Справа № 509/1480/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 року Овідіопольський районний суд Одеської області в складі:

Головуючого судді Куркана М.М.

при секретарі Савченко М.В.

з участю представників позивача ОСОБА_1 наукового центра «Інститут виноградарства і виноробства ім. В.Є. Таїрова» - ОСОБА_2, ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5

представника органу опіки та піклування Овідіопольської РДА ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в смт. Овідіополь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 наукового центру «Інститут виноградарства і виноробства ім. В.Є. Трофімова «ОСОБА_1 академії аграрних наук України до ОСОБА_4, ОСОБА_7,

«Про визнання втратившими право на користування жилим приміщенням та виселення з наданням іншого жилого приміщення»

та за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 наукового центру «Інститут виноградарства і виноробства ім. В.Є. Таїрова» ОСОБА_1 академії аграрних наук України, третя особа без самостійних вимог Овідіопольська районна державна адміністрація Одеської області

«Про визнання права на приватизацію квартири та зобовязання звернутись до Овідіопольської районної державної адміністрації з клопотанням про виключення квартири з статусу службової», -

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2015 р. позивач ОСОБА_1 науковий центр «Інститут виноградарства та виноробства» ім. В.Є. Таїрова звернувся до суду з вищевказаним позовом в якому зазначав, що відповідач ОСОБА_4 працювала на підприємстві позивача з 02 квітня 2004 року по 29.09.2014 р.

У звязку з посадами, які займала Панасюк, останній та членам її сімї на підставі договору найма відомчого жилого приміщення №15 від 28.04.2012 р. була надана у користування кв. №416, будинку №8, мкр. «Радужний» смт Таїрово, Овідіопольського району, Одеської області. Цим же договором було передбачено, що на випадок розірвання трудового договору з позивачем, відповідач та члени його сімї повинні звільнити вказану квартиру.

Після розірвання трудового договору відповідач ОСОБА_4 та члени її сімї у добровільному порядку звільнити квартиру відмовились, не дивлячись на те, що відповідачу та її доньці було запропоновано переселитись у іншу квартиру, яка належить позивачу та розміщена в АДРЕСА_1, повністю придатну для проживання.

З наведених підстав позивач вимушений звернутись до суду та просити суд постановити рішення, яким визнати відповідачів втратившими право на користування квартирою №416, масив «Радужний», житлового масиву «Ульянівка», Овідіопольського району, Одеської області.

Виселити відповідача ОСОБА_4 з її неповнолітньою донькою ОСОБА_8 з наданням іншого жилого приміщення, а саме квартири АДРЕСА_2.

Відповідача ОСОБА_7 виселити з квартири №416 без надання іншого жилого приміщення.

У судовому засіданні представник позивача вимогу позивача підтримав.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 позов не визнала, оскільки вважала, що особа, яку вона представляє та її донька мають право на приватизацію спірної квартири. Крім того, спірна квартира знаходиться за межами смт. Таїрово, а законом передбачено надання іншого житла в результаті виселення у межах того ж населеного пункту, де знаходиться квартира з якої особа виселяється.

Відповідач ОСОБА_7 у судові засідання не зявлявся, про час та місце слухання справи сповіщався належним чином, у звязку з чим суд вважав за можливе розглянути справу у відсутність вказаного відповідача.

Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Овідіопольської РДА ОСОБА_6 не заперечувала, що житло, яке розміщене в квартирі №3, вул. 40 річчя Перемоги, смт. Таїрово, відповідає відповідним нормам для проживання у ньому Панасюк та її неповнолітньої доньки. Разом з тим вважала, що позов задоволенню не підлягає.

Представник третьої особи ОСОБА_1 академії аграрних наук України у судове засідання не зявився. ОСОБА_9 у своїх письмових поясненнях, направлених до суду позов Інституту підтримала повністю та просила суд слухати справу відсутність її представника.

Відповідач ОСОБА_4 у травні 2015 р. у свою чергу звернулась до суду з вищевказаним позовом, у якому зазначала, що дійсно з 2004 р. вона працювала на різних, у тому числі, і на керівних посадах Інституту виноградарства та виноробства ім. В.Є. Таїрова.

28 квітня 2012 р. між нею та відповідачем за її позовом був укладений договір найму відомчого жилого приміщення №15, відповідно до умов якого їй та членам її сімї надавалась у користування квартира №416, буд. №8, масив «Радужний», Овідіопольського району, Одеської області.

ОСОБА_9 квартира була надана їй у звязку з її трудовими відносинами з відповідачем.

На теперішній час у вказаній квартирі проживає вона та її неповнолітня донька Крістіна, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після розірвання трудових відносин з позивачем, останній направив їй вимогу про виселення з вказаної квартири у іншу квартиру, саме у квартиру АДРЕСА_3.

Запропоноване житло не є рівноцінним житлу, яке є у квартирі №416, у звязку з чим вона відмовилась виселятись з вказаної квартири.

Крім того, вона за власний рахунок значно поліпшила стан спірної квартири, у звязку з чим її вартість значно зросла.

Також вважала, що у звязку з тим, що пропрацювала в Інституті більш як десять років має право на приватизацію спірної квартири, але відповідач не бажає виключити спірну квартиру з числа службових, що позбавляє її можливості вказану квартиру приватизувати.

З вказаних підстав просила суд визнати за нею право на приватизацію квартири №416 та зобовязати відповідача звернутись до Овідіопольської РДА з клопотанням про виключення спірної квартири з числа службової.

Ухвалою суду від 14.08.2015 р. вказані справи за вищевказаними позовами були обєднані в одне провадження (а.с.105).

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 позов останньої підтримав.

Представник відповідача за позовом Панасюк, позов останньої не визнав, оскільки вважав, що вимоги позивача суперечать базовим нормативним документам, які передбачають порядок приватизації державного житлового фонду, у тому числі, і відомчого.

Заслухавши пояснення сторін, пояснення та думку третіх осіб, дослідив письмові докази по справі, суд вважає, що позов Інституту виноградарства та виноробства ім. В.Є. Таїрова підлягає задоволенню, а позов Панасюк задоволенню не підлягає з наступних підстав:

Відповідно до ст. 124 Житлового Кодексу України робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою,організацією підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ним проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ст.125 того ж Кодексу без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не можуть бути виселено:

- осіб, які пропрацювали на підприємстві, установі, організації, не менш як десять років

- одиноких осіб з неповнолітніми дітьми, які проживають разом з ними.

Відповідно до ст.126 ч.1 того ж Кодексу надане громадянам у звязку з виселенням з службового жилого приміщення інше жиле приміщення має відповідати вимогам, передбаченим частиною другою статті 114 цього Кодексу.

Відповідно до ст.114 ч.2 того ж Кодексу надане громадянам у звязку з виселенням інше жиле приміщення повинно знаходитись у межах даного населеного пункту і відповідати встановленим санітарним і технічним вимогам.

Судом встановлено, що позивачу - Інституту виноградарства та виноробства ім. В.Є. Таїрово, як державному підприємству на праві власності належить квартира №416, с. Мізікевича, масив «Радужний» ж/масив «Ульянівка», Овідіопольського району,Одеської області (а.с.8).

У квітні 2004 р. ОСОБА_4 була прийнята на роботу на підприємство позивача (а.с.66).

28 квітня 2012 р. на підставі рішення комісії з житлових питань ННЦ «ІВІВ ім. В.Є. Таїрова» була надана вищевказана квартира (а.с.13).

28 квітня 2012 року між вказаним Інститутом та відповідачем ОСОБА_4, у звязку з трудовими відносинами останньої з названим Інститутом та на підставі вищевказаного рішення був укладений договір найма відомчого жилого приміщення, відповідно до умов якого Панасюк та членам її родини надавалась у володіння та користування вказана вище квартира. Розділом ІУ п.20 вказаного договору було передбачено, що у випадку розірвання трудового договору наймач та члени його сімї зобовязані звільнити відомче житло (а.с.12).

28 квітня 2012 р. ОСОБА_4 та членам її родини, до складу якої входив чоловік ОСОБА_7 та донька ОСОБА_8 був виданий ордер на вселення до квартири №416 (а.с. 62).

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 11.11.2013 р., яке набрало законної сили 02.12.2013 р. шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 був розірваний (а.с.10). Рішенням цього ж суду донька Крістіна залишилась проживати з ОСОБА_4

Наказом позивача № 96-к від 15.09.2014 р. відповідач ОСОБА_4 була звільнена з підприємства позивача за власним бажанням з 29.09.2014 р. (а.с.15).

Після звільнення з підприємства позивача, останнім, як то було передбачено договором найму жилого приміщення, було запропоновано відповідачу ОСОБА_4 разом з її донькою звільнити спірні квартиру з наданням відповідачці іншого жилого приміщення квартири №3, яка розміщена у будинку №55, вул. 40 річчя Перемоги, смт. Таїрово, Овідіопольського району, Одеської області, яка належить позивачу на праві власності (а.с.14) та відповідає санітарним та технічним нормам.

Відповідач виконати вимоги позивача відмовилась.

Оскільки відповідач порушила вимоги договору найму жилого приміщення, який нею не заперечується і є чинним до цього часу, житло яке запропоновану відповідачці відповідає технічним та санітарним нормам, позов Інституту і підлягає задоволенню.

Що стосується заперечень представника відповідача ОСОБА_4, в тій частині, що спірна квартира і квартира, яку пропонується позивачем відповідачці не відповідає вимогам ст. 114 ч.2 Житлового Кодексу, оскільки знаходиться в іншому населеному пункті, суд до уваги взяти не може, оскільки і с. Мізікевича і смт. Таїрово відносяться до однієї селищної ради, а саме Таїровської с/ради. Крім того, при укладанні вищевказаного договору найму жилого приміщення, у самому договорі було зазначено адресу спірної квартири: АДРЕСА_4.

Не може суд також взяти до уваги доводи представника відповідача ОСОБА_4 і в тій частині, що особою, яку вона представляє значно поліпшився стан спірної квартири, у звязку з чим значно зросла її вартість, оскільки ні відповідачем ні її представником не надано суду жодного допустимого доказу, який би підтвердив, що кошторис витрат на проведення капітального ремонту або значного поліпшення жилого приміщення, яку вона повинна, відповідно до п. 6 пп «д» вказаного вище договору найму надати позивачу на затвердження та письмовий дозвіл позивача на проведення таких робіт , який передбачений п.6 пп. «е» вказаного договору складалась та затверджувалась Інститутом виноградарства та виноробства, а також те, що останній давав згоду на проведення таких робіт.

Відмовляючи у позові ОСОБА_4, суд виходив з того, що вимоги, які заявила ОСОБА_4 не ґрунтуються на Законі України «Про приватизацію державного житлового фонду» та інших підзаконних актів.

Суд також вважає за необхідне, відповідно до ст.88 ЦПК України стягнути з відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_7 на користь позивача судові витрати по справі, які складаються з витрат по сплаті судового збору у сумі 121 гр. 80 коп.

Керуючись ст.10, 11, 88, 209, 214, 215, 217, 218 ЦПК, ст.124, 125, 126 ч.1 Житлового Кодексу України, Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 р. суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 наукового центру «Інститут виноградарства і виноробства ім. В.Є. Таїрова» ОСОБА_1 академії аграрних наук України - задовольнити.

Визнати ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 такими, що втратили право користування квартирою №416, яка розміщена в будинку №8, с. Мізікевича, житлового масиву «Ульянівка», масив «Радужний», Овідіопольського району, Одеської області.

Виселити ОСОБА_4, ОСОБА_8 з квартири №416, будинку №8, с. Мізікевича, житловий масив «Ульянівка», масив «Радужний», Овідіопольського району, Одеської області з наданням іншого житла, а саме квартири №3, яка розміщена на вул. 40-річчя Перемоги, буд.55, смт. Таїрово, Овідіопольського району, Одеської області.

Виселити ОСОБА_7 з квартири №416, будинку №8, жилого масиву «Ульянівка», масив «Радужний», Овідіопольського району, Одеської області без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути з Панасюк ОСОБА_4 ОСОБА_10 на користь ОСОБА_1 наукового центру «Інститут виноградарства і виноробства ім. В.Є.Таїрова» ОСОБА_1 академії аграрних наук України судові витрати у сумі 60 грн. 90 коп. з кожного.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 наукового центру виноградарства і виноробства ім. В.Є. Таїрова «ОСОБА_1 академії аграрних наук України про визнання права на приватизацію квартири та зобовязання подати до Овідіопольської районної державної адміністрації клопотання про виключення квартири з статусу службової відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до палати по цивільним справам апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги через Овідіопольський районний суд на протязі десяти днів з дня проголошення рішення

Суддя: М.М.Куркан