Справа № 409/1014/16-ц
Пров. № 2/409/937/16
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 травня 2016 року смт.Білокуракине
Білокуракинський районний суд Луганської області у складі головуючого
судді Третяка О.Г.,
при секретарі Бушлі О.В.,
Острогляд В.М..
з участю: позивачки ОСОБА_1
представника позивачки ОСОБА_2 ,
відповідача ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт. Білокуракине цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Шарівської сільської ради Білокуракинського району Луганської області,сільського голови Шарівської сільської ради Білокуракинського району Луганської області,сільського голови Управління Піднебенного О.П. про поновлення на роботі,визнання незаконним розпорядження про звільнення,стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Шарівської сільської ради Білокуракинського району Луганської області,сільського голови Шарівської сільської ради Білокуракинського району Луганської області,сільського голови Управління Піднебенного О.П. про поновлення на роботі,визнання незаконним розпорядження про звільнення,стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.Свої вимоги позивачка обгрунтовує наступним.22.12.2004 року її було прийнято на посаду ВОБ на 0,5 ставки касиром Шарівської сільської ради Білокуракинського району Луганської області,про що внесено запис в трудовій книжці під № 13. 15.01.2008 року її було прийнято на посаду прибиральниці на 0,5 ставки Шарівської сільської ради Білокуракинського району Луганської області,про що вказано в трудовій книжці згідно запису №15. 11 квітня 2016 року сільський голова Шарівської сільської ради Білокуракинського району Луганської області ОСОБА_3 повідомив позивачку про її звільнення 08.04.2016 року за прогули на підставі п.4 ст.40 КЗпП України.Зазначене розпорядження позивачка просить визнати незаконним та скасувати його, а також поновити її на роботі.При звільненні з розпорядженням позивачку не ознайомлено,трудову книжку не видали,остаточні розрахунки з нею не здійснені. Будь яких актів про порушення трудової дисциплини з боку позивачки не складалися.Письмових пояснень від позивачки не вимагали.Позивачка просить стягнути з Шарівської сільської ради Білокуракинського району Луганської області на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу з 11.04.2016 року по 22.04.2016 року у сумі 320 грн.50 коп. та компенсацію за завдану моральну шкоду у сумі 2000 грн. через моральні стражданні ,повязані з втратою душевного спокою,погіршення стану здоровя та моральні страждання через незаконні дії відповідача- сільського голови ОСОБА_3 .Просить допустити рішення суду до негайного виконання в частині поновлення її на роботі та стягнення заробітної плати.
В судове засідання позивачка не зявилася.
В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав в повному обсязі.
В судовому засіданні відповідач- сільський голова Шарівської сільської ради Білокуракинського району Луганської області Піднебенний О.П. позов ОСОБА_1 не визнав та пояснив суду наступне. Позивачку було прийнято на посаду ВОБ на 0,5 ставки касиром Шарівської сільської ради Білокуракинського району Луганської області та на посаду прибиральниці на 0,5 ставки Шарівської сільської ради Білокуракинського району Луганської області. 11 квітня 2016 року сільський голова Шарівської сільської ради Білокуракинського району Луганської області ОСОБА_3 повідомив позивачку про її звільнення 08.04.2016 року за прогули на підставі п.4 ст.40 КЗпП України. Коли саме позивачки не була на роботі пояснити не зміг.Актів про неявку на роботу ОСОБА_1 не складалися.Профспілковий комітет Шарівської сільської ради Білокуракинського району Луганської області припинив свою діяльність 28.12.2015 року.Трудова книжка позивачці не поверталася,кошти при звільненні їй не виплачувалися.З розпорядженням голови сільради про звільнення ОСОБА_1 ознайомлена,однак розписатися в отриманні копії документу відмовилася.Пояснення причин прогулу у ОСОБА_1 не вимагав.Також пояснив,що ОСОБА_1 за власний рахунок їздить до смт.Білокуракине ,так як веде облік військовозобовязаних осіб і повинна надавати такі відомості до райвійськомату та інших закладів.Стан здоровя у ОСОБА_1 після звільнення з роботи залишився таким,як і раніше, бо вона і раніше скаржилася на свій стан здоровя і це не повязано з рішенням про її звільнення.
Представник відповідача- Шарівської сільської ради Білокуракинського району Луганської області в судове засідання не зявився.Був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Заперечень на позов ОСОБА_1 суду не надав.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Судовим розглядом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
22.12.2004 року її було прийнято на посаду ВОБ на 0,5 ставки касиром Шарівської сільської ради Білокуракинського району Луганської області,про що внесено запис в трудовій книжці . 15.01.2008 року її було прийнято на посаду прибиральниці на 0,5 ставки Шарівської сільської ради Білокуракинського району Луганської області,про що вказано в трудовій книжці згідно запису (а.с.10,11). 8 квітня 2016 року сільський голова Шарівської сільської ради Білокуракинського району Луганської області Піднебенний О.П. своїм розпорядженням №12 звільнив позивачку за прогул на підставі п.4 ст.40 КЗпП України (а.с.12).Письмових пояснень від позивачки відповідач ОСОБА_3 не вимагав.Згідно табелю обліку робочого часу по Шарівській сільській раді за січень-квітень 2016 року ОСОБА_1 відпрацювала необхідний час (а.с.13-16). Профспілковий комітет Шарівської сільської ради Білокуракинського району Луганської області припинив свою діяльність 28.12.2015 року (а.с.39).Загальна сума доходу ОСОБА_1 на посаді прибиральниці з 01.01.2016 року по 08.04.2016 року складає 2952 грн.86 коп. (а.с.17).
За змістом пункту 4 статті 40 КЗпП України підставою для розірвання трудового договору , укладеного на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.
З врахуванням наведеного вище, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_1 щодо незаконності та скасування розпорядження №12 від 08.04.2016р. про її звільнення за прогул.
Згідно з ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законних підстав або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачувальної роботи, але не більш як за один рік.
В зв`язку із доведеністю факту звільнення позивача без законних підстав він підлягає поновленню на попередній роботі з виплатою на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу з часу незаконного звільнення.
У випадку стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв,язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи, невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарних місяців роботи. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.
Позивач просить стягнути зарплату за час вимушеного прогулу за 10 днів (з 11.04.2016 р по 22.04.2016 р.) З врахуванням наведеного на користь позивача підлягає стягненню заробітна плата у розмірі 320 грн. 50 коп. (1378 грн. /:фактична зарплата за останні повні 2 місяці роботи/: 43 дні / кількість фактично відпрацьованих робочих днів за два останні місяці роботи)=32 грн. 05 коп. х 10 днів = 320 грн. 50 коп ).
Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.
Згідно ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення і за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення, а при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.
Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.
Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
Відповідно до п.7- 10-1 Постанови ВСУ №4 від 31.03.1995 р. Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди за змістом ст. 440-1 ЦК та інших норм законодавства, що регулюють ці правовідносини, заподіяна моральна
(немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі,
права якої були безпосередньо порушені протиправними діями
(бездіяльністю) інших осіб. За моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу (статті 130, 132-134 КЗпП розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд
визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних,
душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих
стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та
зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При
цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та
справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. При розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування.
Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (ст. ст. 3, 4, 11, 31 ЦПК України).Компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, а має самостійне юридичне значення. За наявності порушення трудових прав (у т.ч. незаконного звільнення) відшкодування моральної шкоди на підставі ст.237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.Суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про те, що в наслідок порушення законодавства про працю в частині порядку оплати заробітної плати та через незаконне звільнення йому було завдано моральних страждань. При цьому суд враховує , що позивач був позбавлений частини належної йому до виплати заробітної плати, що в сукупності з неправомірним звільненням примушувало його здійснювати додаткові зусилля для отримання нових засобів існування, змінювати звичайний ритм життя через необхідність захищати порушені права у суді.Позивачем не доведено,що стан здоровя погіршився саме через звільнення з роботи.Суд на підставі зібраних доказів та з врахуванням суті спору приходить до висновку про часткове задоволення вимоги щодо стягнення моральної шкоди у сумі 1000 грн. на підставі ст. 22 ЦК України з урахуванням характеру правопорушення, суми своєчасно несплачених коштів , виходячи з вимог розумності і справедливісті.
На підставі ст.367 ЦПК України рішення суду в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 , а також стягнення оплати за час вимушеного прогулу в розмірі середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 11.04.2016р. по 22.04.2016р. у сумі 320 грн.50 коп. з врахуванням утримання прибуткового податку з фізичних осіб та інших обов`язкових платежів- підлягає негайному виконанню.
У відповідність до ст.88 ЦПК України з відповідача Шарівської сільської ради Білокуракинського району Луганської області на користь держави у розмірі, визначеному Законом України «Про судовий збір» суд стягує судові витрати: за вимогу немайнового характеру у сумі 1378 грн., та 551,20 грн. за позовні вимоги майнового характеру , а всього 1929,20 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. 88, 208, 209-215, 367 ЦПК України,ст.22 ЦК України, ст. 40, 95,149, 235, 237, 237-1 КЗпП України, Постановою КМУ №100 від 08.02.1995р. «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. №159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у в зв`язку з порушенням термінів їх виплати», Постанови ВСУ №4 від 31.03.1995 р. Про судову практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди ,суд-
В И Р І Ш И В :
Позов ОСОБА_1 до Шарівської сільської ради Білокуракинського району Луганської області,сільського голови Шарівської сільської ради Білокуракинського району Луганської області,сільського голови Управління Піднебенного О.П. про поновлення на роботі,визнання незаконним розпорядження про звільнення,стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди- задовольнити частково.
Визнати незаконним та скасувати розпорядження сільського голови Шарівської сільської ради Білокуракинського району Луганської області Піднебенного О.П. № 12 від 08.04.2016 року, яким звільнено ОСОБА_1 з посади техпрацівника згідно п.4 ст.40 КЗпП України.
Поновити ОСОБА_1 на посаді техпрацівника Шарівської сільської ради Білокуракинського району Луганської області з 08.04.2016 року.
Стягнути з Шарівської сільської ради Білокуракинського району Луганської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час оплати строку вимушеного прогулу з 11.04.2016р. по 22.04.2016р. у сумі 320 грн.50 коп. з врахуванням утримання прибуткового податку з фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.
Стягнути з Шарівської сільської ради Білокуракинського району Луганської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1000 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовити,як заявленим безпідставно.
Стягнути з Шарівської сільської ради Білокуракинського району Луганської області на користь держави судові витрати у сумі 1929 грн. 20 коп.
Рішення суду в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 та стягнення оплати за час вимушеного прогулу - підлягає негайному виконанню.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Луганської області через Білокуракинський районний суд Луганської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, що не були присутніми в судовому засіданні протягом цього ж строку з дня отримання копії рішення .
Суддя Білокуракинського районного суду
Луганської області Третяк О.Г.