Ухвала

іменем україни

13 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Остапчука Д.О., Попович О.В., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Красногвардійська районна у м. Дніпропетровську рада, про усунення перешкод, знесення самочинно зведеної споруди та приведення земельної ділянки у попередній стан, за касаційною скаргою ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_6 на заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2015 року,

вс т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про знесення самочинно зведеної споруди та приведення земельної ділянки d попередній стан.

Зазначав, що він є власником 31/100 частини будинку № АДРЕСА_1, іншими співвласниками вказаного будинку є ОСОБА_2, якій належить 13/100 частин цього будинку, ОСОБА_3 - 19/100 частин, ОСОБА_4 - 13/100 частин, ОСОБА_5 - 14/100 частин та ОСОБА_7 - 10/100 частин.

Відповідач здійснила самочинне будівництво нового будинку на місці старого на самовільно захопленій спільній території, без згоди на те інших співвласників, зведена будівля перекриває доступ інших співвласників до своїх часток.

Посилаючись на викладене й на те, що таке будівництво здійснено відповідачем з порушенням правил будівництва, за відсутності будь яких дозволів та проектної документації, без виділення для цього земельної ділянки, ОСОБА_1 просив позов задовольнити та зобов'язати ОСОБА_2 знести за власні кошти зведену нею споруду та привести земельну ділянку в попередній стан.

Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2015 року, позов задоволено.

Усунуто ОСОБА_1 перешкоди у користуванні прибудинковою територією 31/100 частки жилого будинку № АДРЕСА_1, шляхом зобовязання ОСОБА_2 знести самочинно зведеного будинку літ С-1 загальною площею 184,9 кв. м, жилою площею 81,6 кв. м, що розташований по АДРЕСА_1 та привести земельну ділянку у попередній стан.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_6 просить ухвалені в справі судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК Українипід час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону судові рішення в повному обсязі не відповідають.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що здійснене відповідачем самочинне будівництво порушує права позивача, й такі права можуть бути відновлені шляхом знесення самочинно зведеного будинку та приведення земельної ділянки у попередній стан.

Проте погодитися з такими висновками судів не можна.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 є власником 31/100 частин будинку № АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, виданого 08 листопада 2014 року.

Крім позивача співвласниками жилого будинку № АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 (власник 13/100 частин), ОСОБА_3 (власник 19/100 частин), ОСОБА_4 (власник 13/100 частин), ОСОБА_5 (власник 14/100 частин) та ОСОБА_7 (власник 10/100 частин), що підтверджується листом комунального підприємства «Дніпропетровське МБТІ» Дніпропетровської обласної ради № 6718 від 23 червня 2014 року.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4 ст. 376 ЦК України , житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

У розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК Українисамочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а і об'єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Згідно з ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

Як роз'яснено в п. 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» відповідно до вимог ст. 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування.

У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (ст. 391 ЦК України), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (ч. 4 ст. 376 України та ст. 391 ЦК України).

З урахуванням змісту вищевказаних правових норм в поєднанні з положеннями ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

Зазначені положення узгоджуються з нормами ст. ст. 15, 16 ЦК України та ст. 3 ЦПК України , відповідно до ч. 3 якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК Українивизначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, з урахуванням цих правових норм правом звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак, суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і, залежно від встановленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Разом із тим, ч. 7 ст. 376 ЦК Українипередбачено, що у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

З роз'яснень, викладених у п. 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Відповідно до ст. 57 ЦПК Українидоказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 59 ЦПК Українипередбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 60 ЦПК Українина сторін покладено обов'язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ст. 212 ЦПК Українисуд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо за своїм внутрішнім переконанням. Результати оцінки доказів відображаються в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Суди попередніх інстанцій у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 304, 315 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернули; не встановили всіх дійсних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема статусу земельної ділянки на якій здійснено відповідачем будівництво будинку, не перевірили за яких обставин зведено таке будівництво, належним чином не з'ясували чи є воно самочинним й таким, що порушує права позивача, з урахуванням доводів відповідача про те, що частина домоволодіння на яке позивач отримав свідоцтво про право власності зруйнована й фактично не існує, крім того останній не має ні права власності, ні права користування спірною земельною ділянкою, не визначилися чи має ОСОБА_1. право вимоги про знесення самочинного будівництва; взагалі не дослідили можливості перебудови спірної будівлі та чи вирішувалося таке питання між сторонами у добровільному порядку, унаслідок чого не встановили наявність перешкод ОСОБА_1 у користуванні будь-яким майном; у достатньому обсязі не визначилися з характером спірних правовідносин й правовою нормою, що їх регулює, а відтак дійшли передчасного висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позову.

За таких обставин, оскаржувані рішення судів, які не відповідають вимогам ст. ст. 213-214 ЦПК України не можуть вважатись законними й обґрунтованими, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: Т.П. Дербенцева

Д.О.Остапчук

О.В.Попович

В.О.Савченко