АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Рубан С.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Кравець В.А.

при секретарі Перетятько А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Левашов Олександр Геннадійович про визнання договору дарування недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16 вересня 2016 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Левашов Олександр Геннадійович про визнання договору дарування недійсним.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість,невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовільнити позовні вимоги.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу.

Відповідач та її представник проти апеляційної скарги заперечили.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа приватний нотаріус КМНО Левашов О.Г. про визнання договору дарування недійсним.

Свої вимоги мотивував тим, що в провадженні Дарницького районного суду м. Києва знаходиться цивільна справа № 753/6880/15-ц за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання квартири об'єктом права спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування на 1/2 частку квартири.

У позовній заяві позивач просить визнати квартиру АДРЕСА_1 об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_7 і ОСОБА_4 та визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2, після смерті ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_1 є сином ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

За період шлюбу батька із ОСОБА_4 була придбана у власність квартира АДРЕСА_2, яка була оформлена на ім'я ОСОБА_4.

Позивач є єдиним спадкоємцем ОСОБА_7.

25.02.2016 року ОСОБА_4 була подарована квартира АДРЕСА_2 своїй доньці - ОСОБА_5

Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левашовим Олександром Геннадійовичем та зареєстровано в реєстрі за № 5448508.

На момент посвідчення нотаріусом договору дарування ОСОБА_4 приховала факт існування судового спору щодо квартири, який триває з 4 квітня 2015 року.

В заяві від 03.02.2016 року, яка була подана представником ОСОБА_4 - ОСОБА_9 зазначено, що ОСОБА_4 не була належним чином повідомлена про дату, місце, і час розгляду цивільної справи № 753/6880/15-ц, і просили відкласти розгляд справи на розумний строк , що підтверджує той факт, що з 3 лютого 2016 року відповідач ОСОБА_4 дізналась про розгляд цивільної справи № 753/6880/15-ц та брала участь у судових сіданнях.

В заяві від 26 лютого 2016 року, яка була подана представником ОСОБА_4 зазначено, що вона не є власником нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

ОСОБА_5 також приймає участь у розгляді цивільної справи № 753/6880/15- ц та являється у даній справі третьою особою.

При поданні заяви про прийняття спадщини для оформлення свідоцтва про право на спадщину, нотаріус позивачу відмовила, в зв'язку з відсутністю у спадкоємця правовстановлюючого документу на квартиру. Після чого через Двадцять другу державну нотаріальну контору було відправлено лист ОСОБА_4 від представника позивача з проханням надати правовстановлюючий документ на квартиру, який є підтвердженням того, що відмовідачі знали про відкриття спадкової справи ще до наявності спору в суді.

Отже, відповідачі брали участь у судових засіданнях, однак, не зважаючи на вказані обставини, 25.02.2016 року уклали між собою договір дарування спірної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 з метою приховання майна від звернень на його стягнення при виконанні рішення суду, тобто ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вчинили фіктивний правочин, з іншою метою, ніж та, що передбачена правочином.

Посилаючись на вищезазначене позивач просить суд визнати недійсним договір дарування квартири за адресою: АДРЕСА_2, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левашовим Олександром Геннадійовичем, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 25.02.2016 року.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції вірно виходив з наступного.

Судом встановлено, що 25.02.2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був укладений договір дарування квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2, відповідно до якого ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_5 вищевказану картиру, яка в свою чергу прийняла дарунок з усіма правовими наслідками, які виникають з суті даного правочину.

В той же день приватним нотаріусом Левашовим О.Г. було проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на вказану квартиру.

Отже, був здійснений перехід права власності на нерухоме майно від однієї сторони за договором до іншої, який і є в свою чергу основною метою та правовим наслідком укладання договору дарування.

Згідно ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлюються цим правочином.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину.

Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

У даній справі судом першої інстанції вірно встановлено, що на виконання договору дарування відповідачами вчинено дії на виконання саме цього правочину.

Згідно ч.ч.1 і 2 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

В результаті вчинення даного договору дарування, виходячи із того, що позивач не є стороною даного правочину, то з правової точки зору позивач ніяк не пов'язаний з предметом договору дарування.

Твердження представника позивача, що сторони договору дарування вчинили його з метою приховання майна від звернень на його стягнення за рішенням суду, не підтверджено в суді,оскільки жодних рішень суду щодо нерухомого майна яке є предметом договору дарування представником позивача і позивачем до матеріалів справи не надано.

Тобто, позивач посилається на обставину яка може настати, що є припущенням та не може бути взято до уваги при ухваленні рішення у даній справі.

Крім того, як вбачається із пояснень відповідачів, дарування квартири матір'ю своїй дочки є цілком логічним кроком, враховуючи той факт, що донька утримувала майно з 1998 року по теперішній час, оскільки позивачка протягом останніх сімнадцяти років проживає окремо від доньки, створила свою сім"ю, а в квартирі проживає її неповнолітня онука та мали намір здійснити цей договір починаючи з моменту коли ОСОБА_4 перестала фактично проживати у квартирі з 2007 року, та переїхала жити у садовий будинок у Фастівському районі Київської області у зв'язку з необхідністю доглядати за своєю похилою матір'ю.

Ці доводи відповідачів не спростовані позивачем в суді.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що всі обґрунтування позивачем своїх позовних вимог базуються на припущеннях, не відповідають нормам чинного законодавства та не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідно до закону судовому захисту підлягає порушене право, а відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для ухвалення рішення про відмову у позові.

У даній справі порушення прав позивача укладенням відповідачами договору дарування судом не встановлено, а позивачем не доведено порушення його права відповідачами у даній справі доказами відповідно до приписів статей 58-59 ЦПК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 вересня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий: Судді: