Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" квітня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді Гончарука В.П.

при секретарі Красновій І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1. звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. З уразуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог просить суд стягнути з відповідача неустойку за прострочення сплати аліментів у сумі 360 330,42 грн., та витрати на правову допомогу.

Свої вимоги мотивувала тим, що згідно виконавчого листа № 2-6461, виданого 11.12.2009 року Оболонським районним судом м. Києва про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання доньки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 року народження, та доньки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно і до досягнення дітьми повноліття та про стягнення аліментів у розмірі 600,00 грн. в травні кожного року до 10.05 числа, та в серпні кожного року до 10.08 числа, загальну суму 600,00 грн, починаючи з 2010 року і до повноліття дітей. Таким чином відповідач своїх аліментних зобов'язань належним чином не виконує, у зв'язку з чим утворилась заборгованість за прострочення сплати аліментів неустойка (пеня), яка станом на 31.12.2015 року становить 360 330,42 грн.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, хоча повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. До початку судового засідання надав письмову заяву з прохання слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує. В разі неявки відповідача до суду просив розглянути справу в заочному порядку.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив.

На підставі ст.197 ч.2 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами.

Відповідно до ч.1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів що у даному випадку вбачається за доцільне.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі статтею 196 цього Кодексу при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, то строк виконання цього обов'язку буде різним, а тому кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Отже, пеня за прострочення зі сплати аліментів нараховується за кожним періодичним платежем окремо з дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, після чого розмір нарахованої пені за кожним щомісячним платежем підсумовується та визначається загальна сума пені за порушення аліментних зобов'язань.

Як встановлено в судовому засіданні, Оболонським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 2-6461, від 11.12.2009 року про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання доньки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 року народження, та доньки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно і до досягнення дітьми повноліття та про стягнення аліментів у розмірі 600,00 грн. в травні кожного року до 10.05 числа, та в серпні кожного року до 10.08 числа, загальну суму 600,00 грн, починаючи з 2010 року і до повноліття дітей

Враховуючи те, що відповідач як зазначено судом вище своїм правом з`явитися в суд і спростувати доводи позивача не скористався, пояснити ймовірні причини своєї невинуватості в утворенні зазначеного розміру заборгованості чи спростувати її розмір, суд, перевіривши його представленими позивачем доказами, приходить до висновку про задоволення позовних вимог і в частині стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

Виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, то за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується наступним чином: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, а загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць)

Із п.22 Постанови ПВСУ «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 вбачається, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначеної ст.196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку із несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст.197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості по аліментам від 16 січня 2016 року № 297, виданої Відділом державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, станом на 31 грудня 2015 року заборгованість ОСОБА_2 за прострочення сплати аліментів за виконавчим листом № 2-6461, виданого 11.12.2009 року Оболонським районним судом м. Києва становить 360 330,42 грн.

Таким чином, з викладеного вбачається, що за відповідачем наявна заборгованість за прострочення сплати аліментів за виконавчим листом № 2-6461, виданого 11.12.2009 року Оболонським районним судом м. Києва, яка станом на 31 грудня 2015 року становить 360 330,42 гривень.

З урахуванням правової позиції, висловленої ВСУ 01 липня 2015 року при розгляді справи №6-94цс15 (аналогічний висновок в постановах Верховного Суду України від 25 листопада та 16 грудня 2015 року), пеня є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст.196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому, сума заборгованості за аліменти за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи із того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць)

Щодо вимоги про стягнення з відповідача витрат в розмірі 2024,00 грн., пов'язаних із отриманням правової допомоги, то слід зазначити, що відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати на правову допомогу відшкодовуються, якщо вони пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права. До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною витрати. Недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

Згідно із зазначеною вище нормою склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки).

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.48 постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Однак в матеріалах справи відсутні документи, які б свідчили про понесення позивачем витрат, повязаних із отриманням за правиламист. 56 ЦПК України правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права.

Так, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано до суду договір про надання правовї допомоги № 45/06-15 від 19.06.2015 року, укладений між позивачем та адвокатом Степановим О.М., яким позивач уповноважує останню на представництво його інтересів, та довідку розрахунок гонорару адвоката Степанова О.Л., щодо надання правової допомоги на суму 2 923,20 грн.

Між тим, в порушення ч.1 ст. 60 ЦПК України позивачем не надано суду погодинного розрахунку фактично наданих та отриманих послуг (наданні правової допомоги), а також в матеріалах справи відсутні докази щодо сплати позивачем та отримання адвокатом зазначеної суми коштів.

Згідно положень ст. 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Таким чином, стороною позивача не надано доказів в обґрунтування заявленої суми отриманої правової допомоги, виходячи з чого суд не вбачає підстав для задоволення такої вимоги.

На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі поданих ними доказів.

У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Крім того, в порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 421 гривень 34 копійки.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 180, 196 СК України, ст. ст.3, 15, 57-61,84, 88, 210-212, 215, 224-226ЦПК України, постановами ВСУ від 01.07.2015, 25.11.2015 та 16.12.2015, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 360 330 (триста шістдесят тисяч триста тридцять) грн. 42 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. У разі якщо судове рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя