У Х В А Л А

іменем україни

06 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О. П.,

суддів: Гончара В. П., Остапчука Д. О.,

Дербенцевої Т. П., Попович О. В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про поділ спільного майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 21 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, у якому, посилаючись на те, що оскільки автомобіль марки «Chevrolet Aveo TC58U», д. н. з. НОМЕР_1, 2008 року випуску, був придбаний у період зареєстрованого шлюбу із відповідачем, то він є спільною сумісною власністю подружжя. З урахуванням того, що автомобіль зареєстрований за відповідачем та перебуває у його користуванні, а на її утриманні знаходиться малолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, просила стягнути з відповідача грошову компенсацію в сумі 79 700 грн, що становить 2/3 частини вартості вказаного автомобіля.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12 червня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 21 вересня 2015 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 червня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 Ѕ частини вартості автомобіля марки «Chevrolet Aveo TC58U», д. н. з. НОМЕР_1, 2008 року випуску, в розмірі 58 275 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ухвалене у справі рішення апеляційного суду просить скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що хоч спірний автомобіль і був спільним сумісним майном подружжя, проте за спільною згодою подружжя у період зареєстрованого шлюбу був відчужений на користь матері відповідача ОСОБА_5, правочин про відчуження якого позивач не оспорювала.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив із того, що відповідач у період зареєстрованого з ОСОБА_3 шлюбу без її згоди відчужив спірний автомобіль своїй матері ОСОБА_5, тому позивач має право на компенсацію Ѕ частини його вартості.

Проте з такими висновками апеляційного суду повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

Судами встановлено, що з 15 жовтня 2011 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 січня 2015 року розірвано.

20 червня 2012 року ОСОБА_4 у період шлюбу з ОСОБА_3 на підставі довідки-рахунку КІМ 629662 придбав автомобіль марки «Chevrolet Aveo TC58U», д. н. з. НОМЕР_1, 2008 року випуску (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2).

22 жовтня 2014 року право на вказаний автомобіль зареєстровано за ОСОБА_5

Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилалась на те, що своєї згоди на відчуження спірного автомобіля ОСОБА_5 вона не давала.

Згідно з ч. 3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив із того, що оскільки спірний автомобіль був придбаний у період шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а останній у свою чергу не порушував питання про визнання автомобіля особистою приватною власністю як такого, що придбаний за особисті кошті, то в силу вимог ст. 60 СК України спірний автомобіль є спільним сумісним майном подружжя, право власності на який в рівних частках має кожний із подружжя.

У той же час, вирішуючи спір по суті та вважаючи, що спірний автомобіль був відчужений за відсутності згоди позивача, на порушення приписів ст. ст. 212, 303 ЦПК України апеляційний суд не з'ясував правової природи правочину, на підставі якого було відчужено спірний автомобіль, які правовідносини у зв'язку з цим виникли та які правові наслідки настали у зв'язку з його укладанням.

Крім того, визначаючи грошову компенсацію у розмірі Ѕ частини вартості спірного автомобіля, суд виходив із вартості середньої комплектації такого автомобіля на час розгляду справи в суді.

У той же час апеляційний суд не звернув уваги на те, що розмір компенсації за належну частку у майні, яке є спільною сумісною власністю подружжя та відчужене без згоди одного з подружжя, визначається із суми, за яку це майно було продано, а не із вартості аналогічного автомобіля на момент вирішення спору.

Зазначене питання апеляційним судом не досліджувалося, та з цього приводу в рішенні апеляційного суду відсутні будь-які висновки.

Порушення апеляційним судом при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому ухвалене у справі рішення апеляційного суду не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу вимог ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 21 вересня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. П. Касьян

Судді: В. П. Гончар

Т. П. Дербенцева

Д. О. Остапчук

О. В. Попович