Справа №642/2023/16-ц
Провадження №2/642/367/16
Ленінський районний суд м.Харкова
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13 липня 2016 року

Суд у складі: Головуючого судді Євтіфієв В.М.;

Секретаря Пшеничної Т.М.;

За участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, третьої особи: Службу у справах дітей Ленінського району Управління у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, в особі представника ОСОБА_4:

розглянув у відкритому судовому засідання цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа Службу у справах дітей Ленінського району Управління у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про надання дозволу на виїзд за кордон дітей, надання дозволу на оформлення документів,

В С Т А Н О В И В:

В мотивуванні вимог позивачка вказала, 23 серпня 2008 р. Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між мною, ОСОБА_5 та ОСОБА_2, про що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис № 431.

Від шлюбу ми маємо двох дітей сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що в Книзі реєстрації народжень 18 березня 2009 року зроблено відповідний актовий запис № 1276 та доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, про що 14.03.2013 р. складено відповідний актовий запис № 220.

Сторони разом не проживають. Діти проживають разом з позивачкою

Рідна мати позивачки, ОСОБА_8 (Волосовцова) та рідна сестра, ОСОБА_9 (Волосовцова) і відповідно бабуся та тітка дітей, постійно мешкають у Німеччині. У звязку з цим, вони не мають можливості бачитись з онуками та племінниками. В свою чергу діти не можуть спілкуватися з рідними бабусею та тіткою.

Вже декілька років, мати та сестра запрошують їх у Німеччину, з забезпеченням позивачки та дітей житлом, можливих додаткових витрат. Однак, через безпідставну відмову відповідача від оформлення нотаріально посвідченого дозволу на виїзд дітей за кордон, діти не в змозі перетнути межі України.

Позивачка не має наміру залишатися на постійне місце проживання в Німеччині, оскільки має постійне місце проживання в м. Харкові, старша дитина - син ОСОБА_6 з 01 вересня 2016 р. має піти до першого класу Харківської гімназії № 172 Харківської міської ради, молодша донька з 01 вересня 2016 р. починає відвідувати ДНЗ (ясла-садок) № 180. Виїзд з дітьми до Німеччини має на меті спілкування з родиною (матірю та сестрою), підтримання родинних стосунків, вони будуть розуміти своє походження, також це позитивно відобразиться на їх інтелектуальному, духовному та фізичному розвитку, позитивно вплине на стан здоровя, сприятиме розширенню їх кругозору і ніяким чином не зашкодить інтересам дітей.

Діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Тому позивачка вимагає:

Надати дозвіл малолітньому ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 (зареєстрований за адресою: 61093 м. Харків, вул. Рилєєва, 71, фактично мешкає за адресою: 61013 АДРЕСА_1) на тимчасовий виїзд за межі України, у період з 01 липня 2016 р. по 31 серпня 2016 р., у супроводі його матері, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_1, без згоди та супроводу його батька - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, ІПН НОМЕР_2.

Надати дозвіл малолітній ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстрована за адресою: 61093 м. Харків, вул. Рилєєва, 71, фактично мешкає за адресою: 61013 АДРЕСА_1) на тимчасовий виїзд за межі України, у період з 01 липня 2016 р. по 31 серпня 2016 р., у супроводі її матері, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_1, без згоди та супроводу її батька - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, ІПН НОМЕР_2.

Надати дозвіл матері, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_1, на виготовлення проїзного документу, паспорту громадянина України для виїзду закордон, отримання відповідних віз та дозволів в консульських та інших дипломатичних установах на тимчасовий виїзд за межі України для малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 (зареєстрований за адресою: 61093 м. Харків, вул. Рилєєва, 71, фактично мешкає за адресою: 61013 АДРЕСА_1), без згоди його батька - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, ІПН НОМЕР_2.

Надати дозвіл матері, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_1, на виготовлення проїзного документу, паспорту громадянина України для виїзду закордон, отримання відповідних віз та дозволів в консульських та інших дипломатичних установах на тимчасовий виїзд за межі України для малолітньої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстрована за адресою: 61093 м. Харків, вул. Рилєєва, 71, фактично мешкає за адресою: 61013 АДРЕСА_1), без згоди її батька - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, ІПН НОМЕР_2.

Відповідач в наданих запереченнях суду вказав:

Свої вимоги ОСОБА_5 обґрунтовує тим, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі разом із ОСОБА_2 Від цього шлюбу у подружжя є двоє дітей ОСОБА_6. ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7. ІНФОРМАЦІЯ_6. Мати та рідна сестра ОСОБА_5 постійно проживають у Німеччині в зв'язку з цим вони не мають можливості бачитися з онуками та племінниками. Вже декілька років мати та рідна сестра позивача запрошують позивача разом з дітьми відвідати їх у Німеччині з забезпеченням позивача та дітей житлом, харчуванням і покриванням можливих додаткових витрат. Однак через безпідставну відмову відповідача від оформлення нотаріально посвідченого дозволу на виїзд дітей за кордон, діти не в змозі перетнути межі України.

Звертаючись із позовною заявою про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України без згоди батька, позивач у мотивувальні частині позову посилається на те, що планує разом із дітьми відвідати Німеччину, де проживають матір та сестра позивача. Однак у своїх вимогах після слова не зазначає, про те, просить дозвіл для своїх малолітніх дітей на тимчасовий виїзд за межі України саме до Німеччини і більше того, не зазначає жодну іншу країну, куди просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд.

Це означає, що у випадку задоволення позовних вимог позивача, ОСОБА_5 буде мати змогу вивезти дітей до будь-якої країни світу і батько дитини не зможе реалізовувати свої права та виконувати свої обов'язки щодо своїх неповнолітніх дітей.

Про те. що у рішенні суду повинна бути зазначена країна, до якої суд надає дозвіл особі, яка не досягла 16-ти річного віку на тимчасовий виїзд за межі України свідчить численна судова практика як безпосередньо Ленінського районного суду міста Харкова (справи № 642/7275/15-ц. № 642/4394/13-ц.) так і судова практика Апеляційного суду Харківської області (справи № 638/1754/15-ц . 621/2261/15-ц ).

Фактично рішення суду про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітнього за кордон без згоди іншого із батьків заміняє нотаріально посвідчену згоду другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, передбачену п. п. 3. 4. 5 Правил перетинання державного кордону громадянами України, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку.

Крім того, хотілося б зазначити, що докази, якими позивач обґрунтовує запрошення своїх матері та сестри на виїзд до Німеччини не можуть вважаться належними доказами з таким обґрунтуванням.

Відповідно до ст. 64 ЦГІК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них. що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

До позовної заяви позивачем було додано копії запрошень від ОСОБА_8 та ОСОБА_9 датовані березнем 2016 року.

Вважаємо, що суду необхідно критично віднестися до цих документів з таких міркувань:

Вищезазначені документи подані в копіях, і немає в матеріалах справи оригіналів запрошень. Відповідач сумнівається в тому, що ці запрошення взагалі існують.

Запрошення від ОСОБА_9 взагалі не підписане, що викликає сумнів у його існуванні.

Під Запрошенням до Німеччини від ОСОБА_8 міститься її підпис, однак до матеріалів справи було додано копію документів, що посвідчують особу ОСОБА_8, однак підписи па цих документах складно назвати однаковими.

У своїй позовній заяві ОСОБА_10 просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітніх дітей за межі України на період з 01 липня 2016 року до 31 серпня 2016 року. Однак у запрошеннях до Німеччини від ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не міститься інформації, на який період вони запрошують ОСОБА_10 з дітьми в гості.

Крім того, до матеріалів справи було додано кілька документів, що посвідчують особу ОСОБА_9, однак особистий підпис ОСОБА_9 на цих документах суттєво між собою відрізняються.

Звертаємо увагу суду, що у запрошеннях до Німеччини йдеться про те. що ОСОБА_9 та ОСОБА_8 забезпечать ОСОБА_10 та неповнолітніх дітей харчуванням житлом і покриють усі можливі додаткові витрати, а також проте, що па час перебування в Німеччині ОСОБА_10В може проживати за вказаною у запрошені адресою. Однак до матеріалів справи не додано жодних документів які підтверджують, що у ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є можливість забезпечити проживання та додаткові витрати, а також чи є вони власником житла чи можливо мають якесь інше речове право на житло, в яке запрошують ОСОБА_10 з дітьми.

Крім того, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 проживають за різними адресами, тоді виникає логічне питання, а де все ж таки буде проживати ОСОБА_10 з дітьми на території Німеччини.

Окремо хотілося б звернути увагу не те. що до матеріалів справи було додано копію свідоцтв про шлюб ОСОБА_8 та ОСОБА_9, однак ці документи не переведені на українську мову, встановити зміст цих документів не можливо і у відповідача виникає сумнів у їх оригінальності.

Крім того, ОСОБА_5 повідомляє, що відповідач безпідставно не оформляє дозволу на виїзд дітей за кордон. Крім того, ОСОБА_5 повідомляє суд. що не має наміру залишатися на постійне місце проживання в Німеччині, оскільки старший син повинен йти до Харківської гімназії № 172, а донька почне відвідувати дитячий садок № 180.

ОСОБА_2, не безпідставно не оформляю дозвіл на виїзд дітей за кордон. вважаэ, що основна мета ОСОБА_5 є саме виїзд з дітьми на постійне проживання за кордон.

Такі сумніви у виникли виходячи з таких аргументів:

ОСОБА_5 починаючи з 2009 року ніде не працює, офіційного джерела доходів, крім допомоги держави на неповнолітніх дітей, у неї немає, шлюб між сторонами має більше формальний характер, шлюбно-сімейних відносин з ОСОБА_5 не підтримуємо. До матеріалів справи не додано ні довідки з Харківської гімназії № 172, ні довідки з дитячого садка № 180 які б свідчили, що діти будуть навчатися в цих освітніх закладах.

Крім того, і ОСОБА_8. і ОСОБА_11 є громадянами ОСОБА_12 і мають право в будь-який момент самостійно приїхати на територію України, щоб побачитися зі своїми внуками та племінниками.

Саме виходячи із вищезазначеного вважаю, що основною метою виїзду ОСОБА_5 за кордон з дітьми є бажання змінити своє місце проживання і позбавити позивача можливості спілкуватися зі своїми дітьми.

Ось чому позивачем не надано свого дозволу на вивіз дітей за кодон ні тимчасово, ні постійно.

Отже відповідач вимагає: У задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей Ленінського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України малолітніх дітей, без згоди та супроводу батька та на виготовлення проїзних документів відмовити в повному обсязі.

Представник позивачки на позові наполягав. В пояснені вказали, обставини викладені в мотивуванні позову, уточнивши що виїзд передбачає до Німеччини.

Відповідач, представник відповідача. позовні вимоги не визнали. В поясненнях наданих суду вказали обставини викладені в письмових запереченнях проти надання дозволу про виїзд дітей за кордон.

Представник третьої особи позов визнали частково. В поясненнях вказали, що позивач надав недостатньо доказів в обґрунтування позовних вимог, а тому вони заперечують проти дозволу на виїзд за кордон.

Вислухавши пояснення сторони, дослідивши та оцінивши в сукупності докази матеріалів справи, судом встановлені наступні факти та обставини:

Статтями 10 ч.3, 11 ЦПК України визначено: Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає позовні вимоги на підставі наданих доказів в межах заявлених вимог.

Проте, статтями 57, 60 ч.1, 3, 4 ЦПК України визначено: Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає доведеним факт. що 23 серпня 2008 р. Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб сторонами, ОСОБА_5 та ОСОБА_2, про що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис № 431.

Сторони мають двох дітей сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що в Книзі реєстрації народжень 18 березня 2009 року зроблено відповідний актовий запис № 1276 та доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, про що 14.03.2013 р. складено відповідний актовий запис № 220.

Сторони разом не проживають. Діти проживають разом з позивачкою, що визнає відповідач, а тому вказані обставини не потребують доказуванню.

Рідна мати позивачки, ОСОБА_8 (Волосовцова) та рідна сестра, ОСОБА_9 (Волосовцова) і відповідно бабуся та тітка дітей, постійно мешкають у Німеччині та запрошують позивачку разом з дітьми у Німеччину. Означені факти підтвердженні копіями запрошень, визнані відповідачем. Однак, відповідач від оформлення нотаріально посвідченого дозволу на виїзд дітей за кордон, відмовляється.

Статтею 141 СК України передбачені рівні права батьків, що до виховання дітей.

Згідно ч. 2 ст. 154 Сімейного кодексу України батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини.

Згідно з ст.ст. 150, 157 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов'язаний брати участь у її вихованні та утриманні.

Згідно ст.8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» зазначається, що кожна дитина має-право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до Законів України.

Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

За змістом ч. 1 ст.3, ст. 18 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 р. (ратифікована постановою ВРУ від 27.02.1991 р. № 789-ХІІ), та ч. 7 і ч. 8 ст. 7 СК України усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин мають здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 313 Цивільного кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими незабороненими законом засобами захищати свої права і свободи від їх порушень.

Підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов'язків батьків і дітей, інших членів сім'ї та родичів визначаються Сімейним кодексом України (СК України).

Регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом, зокрема, з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку.

Відповідно до ч.ч. 7. 8. 9 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України. Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст.4 Закону України „Про порядок виїзду з України і вїзду в ОСОБА_12 громадян України: За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Порядок виїзду за кордон дітей-громадян України визначено законодавчими га нормативними актами, основними з них є:

Закон України «Про порядок виїзду з України і в"їзду в ОСОБА_12 громадян України» від 21січня 1994 року № 3857-Х1І);

Постанова Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України».

Відповідно до п.н. 3. 4. 5 Правил перетинання державного кордону громадянами України, виїзд з України громадян, які не досяглії 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18- річного віку.

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16- річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі.

Враховуючи вимоги норм закону, позивачка вимагає надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітніх дітей за межі України на період з 01 липня 2016 року до 31 серпня 2016 року. Однак у запрошеннях до Німеччини від ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не міститься інформації, на який період вони запрошують ОСОБА_10 з дітьми в гості.

У запрошеннях до Німеччини йдеться про те, що ОСОБА_9 та ОСОБА_8 забезпечать ОСОБА_10 та неповнолітніх дітей харчуванням житлом і покриють усі можливі додаткові витрати, а також проте, що під час перебування в Німеччині ОСОБА_10В може проживати за вказаною у запрошені адресою. Однак до матеріалів справи не додано жодних документів які підтверджують, що у ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є можливість забезпечити проживання та додаткові витрати, а також чи є вони власником житла, чи можливо мають якесь інше речове право на житло, в яке запрошують ОСОБА_10 з дітьми.

Крім того, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 проживають за різними адресами, що ставить під сумнів місце проживання ОСОБА_10 з дітьми на території Німеччини.

Позивачка у мотивуванні вимог повідомляє, що відповідач безпідставно не оформляє дозволу на виїзд дітей за кордон. Але ОСОБА_2, вважає, що основна мета ОСОБА_5 є саме виїзд з дітьми на постійне проживання за кордон.

На думку суду така правова позиція заслуговує на увагу з наступних підстав:

Так, позивачка повідомляє суд, що не має наміру залишатися на постійне місце проживання в Німеччині, оскільки старший син повинен йти до Харківської гімназії № 172, а донька почне відвідувати дитячий садок № 180.

На твердження відповідача, що не спростовано позивачкою, ОСОБА_5 починаючи з 2009 року ніде не працює, офіційного джерела доходів, крім допомоги держави на неповнолітніх дітей, у неї немає. До матеріалів справи не додано ні довідки з Харківської гімназії № 172, ні довідки з дитячого садка № 180 які б свідчили, що діти будуть навчатися в цих освітніх закладах.

Крім того, і ОСОБА_8 і ОСОБА_11 є громадянами ОСОБА_12 і мають право в будь-який момент самостійно приїхати на територію України, щоб побачитися зі своїми внуками та племінниками.

Отже, виїзд дітей на певний період часу до Немеччини не знайшла свого підтвердження в судовому засідання. А відтак виїзд безпосередньо порушить право відповідача, щодо прийняття участі в вихованні дітей, спілкуванні та інше, що в свою чергу не відповідає вищеозначеним нормам Закону.

Отже, з аналізу доказів яки підтвердили обставини на яки посилається відповідач та відповідають положенням закону.

Керуючись ст.6, 7, 10, 11, 14, 88, 212-215, ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа Службу у справах дітей Ленінського району Управління у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про надання дозволу на виїзд за кордон дітей, надання дозволу на оформлення документів, відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції, шляхом подачі апеляційної скарги у 10-денний строк з дня його проголошення або отримання копії рішення особами, які беруть участь у справі але не були присутні у судовому засіданні.

Суддя: В.М.Євтіфієв