АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 листопада 2016 р. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Ратнікової В.М., Невідомої Т.О.

при секретарі - Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 01 серпня 2016 р. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом вселення та визначення порядку користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 р. ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом вселення та визначення порядку користування квартирою.

На обґрунтування своїх вимог зазначав, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, він є власником ј частини квартири АДРЕСА_1, після смерті батька - ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1

Відповідачка ОСОБА_1, яка є власником ѕ частин цієї квартири, перешкоджає йому в користуванні його власністю.

У лютому 2016 р. він звернувся до Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві з заявою про вчинення перешкод в користуванні квартирою, на що йому була надана відповідь про те, що відносини між ним та відповідачем носять цивільно-правовий характер, а тому повинні вирішуватися за обопільною згодою сторін або в судовому порядку.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 перешкоджає йому в користуванні його власністю, без його згоди замінила замки у вхідних дверях квартири, просив усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1, шляхом вселення його в квартиру, та визначити порядок користування квартирою, виділивши в його користування житлову кімнату площею 12,0 кв. м., а ОСОБА_1 житлову кімнату площею 18,0 кв. м., місця загального користування залишити у їх спільному користуванні.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 01.08.2016 р. позовні вимоги задоволено.

Справа № 758/3702/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/12222/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Супрун Г.Б.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Усик Г.І.
Усунуто перешкоди ОСОБА_2 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення ОСОБА_2 у квартиру АДРЕСА_1.

Встановлено наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_1: виділено в користування ОСОБА_2 жилу кімнату площею 12,0 кв.м., а ОСОБА_1 жилу кімнату площею 18,0 кв.м. Місця загального користування залишено в спільному користуванні.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені ним судові витрати у розмірі 551,20 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи танеправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Зазначав, що задовольняючи позовні вимоги, суд не урахував, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження порушення його прав відповідачем, а надані документи, зокрема: заява позивача про намір продати належну йому на праві спільної часткової власності ј частину квартири, заява позивача від 04.02.2016 р. про необхідність надання ключів від вхідних дверей квартири для подальшого користування власністю, лист Подільського УП ГУ НП в м. Києві від 15.03.2016 р., яким повідомлено позивача про необхідність вирішення питання про усунення перешкод у користуванні квартирою за спільною згодою сторін або в судовому порядку не є доказами перешкоджання йому в користуванні квартирою.

Крім того вказував на те, що задовольняючи вимогу позивача про встановлення порядку користування спірною квартирою, суд не з'ясував дійсну площу кімнат у квартирі АДРЕСА_1, покладаючись на інформацію, отриману з мережі Інтернет, яка не є належним та допустимим доказом.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 заявив клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення Подільським районним судом м. Києва позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільній частковій власності, яка є незначною (призначена до розгляду на 16.11.2016 р.), посилаючись на те, що до вирішення цієї справи неможливо розгляд апеляційної скарги, оскільки результатом розгляду справи, що знаходиться у провадженні Подільського районного суду м. Києва може бути припинення права часткової власності ОСОБА_2 на спірну квартиру.

Після відхилення судом клопотання про зупинення провадження у справі представник ОСОБА_1 просив задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній підстав.

Представник ОСОБА_2 просив відхилити клопотання про зупинення провадження у справі та апеляційну скаргу, посилаючись на відсутність правових підстав для зупинення провадження у справі та безпідставність доводів апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 чинить перешкоди позивачу у користуванні належної йому на праві власності ј частиною квартири, а тому позивач, як співвласник зазначеної квартири, має право вимагати усунення перешкод у користуванні своєю власністю, а також на надання йому у володіння та користування тієї частини майна, що відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Такий висновок суду ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 355, ч. 1 ст. 356, ч. ч. 1-3 ст. 358 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 18.08.2000 р. державним нотаріусом Третьої київської державної нотаріальної контори Марущак С.В., є власником ј частини спадкового майна після смерті батька ОСОБА_3, яка складається з Ѕ частини квартири АДРЕСА_1. Право власності позивача на ј частки квартири підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

У вказаному житловому приміщенні зареєстрована та проживає ОСОБА_1, яка як убачається з матеріалів справи є власником ѕ частини цієї квартири.

Між співвласниками не досягнуто згоди щодо користування спільною частковою власністю, з приводу чого ОСОБА_2 звертався до Подільського УП ГУ НП в м. Києві з заявою про перешкоди в користуванні майном, та з заявою до ОСОБА_1 про надання йому ключів від вхідних дверей спірної квартири. Про наявність спору з приводу користування спірною квартирою свідчить і звернення в подальшому ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у цій квартирі, що перебуває у провадженні Подільського районного суду м. Києва. З урахуванням наведеного, посилання в апеляційній скарзі на недоведеність позивачем обставин щодо наявності у нього перешкод в користуванні квартирою, які були встановлені судом, є безпідставними.

Вирішуючи клопотання представника ОСОБА_1 про зупинення апеляційного провадження у цій справі до вирішення спору у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спірній квартирі, що перебуває в провадженні Подільського районного суду м. Києва, колегія суддів вважає, що воно не підлягає задоволенню за відсутності правових підстав, оскільки вирішення цієї справи не залежить від вирішення цивільної справи, що перебуває у провадженні Подільського районного суду м. Києва.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції вирішив питання про визначення порядку користування квартирою, покладаючись на інформацію надану позивачем з мережі Інтернет, яка не може вважатися належним та допустимим доказом, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, які мають значення для вирішення справи.

Звертаючись з позовом до суду ОСОБА_2 зазначав, що він немає доступу до квартири, технічний паспорт на квартиру знаходиться у відповідачки, а тому на підтвердження вимог про визначення порядку користування квартирою та житлової площі кімнат, він надає інформацію з мережі Інтернет по серії будинку, в якому розташована квартира.

З наданого ним дублікату свідоцтва про право на спадщину за законом, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, довідки за формою АДРЕСА_1, убачається, що спірна квартира, загальною площею 51,5 кв.м., житловою площею 30,00 кв. м. складається з двох житлових кімнат. Розмір житлових кімнат, зазначених в інформації, наданої з мережі Інтернет становить 18,0 кв. м. та 12,0 кв. м.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

ОСОБА_1 та її представник не надали доказів які б спростовували надані позивачем докази щодо розміру житлової площі, кількості та розташування житлових кімнат, а відтак їх доводи про те,що суд визначив порядок користування спірним житловим приміщенням за відсутності належних та допустимих доказів безпідставні.

Встановлення порядку користування квартирою з виділенням конкретної кімнати в користування позивачів не припиняє право спільної часткової власності на квартиру, не змінює розмір часток сторін, і не є виділенням часток позивачів в натурі.

Відповідно до роз'яснень викладених у п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25.05.1998 р. №15, «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, що є спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Ураховуючи наведе, суд правильно виділив у користування ОСОБА_2 житлову кімнату площею 12,0 кв. м., що найбільш відповідає його частці у праві власності на квартиру, а в користування ОСОБА_1 житлову кімнату площею 18,0 кв. м., залишивши місця загального користування у їх спільному користуванні.

Інших доводів які б ставили під сумнів законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції апеляційна скарга не містить.

Ураховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Подільського районного суду м. Києва від 01 серпня 2016 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: Судді: