зазначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Частиною 3 ст. 264 ЦК України встановлено, що після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Тому колегія суддів погоджується з перерахунком судом першої інстанції заборгованості. Суд першої інстанції обгрунтовано не взяв до уваги нарахування до жовтня 2006 року.

Отже, довід скаржника про те, що суд повинен був застосувати строки позовної давності тривалістю у 3 роки не приймаються до уваги, оскільки відповідач сплачуючи платежі за вказані послуги, переривав строки позовної давності, а також фактично визнавав свої зобов'язання перед МКП «Херсонтеплоенерго».

Твердження відповідача в скарзі про те, що роздруківка нарахувань та оплат за спожиті послуги, надана позивачем, не є дійсною, з огляду на те, що МКП «Херсонтеплоенерго» на власний розсуд склав даний розрахунок, є безпідставними згідно ст. 60 ЦПК України, в якій зазначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. ОСОБА_1 своїх розрахунків не представив.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, у зв'язку з чим колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 2 ст. 307, ст. 308, п. 4 ч. 1 ст. 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 01 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий І.П. Іванова

Судді: Л.П. Воронцова

П.Я. Ігнатенко