Справа № 242/2726/16-ц
Провадження № 2/242/867/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2016 року м. Селидове

Селидівський міський суд Донецької області у складі: головуючого судді Кротінова В.О., при секретарі Яцканич А.В., за участю представника відповідача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Селидове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОКП «Донецьктеплокомуненерго» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із позовною заявою, в якій зазначила, що вона працювала бухгалтером І категорії на ВО ОКП «Донецьктеплокомуненерго» «Ясинувататепломережа». 24.09.2014 року наказом № 78-к звільнена за згодою сторін п.1 ст.36 КЗаП України. На день звільнення з роботи, відповідач нарахував їй заробітну плату за період з травня 2014 р. по вересень 2014 р. у сумі 17540,00 грн., яка не була їй сплачена. Нею була направлена позовна заява про стягнення заробітної плати до Добропільського міська районного суду Донецької області. 29.05.2015 р. нею було отримано копію рішення та виконавчого листа Добропільського міського районного суду Донецької області про стягнення з відповідача на її користь заробітної плати в розмірі 17540,00 грн., яку вона отримала 17.02.2016 р. Вважає, що відповідачем порушено норми ч.1 ст.116 КЗпП України в частині строків виплати суми нарахованої заробітної плати у сумі 17540,00 грн. при звільнені, а тому відповідач повинен виплатити їй середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто з 24.09.2014 р. по 17.02.2016 р., що складає 499 робочі дні, тому просить стягнути середній заробіток в розмірі 104260,92 грн. Також вважає, що їй було заподіяно моральну шкоду, яку вона оцінює в 24000,00 грн. та просить стягнути з відповідача.

Позивач в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Надала заяву, в якій просить розглянути справи без її участі, задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, в обґрунтування своїх заперечень зазначив, що з жовтня 2014 р. по теперішній час відповідач не має можливості отримати інформацію про розмір заборгованості та стан розрахунків з позивачем у ВО «Ясинувататепломережа», оскільки останні знаходяться в зоні проведення АТО на непідконтрольній українській владі території, тобто невиплата заборгованості по заробітній платі позивачу сталась не з вини відповідача, а в результаті настання обставин непереборної сили. Виконуючи рішення Добропільського міськрайонного суду по справі № 227/5006/14-ц відповідач 05.02.2016 р. перерахував позивачу суму заборгованості по заробітній платі в розмірі 17540,00 грн. До позовної заяви позивачем не було надано жодного доказу провини відповідача в несвоєчасному розрахунку. На підставі вищевикладеного, відповідач вважає, що несвоєчасна виплата заробітної плати позивачу сталася через обставини, які виключають вину в діях відповідача, як обов»язкової умови для задоволення вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Оскільки несвоєчасна виплата заробітної плати працівникам виникла через настання загальновідомих обставин непереборної сили, вважає, що це виключає наявність вини в діях відповідача, як обов»язкової умови для задоволення вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Крім того, вважає, що позивач не надала суду жодного належного доказу правильності розрахунку середнього заробітку та надані табуляграми не можуть бути прийняті як належний доказ. Також, вважає, що позивач втратив своє право на звернення до суду щодо стягнення середнього заробітку у зв»язку з пропущенням строків позовної давності. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

У відповідності до записів у трудовій книжці ОСОБА_3 24.05.2012 року була прийнята на посаду бухгалтера 1-ї категорії. З 30.09.2014 року у трудовій книжці значиться запис про звільнення з роботи за згодою сторін за ст. 36 КзпП України, згідно наказу № 78-к від 24.09.2014 року.

Як вбачається з копії виконавчого листа, виданого Добропільським районним судом Донецької області від 26.12.2014 р., рішенням Добропільського районного суду Донецької області з ОКП «Донецьктеплокомуненерго» на користь ОСОБА_2 стягнуто заборгованість по заробітній платі в розмірі 17540,00 грн. Виконавчий лист був отриманий 29.05.2015 р.

Згідно виписки ПАТ КБ «Приватбанк», 17.02.2016 р. на картку позивача було зараховано суму заробітної плати 17540,00 грн., стягнуту з ОКП «Донецьктеплокомуненерго».

Позивачка вважає, що відповідачем порушено норми ч.1 ст.116 КЗпП України в частині строків виплати суми нарахованої заробітної плати у сумі 17540,00 грн. при звільнені, а тому відповідач повинен виплатити їй середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто з 24.09.2014 р. по 17.02.2016 р.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звiльненнi працiвника виплата всiх сум, що належать йому вiд пiдприємства, установи, органiзацiї, провадиться в день звiльнення. Якщо працiвник в день звiльнення не працював, то зазначенi суми мають бути виплаченi не пiзнiше наступного дня пiсля пред'явлення звiльненим працiвником вимоги про розрахунок.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Як зазначив Конституційний Суд України в Рішенні від 24 грудня 2004 року № 22-рп/2004, забезпечення прав і свобод потребує, зокрема, законодавчого закріплення механізмів (процедур), які створюють реальні можливості для здійснення кожним громадянином прав і свобод (абзац четвертий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини).

Строки звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору як складова механізму реалізації права на судовий захист є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин.

Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012року №4-рп/2012 Конституційний Суд України дійшов висновку, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

Судом встановлено, що розрахунок з позивачкою дійсно був виконаний несвоєчасно, її право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягає захисту, однак не надала суду доказів на підтвердження поважних причин пропуску строку позовної давності.

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи положення вищезазначених норм, з урахуванням заяви представника відповідача щодо застосування строку позовної давності, суд приходить до висновку, що даний строк має бути застосований у правовідносинах, які виникли між сторонами по справі. З урахуванням пропуску строку позовної давності, суд приходить до висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Керуючись вимогами ч.1 ст.47, ч.1 ст.116, ч.1 ст.117, ч.1, 2 ст.233 КЗЩпП України, ч.3,4 ст.267 ЦК України, ст. 10, ст. 11, ст. 60, ст.88, ст. 212, ст. 213, ст. 214, ст. 215, ст. 224, ст. 225, ст. 226 ЦПК України,суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОКП «Донецьктеплокомуненерго» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку у сумі 104260 грн. 92 коп., моральної шкоди, у сумі 24000 грн. 00 коп. відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засідання під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя