печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2016 року Печерський районний суд м.Києва

в складі головуючого судді Остапчук Т.В.

при секретарі Котко А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, 3-тя особа Кабінет Міністрів України про стягнення трьох процентів річних та інфляційних витрат у зв'язку з порушенням зобов'язання,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся з позовом до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про стягнення трьох процентів річних та інфляційних витрат у зв'язку з порушенням зобов'язання. Позовні вимоги мотивовані тим, що постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 грудня 2010 року у справі № 2а-6019/2010 про визнання дій незаконними, зобов'язання провести перерахунок пенсії зобов'язано УПФУ в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя здійснити перерахунок і виплачувати позивачу пенсію в розмірі не нижче 6 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, починаючи з 1.12.2010 року, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, визначеного залежно від розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність відповідно до ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Вказана постанова ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 липня 2011 року залишена без змін. На підставі вказаних судових рішень позивачу підлягала до виплати сума у розмірі 33 789 грн. 60 коп. Проте, через відсутність коштів у державному бюджеті вказана сума виплачена позивачу 17 вересня 2014 року на підставі виконання рішення Європейського суду з прав людини. З урахуванням наведеного, позивач звернувся з цим позовом до суду та просив стягнути з державного бюджету 3% річних у розмірі 3785грн. 29 коп. та суму інфляційних втрат у розмірі 6538грн. 52 коп., моральну шкоду у розмірі 49 293 грн. за несвоєчасне виконання рішення суду за період з 24.12. 2010 року по 17 вересня 2014 року.

За заявою позивача судом було вирішене питання про заміну відповідача та прийняття заяви про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позивач просив стягнути з держави України в особі Державної казначейської служби України на його користь вказані кошти .

Позивач до судового засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Представник відповідача до судового засідання не з'явився з невідомих причин.

Тому, суд розглянув справу у відсутність вказаних осіб, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін.

Представник третьої особи Кабінету Міністрів України позовні вимоги не визнала, надала письмові заперечення, відповідно до яких на Кабінет Міністрів України не покладено відповідальність за невиконання рішення суду, а тому підстав для задоволення позову немає. Позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди позивачем не доведені

Заслухавши пояснення представника КМУ та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимоги, виходячи з такого.

Судом встановлено, що постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 грудня 2010 року у справі № 2а-6019/2010 про визнання дій незаконними, зобов'язання провести перерахунок пенсії зобов'язано УПФУ в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя здійснити перерахунок і виплачувати позивачу пенсію в розмірі не нижче 6 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, починаючи з 1.12.2010 року, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, визначеного залежно від розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність відповідно до ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Вказана постанова ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 липня 2011 року набрала законної сили .

Постанова Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 грудня 2010 року виконана лише на підставі виконання рішення Європейського суду з прав людини № 12895/08 від 9 січня 2014 року, що підтверджується постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 3 квітня 2015 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

Відповідно до статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід з'ясувати: чи існує зобов'язання між сторонами, чи це зобов'язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов'язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України).

Вказані положення відображені у правовій позиції, висловленій Верховним Судом України під час розгляду справи № 6-2759цс15.

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

З урахуванням наведеного, того, що спірні правовідносини виникли з адміністративних правовідносин щодо невиконання судового рішення в адміністративній справі, Законом України «Про виконавче провадження» передбачений порядок виконання судового рішення, то суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Також, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди у зв'язку з порушенням зобов'язання задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено факт завдання моральної шкоди, причинний зв'язок між невиконанням судового рішення та завданої моральною шкодою.

Оскільки позивач при пред'явлення позову був звільнений від сплати судового збору, то відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір компенсується за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. 625, 1167 ЦК України,та ст. 10, 57, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, 3-тя особа Кабінет Міністрів України про стягнення трьох процентів річних та інфляційних витрат у зв'язку з порушенням зобов'язання залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва через Печерський районний суд м.Києва протягом десяти днів з дня проголошення.Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Остапчук Т.В.