АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Карнауха П.М.,

суддів: Дряниці Ю.В, ОСОБА_2,

при секретарі Ткаченко Т.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 03 грудня 2014 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Заслухавши суддю-доповідача апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Полтавське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернулось до суду з вказаним позовом, просило ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь заборгованість 85 429 грн. 56 коп. заборгованості за кредитним договором №012-037302/12-00938 року та судовий збір у розмірі 854 грн. 30 коп.

Заявлені вимоги мотивовані тим, що відповідач не виконує зобов'язання по договору, внаслідок чого за станом на 19.09.2014 року утворилася заборгованість в сумі 8 076 грн. 50 коп., з якої - 5 467 грн. 30 коп. заборгованості по тілу кредиту, 1 913 грн. 20 коп. заборгованості по відсоткам, 696 грн. - пеня.

Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 03 грудня 2014 року вказаний позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Полтавське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за договором на відкриття відновлювальної лінії у формі овердрафту №012-037302/12-00938-вкл-к від 06 грудня 2012 року, укладений між ПАТ«Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3, у розмірі 85 429 (вісімдесят п'ять тисяч чотириста двадцять дев'ять) гривень 56 (п'ятдесят шість) копійок та судовий збір у розмірі 854 (вісімсот п'ятдесят чотири) гривні 30 (тридцять) копійок.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 19 червня 2015 року виправлено описку в другому абзаці резолютивної частини рішення суду від 03 грудня 2014 року у цивільній справі за позовом ПАТ «Банк фінанси та Кредит» в особі філії Полтавське регіональне управління АТ «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, а саме виправлено правильно зазначений ідентифікаційний номер відповідача ОСОБА_3 «2» на правильний «НОМЕР_1».

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 14 грудня 2015 року подання державного виконавця Октябрського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції ОСОБА_4 задоволено.

Тимчасово обмежено громадянина України ОСОБА_3, у праві виїзду за межі України до моменту фактичного виконання рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 03 грудня 2014 року.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 20 квітня 2016 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення від 03 грудня 2014 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним заочним рішенням, ОСОБА_3 оскаржила його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, та в апеляційній скарзі просить скасувати рішення місцевого суд, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». Вирішити питання судових витрат.

Колегія суддів, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за наступних підстав.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 6 грудня 2012 року між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 укладено договір №042-Z/021791 про відкриття карткового рахунку, надання і використання платіжної картки миттєвого випуску Visa Elektron Instant Issue.

Відповідно до п.п.1.1-1.2 договору банк відкриває картковий рахунок №6980001 в гривні; емітує та надає клієнту платіжну картку миттєвого випуску Visa Elektron Instant Issue відповідно заяви на відкриття ПК і персональний ідентифікаційний номер.

Відповідно до п.2.5 договору-1 банк проводить розрахунки з використанням платіжної карти тільки в межах суми видаткового ліміту.

Пунктом 2.6 договору-1 передбачено, що банк уповноважує ОСОБА_3 самостійно проводити списання коштів, що знаходяться на його картковому рахунку на: суму операцій, здійснених клієнтом з використання картки, за платіжним повідомленням еквайрів; суму комісійної винагороди відповідно до тарифів банку; суму збитків, що виникли в результаті порушення клієнтом умов договору; суму нарахованих процентів та суми несанкціонованого овердрафту, що може виникнути на картрахунку клієнта; суму коштів помилково зараховані на картковий рахунок клієнта банком або третім особам.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач належним чином не виконувала зобовязання за договором. а тому з неї підлягає стягненню на користь позивача заборгованість згідно наданого банком розрахунку, з чим погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно вимог ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

За правилами ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України, наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання, згідно положень статті 625 ЦК України.

Установлено, що відповідач ОСОБА_3 своїх зобов'язань за договором належним чином не виконує.

Відповідно до наданого банком розрахунку (а.с.15), станом на 19 вересня 2014 року сума заборгованості за кредитним договором №012-037302/12-00938-вкл-к від 06 грудня 2012 року становить 85 429 грн. 56 коп., з яких: заборгованість за кредитним договором - 16 221,01 грн.; заборгованість прострочена (несанкціонована) за кредитним договором -19804,87; нараховані відсотки по заборгованості -28550,07 грн.; нараховані відсотки по простроченій заборгованості - 2938,86 грн.; пеня -17 914,75 грн.

Даний розрахунок сумнівів у колегії суддів не викликає, відповідачем не спростований.

Відтак, суд першої інстанції, встановивши зазначені обставини, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, обґрунтовано стягнув з відповідача прострочену заборгованість.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що позивач не врахував сплачені нею платежі, на увагу колегії суддів не заслуговують, оскільки відповідачем не наводиться, коли саме та в якому розмірі були здійснені платежі, які не враховані банком та не надано належних доказів на підтвердження цього.

Згідно наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем здійснено в рахунок погашення заборгованості 377,84 грн. та відсотки на загальну суму 10697,30 грн. (а.с.15). Розрахунок є належним доказом на підтвердження вимог позивача, відповідачем він не спростований.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не містять нових засобів доказування, висновків суду першої інстанції не спростовують та фактично зводяться до незгоди з оскаржуваним рішенням.

Подана відповідачем до суду апеляційної інстанції заява про застосування строків позовної давності та зменшення неустойки не приймається до уваги колегії суддів, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Частиною першою статті 259 ЦК України закріплено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Разом із тим згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Із заявою про застосування позовної давності відповідач до суду першої інстанції не зверталася до ухвалення рішення, а тому відсутні правові підстави для застосуванням судом позовної давності, про яку заявлено у суді апеляційної інстанції, що узгоджується з правовою позицією у постанові ВСУ від 04.02.2015 р. у справі № 6-239цс14.

Частина третя ст.551 ЦК України, з урахуванням положень ст.3 ЦК щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.4 ст.10 ЦПК щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків (висновок ВСУ в постанові від 3 вересня 2014 року №6-100цс14).

Приймаючи до уваги те, що позивачем заявлено до стягнення 17914,75 грн. пені за рік за період з 19.09.2013 р. по 19.09.2014 р., розмір пені є менше, ніж розмір заборгованості за кредитом разом з відсотками, тому право зменшити розмір неустойки у суду відсутнє.

Таким чином, заочне рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 03 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_5

/підпис/ ОСОБА_2

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного

суду Полтавської області ОСОБА_1