У Х В А Л А

іменем україни

13 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О. П.,

суддів: Гончара В. П., Остапчука Д. О.,

Дербенцевої Т. П., Попович О. В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за касаційними скаргами Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 червня 2015 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 27 жовтня 2015 року та ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Одеської області від 27 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), посилаючись на неналежне виконання ОСОБА_3 умов кредитного договору від 28 грудня 2007 року № 2-608/ФК-07ІП, звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як поручителя 431 065 грн 46 коп. заборгованості за вказаним договором та судові витрати.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 23 червня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» 320 030 грн тіла кредиту за договором від 28 грудня 2007 року № 2-608/ФК-07ІП. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 27 жовтня 2015 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 червня 2015 року в частині відмови в задоволенні позову про стягнення відсотків та комісії скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» 80 680 грн 86 коп. заборгованості за відсотками та 9 014 грн 60 коп. комісії.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалені у справі судові рішення просить скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалене у справі рішення апеляційного суду просить скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційних скарг та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарги підлягають частковому задоволенню на таких підставах.

Частково задовольняючи позов ПАТ «Дельта Банк», суд першої інстанції виходив із того, що оскільки ОСОБА_3 останній платіж за кредитним договором здійснив 18 травня 2010 року, то у банку виникло право вимоги до останнього з 30 червня 2010 року, проте з позовом банк звернувся лише 30 травня 2014 року, тому позивач має право на повернення заборгованості за тілом кредиту у межах трирічного строку позовної давності - з травня 2011 року по травень 2014 року - у розмірі 320 030 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову про стягнення процентів за користування кредитом та комісії, суд першої інстанції виходив із того, що внаслідок бездіяльності позивача щодо належного повідомлення боржника про перехід прав до нового кредитора, не надання йому відповідних доказів та зазначення рахунку, на який останній має сплачувати заборгованість, має місце прострочення кредитора у даному зобов'язанні, тому боржник не несе відповідальності за прострочення сплати процентів та комісії.

Відмовляючи в задоволенні позову до поручителя, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки позивач не звернувся до поручителя протягом шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням, тобто до 20 грудня 2010 року, то порука ОСОБА_4 є припиненою.

Змінюючи мотиви відмови в задоволенні позову до поручителя, апеляційний суд виходив із того, що шестимісячний строк, у межах якого позивач повинен звернутися до поручителя, слід рахувати з моменту, коли позивач направив повідомлення про дострокове стягнення кредиту, тобто з 08 лютого 2012 року, а не з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення відсотків та комісії та ухвалюючи в цій частині нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд виходив із обґрунтованості позивачем зазначених вимог.

Проте з такими висновками апеляційного суду повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 28 грудня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (далі - ТОВ «Український промисловий банк») та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 2-608/ФК-07ІП, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 359 800 грн зі сплатою 12 % річних за користування кредитом, а останній зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти за його користування до 27 грудня 2038 року.

Цього ж дня на забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між ТОВ «Український промисловий банк», ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 2-608/ZФКОР-07, згідно з умовами яких остання взяла на себе зобов'язання відповідати перед банком нарівні з боржником як солідарний боржник у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за зазначеним кредитним договором (п. п. 1-5 договору поруки).

30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь АТ «Дельта Банк».

Пунктом 4.2.5 кредитного договору сторони передбачили право банку достроково повністю повернути кредит, сплатити проценти за фактичний період користування кредитом, комісії, штрафні санкції (за наявності) та інші платежі за цим договором у разі настання будь-якого з випадків, передбачених п. 6.2 цього договору, у тому числі, у разі порушення позичальником строків платежів, що встановлені цим договором. Зобов'язання, передбачене цим пунктом, повинно бути виконане позичальником протягом 30 календарних днів з дати отримання позичальником відповідної письмової вимоги від банку.

Згідно з п. 6.3 кредитного договору у разі невиконання позичальником вимоги про дострокове виконання зобов'язань за цим договором у встановлений строк банк має право стягнути примусово (в т.ч. шляхом звернення стягнення на заставлене майно, стягнення заборгованості з поручителів тощо, та/або шляхом договірного списання) всю заборгованість за цим договором (кредит, проценти, комісії, штрафна санкції та інші платежі).

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Крім того, аналіз положень ч. 4 ст. 559 ЦК України щодо припинення поруки у випадку невстановлення у договорі поруки строку її дії якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя дає підстави вважати, що цей строк має обчислюватись саме із встановленого сторонами строку виконання зобов'язання, який визначений строком дії кредитного договору.

На користь цього свідчить зміст ст. 529 цього Кодексу, яким передбачено право боржника виконати зобов'язання частинами та обов'язок кредитора прийняти виконану частину зобов'язання.

Тобто законодавець розрізняє такі поняття як зобов'язання та частина зобов'язання.

У диспозиції ч. 4 ст. 559 ЦК України зазначено про строк виконання саме зобов'язання, а не його частин для обрахування шестимісячного строку для пред'явлення вимоги до поручителя і таким, у справі, яка розглядається, є строк повернення кредиту у повному обсязі, визначений кредитним договором, а не окремих його частин, оскільки згідно з умовами кредитного договору предметом зобов'язання є кредит, який складається із всієї суми переданих позичальнику коштів і надається на певний період.

У той же час, вирішуючи спір по суті та вважаючи, що позивачем пропущено шестимісячний строк пред'явлення вимоги до поручителя, який слід рахувати з моменту, коли позивач направив повідомлення про дострокове стягнення кредитної заборгованості - 08 лютого 2012 року, на порушення приписів ст. ст. 212, 303 ЦПК України апеляційний суд не звернув уваги на те, що направлення повідомлення про дострокове стягнення кредиту не свідчить про автоматичну зміну строку виконання основного зобов'язання, оскільки згідно з п. п. 4.2.5, 6.2, 6.3 кредитного договору у кредитора виникає право на повернення всієї суми заборгованості за кредитом у разі невиконання позичальником вимоги про дострокове виконання зобов'язань за цим договором протягом 30 календарних днів з дня отримання відповідної вимоги. Про таке було зазначено і в досудовій вимозі від 08 лютого 2012 року (а. с. 232).

У матеріалах справи будь-які докази отримання боржником вказаної вимоги відсутні.

Проте, вирішуючи спір по суті, на порушення приписів ст. 303 ЦПК України апеляційний суд на зазначене уваги не звернув та не з'ясував, чи була отримана відповідачем така вимога та коли саме, чи змінився за встановлених обставин строк виконання основного зобов'язання, якщо так, то з якої дати.

Крім того, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові про стягнення процентів за кредитом та комісії та ухвалюючи в цій часині нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд не навів будь-яких мотивів неправильного застосування у цій частині вирішення спору судом першої інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права; не зазначив, за який період стягуються проценти та комісія, та за якою процентною ставкою вони нараховані.

Разом із тим, у мотивувальній частині рішення апеляційний суд помилково послався на незастосування судом першої інстанції приписів ст. 376 ЦК України, яка спірних правовідносин не регулює.

Порушення апеляційним судом при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому ухвалене у справі рішення апеляційного не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу вимог ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Дельта Банк» та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 27 жовтня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. П. Касьян

Судді: В. П. Гончар

Т. П. Дербенцева

Д. О. Остапчук

О. В. Попович