Справа № 415/678/16-ц
Провадження № 2/415/514/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.16 року

Лисичанський міський суд Луганської області

у складі: головуючого судді Бойко С.Л.,

при секретарі Нестеренко С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лисичанська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ТОВ «Лисичанськспецбуд» про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Лисичанського міського суду із позовною заявою до ТОВ «Лисичанськспецбуд» про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилається на те, що 23.02.2000 року позивач був прийнятий на посаду майстра у ТОВ «Лисичанськспецбуд». 01.01.2002 року він був призначений на посаду виконувача робіт, а 13.09.2004 року призначений на посаду начальника дільниці №4. 03.03.2015 року позивач звільнився з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Починаючи з жовтня 2012 року відповідач несвоєчасно сплачував заробітну плату, внаслідок чого, на момент його звільнення з підприємства, заборгованість з заробітної плати становить 26 578,65 грн. Станом на 16.02.2016 року заборгованість з заробітної плати складає 17 978,65 грн. На день звільнення бухгалтерія ТОВ «Лисичанськспецбуд» повинна була нарахувати розрахункові та провести їх виплату, але до цього моменту позивачу не видали розрахунковий лист та остаточного розрахунку не зробили. Відповідно дол. ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. На день предявлення позову сума середнього заробітку, яку відповідач повинен сплатити на його користь за час затримки розрахунку складає 41 719,93 грн. (159,12 грн. середній заробіток за 2015 рік; 240 кількість днів затримки у 2015 році (159,12х240= 38 188,80 грн); 153,50 грн. середній заробіток за 2016 рік; 23 кількість днів затримки у 2016 році (153,50х23= 3 530,50 грн.), а всього 38 188,80 + 3 530,50 = 41 719,30 грн. На підставі викладеного, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 17 978,65 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 04 березня 2015 року по 17 лютого 2016 року.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, позовні вимоги підтримав згідно наданого підприємством розрахунку середнього заробітку за час затримки виплати в сумі 19 412,64 грн. та згідно довідки про заборгованість з заробітної плати в розмірі 17 978,65 грн. Просив справу розглядати у його відсутність.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, позовні вимоги в частині заборгованості з заробітної плати в розмірі 17 978,65 грн. визнав у повному обсязі, в частині середнього заробітку за час затримки виплати визнав згідно наданого ними розрахунку в сумі 19 412,64 грн..

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Згідно з трудовою книжкою, серії БТ-І від 2259280, заповненою 23 листопада 2000 року, на підставі наказу № 187к від 20.11.2000 року, ОСОБА_1 23.11.2000 року прийнятий майстром до ТОВ «Лисичанськспецбуд». 01 січня 2002 року переведений на в.о. виробника робіт на підставі наказу №1а від 03.01.2002 року. 13 вересня 2004 року призначений на посаду начальника дільниці №4 на підставі наказу № 693к від 13.09.2004 року.

03.03.2015 року, на підставі наказа № 47 від 03.03.2015 року, ОСОБА_1 звільнений за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.

Отже, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем з 23.11.2000 року до 03.03.2015 року.

Відповідно до ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII (2148-08) від 19.10.73), Держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно довідки, виданої ТОВ «Лисичанськспецбуд», заборгованість з заробітної плати ОСОБА_1 на момент звільнення 03.03.2015 року складає 26 578,65 грн.; станом на 16.02.2016 року 17 978,65 грн.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Так, в судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем з 23.11.2000 року до 03.03.2015 року.

Відповідно до довідки, виданої ТОВ «Лисичанськспецбуд», середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період з 04.03.2015 року по 31.12.2015 року становить: 122 дня х 159,12 грн.=19 412,64 грн.

Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, середньомісячна зарплата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата.

Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Отже, у відповідача мається заборгованість з виплати заробітної плати позивачу у розмірі 17 978,65 грн. та середній заробіток позивача за час затримки розрахунку по заробітній платі за період з 04.03.2015 року по 31.12.2015 року, тобто за 122 робочих дня становить 19 412,64 грн. (122дн.х159,12 грн.).

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Лисичанськспецбуд» про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 551,20 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України ст. 43 Конституції України, ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII (2148-08) від 19.10.73), ст.ст. 116, 117 КЗпП України, абз. 3 п. 2, п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року, Законом України «Про судовий збір», суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ТОВ «Лисичанськспецбуд» про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, задовольнити.

Стягнути з ТОВ «Лисичанськспецбуд» на користь ОСОБА_1 нараховану але не виплачену заробітну плату за період часу з 01.10.2012 року по 03.03.2015 року у розмірі 17 978 (сімнадцять тисяч девятсот сімдесят вісім) грн. 65 коп. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку за період з 04.03.2015 року по 31.12.2015 року у сумі 19 412 (девятнадцять тисяч чотириста дванадцять) грн. 64 коп.

Стягнути з ТОВ «Лисичанськспецбуд» судовий збір на користь держави у сумі 551( пятсот пятдесят одну) грн. 20 коп.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині сплати заборгованості з заробітної плати та середнього заробітку за один місяць.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Лисичанський міський суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя

Лисичанського міського суду ОСОБА_3