Справа № 464/9567/15 Головуючий у 1 інстанції: Радченко Е.А.
Провадження № 22-ц/783/1407/16 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Шумської Н.Л.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 17 грудня 2015 року у справі за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа - Міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 17 грудня 2015 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про встановлення факту, що він є за національністю «поляк» - відмовлено.

Дане рішення оскаржила представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подавши апеляційну скаргу, у якій зазначає, що суд не дав належної правової оцінки доводам заявника та наявним у справі доказам. Заявник вважає, що відомості про діда, які містяться в архівній довідці, належним чином доводять його приналежність до польської національності. Звертає увагу, що офіційне встановлення польського походження заявника тягне за собою абсолютного конкретні юридичні наслідки, зокрема, можливість отримання заявником карти поляка та набуття відповідних прав та гарантій, яку карта поляка передбачає.

Просить рішення Сихівського районного суду м. Львова від 17 грудня 2015 року скасувати та винести нове рішення, яким заяву ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Представник Міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції в судове засідання не з'явився, хоча про розгляд справи було повідомлено належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 73), про причини неявки суд не повідомлено та з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертався, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України здійснюється колегією суддів за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Згідно з положеннями ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Статтею 256 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які підлягають розгляду судом у порядку окремого провадження. Вказана норма не передбачає можливості розгляду у порядку окремого провадження заяв про встановлення факту національності. Хоча зазначений перелік справ, не є вичерпним, проте із змісту зазначених вище норм вбачається, що суд може встановлювати факти, які тягнуть для заявника правові наслідки.

Частина 2 вказаної статті передбачає, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ст. 300 ЦК України фізична особа має право на індивідуальність, на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно ст. 11 ЗУ "Про національні меншини в Україні" громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Відповідно до вимог ст. 13 ЗУ "Про національні меншини в Україні" громадяни, які належать до національних меншин, вільні у виборі обсягу і форм здійснення прав, що надаються їм чинним законодавством, і реалізують їх особисто, а також через відповідні державні органи та створювані громадські об'єднання.

Як визначено ст. 15 ЗУ "Про національні меншини в Україні" громадяни, які належать до національних меншин, національні громадські об'єднання мають право у встановленому в Україні порядку вільно встановлювати і підтримувати зв'язки з особами своєї національності та їх громадськими об'єднаннями за межами України, одержувати від них допомогу для задоволення мовних, культурних, духовних потреб, брати участь у діяльності міжнародних неурядових організацій.

Відповідно до наказу Міністерства юстиції України № 32/5/101 від 23 травня 2001 року Про затвердження Інструкції про порядок реєстрації актів громадянського стану в дипломатичних представництвах та консульських установах України та наказу Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 "Про затвердження Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання органи РАЦС не уповноважені реєструвати інформацію про національну приналежність фізичних осіб.

Судом встановлено, що в свідоцтві про народження ОСОБА_2, виданому Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції 31.07.2015 року, інформація про національність батьків відсутня, оскільки відсутня графа «Національність».

Матеріалами справи встановлено, що в архівній довідці № Ю-9 від 06.07.2015 року інформації про національність діда - ОСОБА_4 та матері заявника - ОСОБА_5 немає. (а.с. 8)

Згідно рішення Сихівського районного суду м. Львова від 09 вересня 2015 року заяву ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин - задоволено, та встановлено, що ОСОБА_2, 1965 року народження є онуком ОСОБА_4, 1911 року народження. (а.с. 10)

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в поданій заяві покликається, що встановлення факту приналежності ОСОБА_2 до національності «поляк» дозволить відносити його істинну національність і юридично підтвердити польське погодження його роду, однак належність до певної національності в Україні не підлягає реєстрації, оскільки не має будь-якого юридичного значення. З належністю особи до певної національності не пов'язується виникнення, зміна або припинення будь-яких цивільних прав та обов'язків.

Разом з тим, відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Cуду України №5 від 31 березня 1995 року "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" відповідно до статей 255, 271 Цивільного процесуального Кодексу України (ЦПК) в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

На підставі Указу Президента України № 70/99 від 27 січня 1999 року втратив чинність Указ Президента України від 31 грудня 1991 року № 24 "Про порядок зміни громадянами України національності", зміна національності чинним законодавством не передбачена. Не можуть розглядатися судами заяви про встановлення таких фактів, як належність до певної національності

Верховний Суд України у своєму Аналізі судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення від 2012 року зазначив, що не можуть бути встановлені у судовому порядку факти щодо належності до певної національності.

Відмовляючи в задоволенні позову районний суд прийшов до висновку про те, що належність особи до певної національності залежить від її вільного волевиявлення і для реалізації особою своїх прав у цій сфері не потребує встановлення цього факту судовим рішенням, а не зазначення в акті реєстрації цивільного стану національності заявника поляком, не перешкоджає заявнику дотримуватися польських звичаїв, традицій, культури та позиціонувати себе поляком, виявляти почуття національного самоусвідомлення.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції.

Щодо вимоги заявника про зобов'язання Міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції доповнити актовий запис про народження ОСОБА_2 № 4469 від 29.07.1965 року відомостями про національність, вказавши у графі «Відмітки» його національність - «поляк», то колегія суддів вважає, що така вимога може бути предметом розгляду позову ОСОБА_2 до Міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, який повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів не бере до уваги покликання апелянта про те, що офіційне встановлення польського походження необхідне для отримання карти поляка та набуття відповідних прав та гарантій, яку карта поляка передбачає, оскільки такі мотиви не наведені в заяві про встановлення факту, що має юридичне значення поданої до суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Окрім того не надано суду доказів заявником, що такий звертався в Посольство Республіки Польща для отримання карти поляка і йому з тих підстав відмовлено у видачі такої карти та які його немайнові права порушені.

Згідно ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищенаведеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміни рішення Сихівського районного суду м. Львова від 17 грудня 2015 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 17 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Л.Б. Струс

Судді М.М. Шандра

Н.Л. Шумська