Провадження №2/760/3015/16
Справа №760/4115/16-ц
У Х В А Л А

/про повернення позовної заяви/

29 березня 2016 року Суддя Солом'янського районного суду м. Києва Усатова І.А., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом Управління Пенсійного фонду України в Солом'янському районі м. Києва до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених коштів, -

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 02.03.2016 позовну заяву залишено без руху, позивачу наданий термін у 5 днів з моменту отримання копії ухвали для виправлення недоліків позовної заяви.

Однак, замість спати судового збору та надання відповідних документів, що підтверджують його сплату, позивач подав клопотання відповідно до якого просить суд відстрочити сплату судового збору по даній справі, посилаючись на те, що відповідно до тимчасового кошторису управління Пенсійного фонду України в Солом'янському районні м. Києва складеного на І квартал 2016 року кошти на сплату судового збору не передбачені.

До того ж, позивач вказав, що у Законі України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» кошти на сплату судового збору, які мали б виділятись державним органам, також не передбачено.

Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 29.03.2016 в задоволенні заяви Управління Пенсійного фонду України в Солом'янському районі м. Києва про відстрочення сплати судового збору - відмовлено.

Таким чином, вимоги ухвали судді Солом'янського районного суду м. Києва від 02.03.2016 не були виконанні, а саме в порушення вимог ч.5 ст. 119 ЦПК України не було подано доказів сплати судового збору.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

Суддя акцентує увагу позивача на тому, що право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року. Відтак в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Дотримання вимог ст.119 ЦПК України при пред`явленні позову в суд, в тому числі представлення оригіналу квитанції про сплату судового збору (ч.5 ст.119 ЦПК України) є імперативним правилом в тому числі і для суду.

Оскільки, позивачем відповідно до ухвали судді не виконано всі вимоги, які є передумовою відкриття провадження у справі, то позовна заява вважається неподаною і має бути повернута позивачу.

Керуючись ст. 119-121 ЦПК України, суддя -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву Управління Пенсійного фонду України в Солом'янському районі м. Києва до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених коштів - вважати неподаною та повернути позивачу.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Суддя: І. А. Усатова