Справа № 0912/558/12
Провадження № 22-ц/779/1982/2016
Головуючий у 1 інстанції Рибій М. Г.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Малєєва А.Ю., Мелінишин Г.П.,

секретаря Капущак С.В.,

з участю: державного виконавця Рогатинського районного відділу

ДВС Головного територіального управління юстиції в

Івано-Франківській області - Кривеня І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за поданням державного виконавця Рогатинського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 на ухвалу Рогатинського районного суду від 16 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2016 року державний виконавець Рогатинського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області звернувся до суду з поданням про обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3, посилаючись на те, що останній ухиляється від виконання покладених на нього зобов'язань по виконанню виконавчого листа про стягнення з нього в користь АТ «Ощадбанк» боргу у сумі 209 883,07 грн.

Ухвалою Рогатинського районного суду від 16 серпня 2016 року подання державного виконавця Рогатинського РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області задоволено. Постановлено тимчасово обмежити ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України до моменту виконання ним зобов'язань за виконавчим листом №2/0912/248/12 від 02.08.2012 року про стягнення з нього в користь ТВБВ №10008/08/087 Івано-Франківського ОУ АТ «Ощадбанк» 209 833,07 грн та в користь УПФУ в Рогатинському районі штрафу у розмірі 1700 грн.

Не погоджуючись із даною ухвалою суду, представник ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, у якій вказує на те, що ОСОБА_3 до моменту отримання оскаржуваної ухвали не було відомо про наявність постанов про відкриття щодо нього виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду. На думку апелянта, судом при винесенні даної ухвали не було встановлено чи з поданням звернувся саме той виконавець, який здійснює виконання за виконавчим листом, оскільки постанови виносились державним виконавцем Качмар В.І., а з поданням звернувся виконавець Кривень І.С. Представник ОСОБА_3 не погоджується із висновком суду про його ухилення від виконання виконавчого листа, оскільки виконати покладені на нього зобов'язання він не в змозі із-за об'єктивних причин. Зокрема, зазначає, що діяльність підприємства «Будівельник», засновником якого є ОСОБА_3 і яке приносило йому основний дохід, припинено, в результаті чого він змушений шукати роботу саме за межами України. Також апелянт звертає увагу суду на те, що в матеріалах справи відсутні відомості про належне повідомлення боржника про відкриття щодо нього виконавчого провадження та про його явку у ДВС. Посилаючись на те, що ОСОБА_3 свідомо не ухилявся від виконання виконавчого листа, не змінював місця проживання та постійно повертався на територію України, представник апелянта просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу про залишення без розгляду подання державного виконавця.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 апеляційну скаргу з вищенаведених мотивів підтримала. Крім того представник пояснила, що об'єднане виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості три рази закривалось, і про чергову постанову державного виконавця її довірителю не було відомо, повідомлень про необхідність явки до державної виконавчої служби він не отримував, зокрема, й по тій причині, що перебуває за кордоном. Зазначила, що ОСОБА_3 не погашав заборгованості, визначеної судовими рішеннями по тій причині, що у нього не було необхідних для цього коштів. Тому йому довелось шукати роботу за кордоном, і тільки у липні цього року після випробувального строку його у Польщі було прийнято на роботу. Зазначені обставини, на думку представника, не можна вважати умисними діями ОСОБА_3 по ухиленню від виконання судових рішень. У зв'язку із викладеним просить оскаржену ухвалу скасувати.

Державний виконавець Кривень І.С. доводи апеляційної скарги заперечив. Зазначив, що йому об'єднане виконавче провадження було передано від іншого державного виконавця. Після цього ним була прийнята постанова про продовження виконавчого провадження. До цього виконавче провадження з різних підстав зупинялось три рази. Ним були направлені ОСОБА_3 виклики до ДВС звичайними листами. На його думку, якщо ці листи не повернулись, значить вони були адресату вручені. Також повідомив колегії суддів, що ним направлялись запити у державні реєстраційні органи, і з'ясовано, що на праві приватної власності ОСОБА_3 знаходиться жилий будинок, а транспортні засоби за ним не зареєстровані. На думку Кривеня І.С., боржник, знаючи, що на виконанні ДВС є невиконане виконавче провадження, повинен був і міг здійснювати погашення заборгованості. Тому вважає, що ухвала суду першої інстанції про тимчасову заборону виїзду ОСОБА_3 за кордон є законною, просить апеляційну скаргу відхилити.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_3, державного виконавця, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи подання державного виконавця та обмежуючи ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції вважав, що є підстави для застосування до нього такого обмеження, оскільки ОСОБА_3 ухиляється від виконання рішення суду про стягнення з нього заборгованості та не вчиняє будь-яких дій щодо погашення заборгованості перед Банком. Однак, погодитись із таким висновком суду першої інстанції, на думку колегія суддів, не можна на підставі такого.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі виконавчого листа №2/0912/248/12 від 02.08.2012 року про стягнення з ОСОБА_3 в користь ТВБВ №10008/087 Івано-Франківського обласного управління АТ «Ощадбанк» 209 883,07 грн заборгованості за договором, головним державним виконавцем ВДВС Рогатинського РУЮ Качмар В.І. постановою від 15.02.2016 року було відкрито виконавче провадження та надано боржнику 7-денний строк для добровільного виконання рішення (а.с.47).

Також встановлено, що 20.01.2016 року на підставі постанови УПФУ у Рогатинському районі №19 від 29.11.2012 року про стягнення із ОСОБА_3 на користь УПФУ в Рогатинському районі 1700 грн штрафу за адмінправопорушення, державним виконавцем винесено також постанову про відкриття виконавчого провадження і надано боржнику семиденний строк для добровільного виконання (а.с.51).

Матеріалами справи підтверджується, що державний виконавець неодноразово надсилав на зареєстровану за ОСОБА_3 адресу повідомлення про обов'язок з'явитися до ВДВС (а.с.50,57). Однак, колегія суддів констатує, що відомостей про одержання вищезазначених постанов та викликів боржником ОСОБА_3 державним виконавцем представлено не було. Тому невідомо, чи ОСОБА_3 було відомо про відкрите виконавче провадження про стягнення з нього коштів.

Згідно ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

В силу ст.13 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст.313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлення порядку розв'язання спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України». Згідно положень даного Закону громадянин України може бути обмежений у праві виїзду за кордон, якщо відносно нього діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань або розв'язання спору у передбачених законом випадках; якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов'язань (п.5); якщо щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі (п. 8).

Згідно до ч.1 ст.377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Колегія суддів зауважує, що з погляду на значення словосполучення "ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV, означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до ч.2 ст.10 ЦПК України, наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків. На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження (висновки Верховного Суду України, узагальнення судової практики щодо розгляду подань про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013 року).

Отже, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Таким чином, оскільки державним виконавцем не надано докази на підтвердження ухилення боржника від виконання зобов'язання, у суду, на думку колегії суддів, не було правових підстав для задоволення подання державного виконавця.

Окрім іншого, звернення державного виконавця до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України повинно бути як крайній захід, який застосовується до боржника, коли державним виконавцем вже виконані всі можливі дії щодо примусового виконання судового рішення, оскільки це веде до обмеження конституційного права громадянина на свободу пересування.

Аналогічної позиції дотримується Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зокрема у справі №6-55583ск13 (ухвала від 31.01.2014 року), у справі № 6-51650ск13 (ухвала від 24.01.2014 року).

Приймаючи до уваги вище викладене, колегія суддів вважає, що оскаржена ухвала суду першої інстанції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3 не являється законною і обґрунтованою. У зв'язку із цим у задоволенні подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3 слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 218, 307, 312, 313-315; 319; 324 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Рогатинського районного суду від 16 серпня 2016 року в даній справі скасувати.

У задоволенні подання державного виконавця Рогатинського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3 до виконання ним зобов'язань за виконавчим листом №2/0912/248/12 від 02.08.2012 року, відмовити.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: А.Ю. Малєєв

Г.П. Мелінишин