УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Умнової О.В., Висоцької В.С., Фаловської І.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 жовтня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 01 лютого 2016 року,-

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, вимоги якого змінив в ході розгляду справи, просив визнати за ним право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 61,75 кв. м.

Позов мотивовано тим, що з 25 листопада 1995 року по 30 грудня 2013 року позивач перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 За час перебування в шлюбі, у 2003 році за договором купівлі-продажу було придбано квартиру АДРЕСА_1, право власності на яку зареєстровано за відповідачем. ОСОБА_4 вважає, що оскільки кошти на придбання квартири були надані бабусею останнього, тому на спірну квартиру не поширюється режим спільної сумісної власності подружжя, хоча і була придбана у шлюбі.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 01 лютого 2016 року, позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1. Припинено право власності ОСОБА_5 на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Позивач, не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Дослідившиматеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідност. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку щодо відсутності правових підстав для його скасування.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 25 листопада 1995 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено шлюб, який був зареєстрований в палаці шлюбів м. Кременчука, актовий запис № 1653.

В період шлюбу була придбана квартира АДРЕСА_1, згідно договору купівлі-продажу серії ВАК № 749375 від 23 червня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ПрокопомО.Е. та зареєстрованого в реєстрі за № 3155. Покупцем квартири у вказаному договорі зазначена ОСОБА_7 Відповідно до копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 1176581 від 06 серпня 2003 року власником квартири є ОСОБА_7, номер запису 84 в книзі М-1.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30 грудня 2013 рокушлюб між сторонами розірвано. ОСОБА_7 після розірвання шлюбу повернула прізвище ОСОБА_5.

Місцевий суд, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що оскільки право власності на спірну квартиру набуто у період шлюбу сторін, відповідно до вимог ст. ст.ст. 60-61 Сімейного кодексу України, квартира АДРЕСА_1 є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

При цьому, суди попередніх інстанції правомірно провели поділ спірної квартири між сторонами, у відповідності до положень ч.1 ст. 70 СК України, та визнали за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1, припинивши право власності ОСОБА_5 на дану Ѕ частину квартири

Висновки судів узгоджуються з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду України від 4 листопада 2015 року у справі № 6-1662цс15.

При вирішенні даної справи судами першої та апеляційної інстанцій правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Інші доводи касаційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноваження суду касаційної інстанції.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 жовтня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 01 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Умнова
В.С. Висоцька
І.М. Фаловська