Справа № 456/2858/15 Головуючий у 1 інстанції: Сас С.С.
Провадження № 22-ц/783/2353/16 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Шумської Н.Л.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: ОСОБА_2, представників ОСОБА_3 ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, третя особа виконавчий комітет Стрийської міської ради про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03 лютого 2016 року відмовлено в позові.

Дане рішення оскаржила ОСОБА_2 подавши апеляційну скаргу, у якій зазначає, що районний суд прийшов до помилкового висновку, що ОСОБА_6 належним чином виконує свої батьківські обов'язки щодо сина ОСОБА_7. Звертає увагу, що відповідач тривалий час не сплачував аліменти на дитину та лише відкриття кримінального провадження за ухилення від сплати аліментів від 09.09.2015 року сприяло тому, що він почав погашати заборгованість. Звертає увагу, що суд не врахував пояснення сина ОСОБА_7, висновок органу опуки і піклування та рішення виконкому Стрийської міської ради № 141 від 18.06.2015 року, яким було рекомендовано позбавлення ОСОБА_6 батьківських прав, так як він продовжує не сплачувати аліменти, не бере жодної участі у вихованні сина, не цікавиться його здоров'ям.

Просить скасувати рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03 лютого 2016 року та ухвалити нове рішення, яким задоволити її позов.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2, представників ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 18.03.1995р. по 13.08.2013р.

Як вбачається із копії свідоцтва про народження, під час перебування сторін шлюбі у них народився син ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6)

Судом встановлено, що згідно інформації виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області від 16.02.2015 року №102 комісія з питань захисту прав дитини розглянувши заяву ОСОБА_2 та винесено рішення Комісії з питань захисту прав дитини від 10.02.2015р., згідно якого вирішено не давати згоди на позбавлення батьківських прав ОСОБА_6 відносно малолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області від 18.03.2015 року №65, розглянувши заяву ОСОБА_6 на участь у вихованні малолітнього сина, надано дозвіл ОСОБА_6 на зустріч з малолітнім сином ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з матір'ю ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1, в неділю з 12.00 год. до 15.00 год. (а.с. 38)

Рішенням виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області від 18.06.2015 року №141, розглянувши заяву ОСОБА_2, надано дозвіл на позбавлення батьківських прав ОСОБА_6 стосовно малолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з тим, що батько впродовж тривалого часу не бере участі у вихованні свого сина, не відвідує його, життям та здоров'ям не цікавиться, має заборгованість по сплаті аліментів. (а.с. 7)

Судом встановлено, що ОСОБА_2 отримує аліменти з пенсії пенсіонера ОСОБА_6, який перебуває на обліку в головному управлінні ПФУ в Львівській області на утримання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частини пенсії, до досягнення дитиною повноліття. (а.с. 62)

Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, при цьому, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до положень ст. 157 СК України, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Згідно п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитино повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 районний суд виходив з того, що судом не встановлено підстав передбачених ст. 164 СК України, для позбавлення ОСОБА_6 батьківських прав.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції виходячи із наступного.

Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що відповідно до ст. 165 СК з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад.

В апеляційному суді представник виконавчого комітету Стрийської міської ради - ОСОБА_5 підтвердила, що згідно рішення комісії з питань захисту прав дитини виконкому Стрийської міської ради від 10.02.2015р. вирішено не давати згоди на позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_6 відносно малолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1., у зв'язку з тим, що не має для цього вагомих підстав.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Покликання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що рішенням виконкому Стрийської міської ради № 141 від 18.06.2015 року надано дозвіл на позбавлення ОСОБА_6 батьківських прав, колегія суддів не бере до уваги, оскільки даний висновок носить лише рекомендаційний характер та такий є немотивований та необгрунтваний, а тому з урахуванням сукупності всіх обставин, сам по собі не може бути підставою для позбавлення відповідача батьківських прав.

Згідно ч.6 ст. 19 Сімейного кодексу України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Окрім того, стаття 12 Конвенції про права дитини зобов'язує держав-учасниць (якою є Україна) забезпечити дитині, здатній формулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, і цим поглядам має приділятися належна увага згідно з віком дитини та зрілістю.

Колегія суддів вважає, що районний суд належним чином оцінив пояснення сина ОСОБА_7, його вік та прийшов до обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Окрім того встановлено, що ОСОБА_6 сплачує аліменти ОСОБА_2, що підтверджується матеріалами справи та долученими в апеляційному суді квитанціями від 14.03.2016р. та 07.04.2016р., що спростовує доводи ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_6 ухиляється від виконання батьківських обов'язків.

Інших підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, які передбачені ч. 1 ст. 164 СК України, ОСОБА_2 в обгрунтування заявлених нею позовних вимог не наведено та належними і допустимими доказами не обгрунтовано.

Згідно ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Окрім того районний суд врахував докази поведінки батька у сукупності з доказами про вчинення ним дій спрямованих на відновлення повноцінного спілкування з сином з врахуванням рішення виконавчого комітету Стрийської міської ради № 65 від 18.03.2015р. «Про дозвіл гр. ОСОБА_6 на участь у вихованні малолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.»

Суд першої інстанції повно, всебічно та об'єктивно з'ясувавши обставини справи, надавши належну оцінку рішенню комісії з питань захисту прав дитини від 09.06.2015р. щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_6, який є необґрунтований та немотивований, дійшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_6, третя особа виконавчий комітет Стрийської міської ради про позбавлення батьківських прав.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Л.Б. Струс

Судді М.М. Шандра

Н.Л. Шумська