Справа №583/450/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Олійник О. В.
Номер провадження 22-ц/788/710/16 Суддя-доповідач - Хвостик С. Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Лузан Л. В. , Собини О. І.

за участю секретаря - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу ОСОБА_3

на ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 14 березня 2016 року

в цивільній справі за скаргою ОСОБА_3 на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Охтирського міськрайонного управління юстиції в порядку судового контролю за виконанням судового рішення, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 14 березня 2016 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої служби Охтирського міськрайонного управління юстиції Цвик Інни Володимирівни в порядку судового контролю за виконанням судового рішення.

Вказану ухвалу суду заявник ОСОБА_3 оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі він, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить ухвалу суду скасувати і постановити нову, якою задовольнити його скаргу у повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що при постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції не з'ясував обставин того, чи було реально виконано в повному обсязі рішення суду зобов'язального характеру згідно з виконавчим листом, тобто, чи були підстави для закінчення виконавчого провадження, так як насправді вказаних обставин державний виконавець не перевірив і рішення суду фактично залишилось взагалі не виконаним, а саме: боржник ОСОБА_5 не усунула перешкод для стягувача стосовно користування воротами № 1, що розташовані біля будинку АДРЕСА_1.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Охтирського міськрайонного управління юстиції Сумської області знаходився виконавчий лист, виданий 22 травня 2015 року Охтирським міськрайонним судом Сумської області, про зобов'язання ОСОБА_5 не перешкоджати ОСОБА_3 у користуванні воротами №1, що розташовані біля будинку АДРЕСА_1 (виконавче провадження № 47792913, а.с.20).

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Охтирського міськрайонного управління юстиції від 10 червня 2015 року було відкрито виконавче провадження № 47792913 стосовно примусового виконання вказаного виконавчого листа № 583/4178/14-ц та зобов'язано боржника ОСОБА_5 самостійно виконати рішення суду до 16 червня 2015 року, а також вказано, що у разі невиконання рішення суду в наданий для самостійного виконання строк буде розпочато примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій (виконавче провадження № 47792913, а.с.5).

Зазначену постанову боржник отримала 13 червня 2015 року, що вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (виконавче провадження № 47792913, а.с.7).

15 червня 2015 року о 09 год. 30 хв. боржнику ОСОБА_5, яка з'явилася на виклик державного виконавця до відділу державної виконавчої служби Охтирського міськрайонного управління юстиції, було доведено до відома резолютивну частину рішення суду про те, що її зобов'язано не перешкоджати стягувачу ОСОБА_3 користуватись воротами № 1, що розташовані біля будинку АДРЕСА_1, та попереджено про кримінальну відповідальність за невиконання рішення суду, про що був складений відповідний акт (виконавче провадження № 47792913, а.с.10).

Крім того, державний виконавець в той же день відібрав від боржника ОСОБА_5 письмові пояснення про те, що вона не перешкоджає і в подальшому зобов'язується не перешкоджати ОСОБА_3 користуватись воротами №1, що розташовані біля будинку АДРЕСА_1 (виконавче провадження № 47792913, а.с.12).

26 червня 2015 року на адресу відділу державної виконавчої служби Охтирського міськрайонного управління юстиції Сумської області надійшла заява від стягувача ОСОБА_3 про зупинення виконавчого провадження на підставі п.3 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: у зв'язку з проходженням ним військової служби у Збройних Силах України за мобілізацією (виконавче провадження № 47792913, а.с.16, 17, 18).

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Охтирського міськрайонного управління юстиції від 02 липня 2015 року закінчено виконавче провадження стосовно примусового виконання виконавчого листа № 583/4178/14-ц, виданого 22 травня 2015 року Охтирським міськрайонним судом Сумської області, на підставі п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», тобто у зв'язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом (виконавче провадження № 47792913, а.с.19).

Відмовляючи у задоволенні вимог скарги, суд першої інстанції виходив того, що державний виконавець під час виконання рішення суду, що зобов'язувало боржника утриматися від вчинення певних дій стосовно стягувача, виконав всі необхідні дії відповідно до вимог ч.4 ст.75 Закону України «Про виконавче провадження», тому постанова про закінчення виконавчого провадження відповідає вимогам закону.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Положеннями статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Виходячи з вимог ч.1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У ст.75 Закону України «Про виконавче провадження» йдеться про те, що після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону.

У разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Державний виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виноситься постанова про закінчення виконавчого провадження.

У п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Як передбачено ч.3 ст.49 вказаного Закону, про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Аналіз наведених норм права у взаємодії з ч.ч.1, 4 ст.75 Закону України «Про виконавче провадження» дає підстави стверджувати, що загальними умовами виконання рішень судів, за якими боржник зобов'язаний, зокрема, утриматися від вчинення певних дій, є не лише доведення державним виконавцем до відома боржника резолютивної частини рішення суду про заборону вчиняти певні дії, як це передбачено ч.4 ст.75 вказаного вище Закону, на що також послався суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, а й обов'язок державного виконавця не пізніше наступного дня після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, перевірити виконання рішення боржником, про що вказано у ч.1 ст.75 цього ж Закону, та застосовувати до боржника відповідні санкції у випадку його невиконання, а також організувати виконання рішення суду відповідно до повноважень, наданих йому законом, про що йдеться у ч.ч.2, 3 ст.75 цього Закону.

Однак, як вбачається з матеріалів виконавчого провадження № 47792913, державний виконавець, надавши боржнику ОСОБА_5 строк для самостійного виконання рішення суду щодо зобов'язання її усунути перешкоди ОСОБА_3 у користуванні воротами № 1, що розташовані біля будинку АДРЕСА_1, а саме: до 16 червня 2015 року, не перевірила, чи виконано фактично рішення суду, оскільки матеріали виконавчого провадження доказів про це не містять, а обмежилась лише доведенням до боржника резолютивної частини рішення суду та відібранням у неї пояснень, що було вчинено державним виконавцем ще до закінчення строку для самостійного виконання рішення суду. А вже після закінчення цього строку державний виконавець жодних виконавчих дій не вчиняла, в той час як скаржник у своїй апеляційній скарзі наполягає на тому, що прохід через ворота і на даний час неможливий через закриті хвіртку та ворота.

Разом з тим, за змістом пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, статті 1 Першого протоколу до Конвенції, ратифікованих Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У Законі № 606-XIV поняття "виконавче провадження" визначено як завершальна стадія судового провадження (стаття 1). Наведене узгоджується з практикою Європейського суду щодо застосування статті 6 Конвенції, яка гарантує право на справедливий суд. Так, у справі "Горнсбі проти Греції" указаний суд у своєму рішенні від 19 березня 1997 року зазначив, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

З урахуванням наведених вимог закону, а також встановлених у справі обставин колегія суддів дійшла висновку, що державний виконавець не вчинив всіх необхідних, передбачених законом заходів для належного виконання рішення суду про зобов'язання боржника ОСОБА_5 усунути перешкоди ОСОБА_3 стосовно користування воротами № 1, що розташовані біля будинку АДРЕСА_1, а саме: не перевірив, чи не виконано рішення суду боржником та не вжив відповідних заходів у випадку невиконання нею рішення суду, про що йдеться у ч.ч.2, 3 ст.75 Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку з чим передчасно виніс постанову про закінчення виконавчого провадження. За таких обставин, вказана постанова державного виконавця підлягає скасуванню, як незаконна.

Ураховуючи, що суд першої інстанції постановив ухвалу з порушенням норм матеріального і процесуального права, його висновки не відповідають обставинам справи, тому її необхідно скасувати і постановити нову, якою визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Охтирського міськрайонного управління юстиції від 02 липня 2015 року про закінчення виконавчого провадження № 47792913 з примусового виконання виконавчого листа № 583/4178/14-ц, виданого 22 травня 2015 року Охтирським міськрайонним судом Сумської області про зобов'язання ОСОБА_5, ОСОБА_6 не перешкоджати ОСОБА_3 користуватись воротами №1, що розташовані біля будинку АДРЕСА_1, винесеної стосовно боржника ОСОБА_5.

Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 307 ч.2 п.2; 312 ч.1 п.2; 314 ч.1 п.6; 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 14 березня 2016 року в даній справі скасувати.

Визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Охтирського міськрайонного управління юстиції від 02 липня 2015 року про закінчення виконавчого провадження № 47792913 з примусового виконання виконавчого листа № 583/4178/14-ц, виданого 22 травня 2015 року Охтирським міськрайонним судом Сумської області про зобов'язання ОСОБА_5, ОСОБА_6 не перешкоджати ОСОБА_3 у користуванні воротами №1, що розташовані біля будинку АДРЕСА_1, винесеної стосовно боржника ОСОБА_5.

Стягнути з відділу державної виконавчої служби Охтирського міськрайонного управління юстиції на користь ОСОБА_3 судовий збір за апеляційний перегляд ухвали суду першої інстанції в сумі 275 грн. 60 коп.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -