Провадження №: 4-с/752/158/16
У Х В А Л А

Іменем України

18.10.2016 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Мирошниченко О.В.

з участю секретаря Мархотко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Лазарєвої Альони Ігорівни від 22 липня 2016 року, -

в с т а н о в и в:

Скаржник звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва зі скаргою, в якій просила скасувати постанову державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Лазарєвої А.І. від 22 липня 2016 року про накладення штрафу у виконавчому провадженні № 51416182, як таку, що винесена за відсутності законних на то підстав.

В обґрунтування поданої скарги зазначено про те, що на виконанні у державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Лазарєвої А.І. перебуває виконавче провадження № 51416182, відкрите 15.06.2016 року з примусового виконання виконавчого листа № 2-20/12, виданого 08.06.2016 року Голосіївським районним судом м. Києва про зобов'язання ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_4 у здійсненні права власності на будинок № АДРЕСА_1. Постановою державного виконавця від 22.07.2016 року за невиконання рішення суду на скаржника накладено штраф у розмірі 170 грн. ОСОБА_1 зазначає, що дії державного виконавця щодо винесення постанови про накладення штрафу є протиправними, оскільки відповідно до акту опису та арешту майна від 20.11.2014 року та акту державного виконавця про передачу майна, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, на відповідальне зберігання ОСОБА_5, що складені державним виконавцем Святошинського ВДВС, вказане нерухоме майно описане, арештоване та передане на відповідальне зберігання щу у листопаді 2014 році ОСОБА_5 12.07.2016 року скаржником про вказані обставини повідомлено державного виконавця, шляхом направлення листа про існування об'єктивних причин, які перешкоджають виконанню судового рішення.

У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги скарги та просив їх задовольнити з наведених у скарзі обставин.

Представник Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві - не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Вислухавши пояснення представника заявника, вивчивши матеріали справи за скаргою, судом встановлено наступне.

Порядок розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби України під час виконання судового рішення, ухваленого за правилами Цивільного процесуального кодексу України, визначено розділом VII вказаного Кодексу в рамках здійснення судового контролю за виконанням судових рішень.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції закону, що діяла на момент спірних правовідносин, (далі - Закон) встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані, зокрема, на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших Законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Ст.2 Закону визначено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу. Інші органи, установи, організації і посадові особи провадять окремі виконавчі дії у випадках, передбачених законом, у тому числі відповідно до ст.5 цього Закону, на вимогу чи за дорученням державного виконавця.

Відповідно до ст.19 Закону саме державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

В ході розгляду скарги, судом встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 17.06.2013 року та додатковим рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14.08.2013 року, у задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про розірвання договору купівля-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 23 вересня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хоружик І.Г. за реєстровим номером 6594 - відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 та ОСОБА_1 про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку № АДРЕСА_1 від 23.09.2002 р., про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку № АДРЕСА_1 від 29.10.2003 р., укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_8, та про визнання за ним права власності на житловий будинок № АДРЕСА_1, задоволено. Визнано недійсними абз.4 п.5, п.6, п.8 договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 23 вересня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хоружик І.Г. за реєстровим номером 6594. Визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 29 жовтня 2003 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д. за реєстровим номером 1726. Визнано за ОСОБА_4 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 з відповідними господарчими та побутовими будівлями та спорудами: сарай (2 поверха) під літерою «Б», басейн під літерою «В» та іншими спорудами згідно договору купівлі-продажу від 23 вересня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хоружик І.Г. за реєстровим номером 6594, з моменту укладання цього договору, з усіма поліпшеннями (перебудовами, прибудовами, надбудовами), разом загальною площею 1385 кв.м. Визнано недійсним п.8.2 договору позики між Стампером Віллом Гавардом та ОСОБА_1 від 21 жовтня 2003 року. Визнано недійсним договір оренди між Стампером Віллом Гавардом та ОСОБА_1 від 1 грудня 2006 року. Зобов'язано ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_4 у здійсненні права власності будинком № АДРЕСА_1.

Рішенням Апеляційного суд м. Києва від 03.11.2015 року, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17.06.2013 року скасовано в частині позовних вимог ОСОБА_4 про визнання права власності на житловий будинок № АДРЕСА_1, та постановлено в цій частині нове, яким позовні вимоги задоволено частково. Визнано за ОСОБА_4 право власності на житловий будинок № АДРЕСА_1, згідно договору купівлі-продажу від 23.09.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хоружик І.Г. за реєстровим номером 6594, з моменту його укладення. В іншій частині рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17.06.2013 року та додаткове рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14.08.2013 року, залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.04.2016 року, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17.06.2013 року, додаткове рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14.08.2013 року, в частині, що не скасована апеляційним судом, та рішення Апеляційного суду м. Києва від 03.11.2015 року, залишено без змін.

На підставі вказаних вище судових рішень, Голосіївським районним судом м. Києва 08.06.2016 року видано виконавчий лист № 2-20/12 про зобов'язання ОСОБА_11 не чинити перешкод ОСОБА_4 у здійсненні права власності будинком № АДРЕСА_1.

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, регламентований Главою 7 Закону.

За змістом положень ч. 1 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції Закону, яка діяла на момент спірних відносин), (далі - Закон), після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення.

У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до ст. 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

З витребуваних та досліджений у судовому засіданні копій матеріалів виконавчого провадження, судом встановлено, що постановою державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 15.06.2016 року відкрито виконавче провадження № 5146182 з примусового виконання виконавчого листа № 2-20/12, виданого 08.06.2016 року. Надано строк боржнику ОСОБА_1 на самостійне виконання судового рішення до 22 червня 2016 року.

06.07.2016 року постановою державного виконавця виправлено помилку у постанові від 15.06.2016 року про відкриття виконавчого провадження.

Копія постанови про відкриття виконавчого провадження від 15.06.2016 року отримана боржником 25.06.2016 року.

29.06.2016 року ОСОБА_1 направлено електронне повідомлення на адресу державного виконавця Лазарєвої А.І., в якому повідомлено, що присуджене стягувачу майно відсутнє в натурі, що унеможливлює виконання судового рішення боржником, у зв'язку із чим остання звернулась до суду із заявою про зміну способу та порядку виконання судового рішення у відповідності до положень ст. 373 ЦПК України.

07.07.2016 року державним виконавцем складено вимогу, якою зобов'язано боржника ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_4 у здійсненні права власності будинком № АДРЕСА_1, та призначено виїзд 14.07.2016 року за вказаною вище адресою з метою перевірки виконання судового рішення.

Згідно акту державного виконавця від 14.07.2016 року відкладено проведення виконавчих дій на інший день, у зв'язку із призначенням до розгляду 14.07.2016 року заяви боржника про зміну способу і порядку виконання судового рішення.

15.07.2016 року державним виконавцем складено вимогу, якою зобов'язано боржника ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_4 у здійсненні права власності будинком № АДРЕСА_1, та призначено виїзд 22.07.2016 року за вказаною вище адресою з метою перевірки виконання судового рішення.

Відповідно до акту державного виконавця від 22.07.2016 року, останньою здійснено виїзд за адресою: АДРЕСА_1 та встановлено, що боржник за вказаною адресою відсутня, ворота та калітка зачинені, у зв'язку із чим відсутня можливість проходу до будинку.

Постановою державного виконавця від 22.07.2016 року на боржника накладено штраф у розмірі 170 грн. за невиконання судового рішення.

Разом з тим, з наданих скаржником ОСОБА_1 доказів, що приєднані до матеріалів справи та досліджені у судовому засіданні, вбачається, що 05.07.2016 року остання зверталась до державного виконавця із заявою про існування обставин, що унеможливлюють виконання судового рішення, на підтвердження яких боржником надавались державному виконавцю копію акту опису й арешту майна, складеного 20.11.2014 року, державним виконавцем ВДВС Святошинського РУЮ в м. Києві, а також копію акту від 28.11.2014 року про передачу майна за адресою: АДРЕСА_1, на відповідальне зберігання.

З аналогічною заявою боржник ОСОБА_1 зверталась до державного виконавця і 21.07.2016 року.

Факт отримання державним виконавцем заяв ОСОБА_1 та доданих до них документів, стверджується відмітками про отримання відділу державної виконавчої служби, проставленими на екземплярах заяв боржника.

Суд зазначає, що відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», накладення штрафу є одним із видів юридичної відповідальності, яка настає у випадку невиконання боржником без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії.

У даному конкретному випадку, при вирішенні питання щодо правомірності накладення на боржника штрафу, як виду юридичної відповідальності, встановленої Законом, слід виходити з того, чи були наявні поважні причини у боржника, що унеможливили виконання останньою рішення, чи вказане рішення не було виконано боржником у встановлений державним виконавцем строк без поважних на то причин.

Згідно вимог ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Зібрані у справі докази у своїй сукупності доводять ту обставину, що станом на 22.07.2016 року у боржника ОСОБА_1 існували об'єктивні обставини, які унеможливили виконання останньою рішення суду, у зв'язку із чим таке рішення не було виконано боржником з поважних причин, що виключає можливість накладення на боржника штрафу у відповідності до положень ст. 89 Закону України «Про виконавче провадження», а тому дії державного виконавця при винесенні постанови про накладення штрафу на боржника не ґрунтувались на вимогах закону, внаслідок чого така постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.3 ст.6 ЗУ «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч.2 ст.82 ЗУ «Про виконавче провадження» боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Відповідно до ч.1 ст. 383 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 26.12.2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» при розгляді справ за скаргами на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та за зверненнями учасників виконавчого провадження суди мають керуватися положеннями ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини ратифікована Законом України від 17 липня 1997 р., Закону України «Про державну виконавчу службу», Закону України «Про виконавче провадження», гл. 31-Г Цивільного процесуального кодексу України, розд. XIV Господарського процесуального кодексу України, іншого законодавства, яким врегульовано ці питання.

Відповідно до ч. 2 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, враховуючи дані, що містяться в матеріалах виконавчого провадження, суд надходить до висновку про те, що постанова державного виконавця про накладення штрафу на боржника, винесена з недотриманням положень Закону, у зв'язку із чим права останньої підлягають поновленню.

Керуючись ст.ст. 208-210, 383-389, 294-296 ЦПК України,суд,-

у х в а л и в:

Скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Лазарєвої Альони Ігорівни від 22 липня 2016 року, - задовольнити.

Визнати незаконною постанову державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Лазарєвої Альони Ігорівни від 22 липня 2016 року.

Скасувати постанову державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Лазарєвої Альони Ігорівни від 22 липня 2016 року.

Ухвала може бути оскаржена протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали, а ухвалу яку було постановлено без участі особи, яка її оскаржує протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя