АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 598/755/16-ц Головуючий у 1-й інстанції Левків А.І.
Провадження № 22-ц/789/955/16 Доповідач - Ткач З.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2016 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Ткача З.Є.

суддів - Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

при секретарі - Шмигельська І.З.

з участю сторін - представника ОСОБА_1 -

ОСОБА_2,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Еталон" на рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 31 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингової компанії "Еталон" про визнання недійсним договору фінансового лізингу, стягнення безпідставно отриманих коштів та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

В травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ТОВ "Лізингової компанії "Еталон" про визнання договору фінансового лізингу від 23 грудня 2013 року за №003381 недійсним, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що договір укладено з порушенням вимог чинного законодавства, що потягнуло порушення його законних прав та інтересів.

Вказав, що 23 грудня 2015 року між ним та ТОВ "Лізингової компанії "Еталон" був укладений договір фінансового лізингу. Предметом даного договору було надання позивачу фінансових послуг, спрямованих на придбання трактора МТЗ 82.1, а також до даного договору були підписані Додатки №1, №2, №3 з графіками першого та другого платежів по даному договору, які є невід'ємними його частинами. На виконання умов договору 23 грудня 2015 року ним було перераховано на рахунок відповідача перший лізинговий платіж в сумі 21000 грн., сума комісії банку 150 грн грн. та сума комісії банку 60 грн. Відповідач умови договору не виконав та після сплати 10% вартості предмета договору трактора МТЗ 82.1 у користування йому не надав. 10 лютого 2016 року він звернувся до відповідача із заявою щодо повернення сплачених ним коштів в сумі 21000 грн., однак відповідач листом № 288 від 29 лютого 2016 року повідомив його про відмову у поверненні коштів та повідомив про розірвання договору лізингу з 10 лютого 2016 року договору. Вважає укладений договір таким, що не відповідає чинному законодавству України. Так при укладенні договору відповідач ввів його в оману щодо предмета договору та його умов. Умови договору є несправедливими, оскільки містять істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. В порушення вимог Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" договір укладено без відповідної державної ліцензії у відповідача. Крім того, сторонами не були додержані вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору і такий договір є нікчемний.

Просив визнати недійсним договір фінансового лізингу укладений між ним та ТОВ "Лізингової компанії "Еталон". Стягнути з ТОВ "Лізингової компанії "Еталон" в його користь 21000 грн., суму комісії банку 150 грн. від 23.12.2015 року, суму комісії банку 60 грн. від 23.12.2015 року, всього на суму 21210 грн., та 10000 грн. моральної шкоди, завданої відповідачем незаконними діями.

Рішенням Збаразького районного суду від 31 травня 2016 року вирішено:

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним договір фінансового лізингу № 003381 від 23 грудня 2015р. укладений між Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізинговою компанією "Еталон" та ОСОБА_1.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингової компанії "Еталон", м. Київ-133 вул. Кутузова, 18/7 к.613, на користь ОСОБА_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_1 21210 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингової компанії "Еталон" на користь ОСОБА_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_1 3000 грн. спричиненої моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингової компанії "Еталон" на користь держави 1102,40 грн. судового збору."

В апеляційній скарзі ТОВ "Лізингова компанія "Еталон" просить рішення Збаразького районного суду від 31 травня 2016 року скасувати та ухвалити нове, яким позовну заяву ОСОБА_1 залишити без задоволення, посилаючись на порушення судом норм норм матеріального та процесуального права.

Вказав, що суд не врахував тієї обставини, що позивач з умовами договору фінансового лізингу від 23 грудня 2013 року за №003381 був належним чином ознайомлений та з ними погоджувався. Також не відповідають обставинам справи та вимогам Закону висновки суду про те, що у договорі №003381 не встановлено відповідальності Лізингодавця, оскільки п. 12.1 Договору встановлено, що у випадку порушення Лізингодавем умов договору, Лізингоодержувачу повертаються всі сплачені кошти та сплата штрафу у розмірі 10% від вартості Предмету Лізингу. Безпідставним висновок суду про невідповідність пункту 3.5 Договору ст. 808 ЦК України. Не відповідають вимогам закону висновки суду про обов'язковість ліцензії для здійснення відповідачем послуг фінансового лізингу та обов'язковість нотаріального посвідчення Договору фінансового лізингу від 23 грудня 2013 року за №003381. Суд безпідставно задовольнив позов про відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки відповідач не вчиняв дій спрямованих на завдання позивачу моральної шкоди і в його діях відсутній умисел на завдання такої шкоди. Також є безпідставним рішення суду про стягнення з відповідача комісійного збору, оскільки вказану суму отримав банк.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та межах позовних вимог, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Згідно з ч. 2 ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг", за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 вказаного Закону, відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Частиною першою ст. 806 ЦК України, визначено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно ч. 2 ст. 806 ЦК України, до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

Частиною другою ст. 6 Закону України "Про фінансовий лізинг" визначені істотні умови договору лізингу, якими є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Строк лізингу визначається сторонами договору лізингу відповідно до вимог цього Закону.

Судом вставлено, що 23 грудня 2016 року між ТзОВ "ЛК "Еталон" та ОСОБА_1 було укладено договір фінансового лізингу № 003381 за умовами якого ТзОВ "ЛК "Еталон" зобов'язалось передати у розпорядження ОСОБА_1 трактор, а позивач зобов'язався у строк 60 місяців сплатити лізингові платежі відповідно до Графіку покриття витрат ти виплати лізингових платежів (плану відшкодування), придбати зазначений траспортний засіб за купівельною ціною, визначеною позивачем.

У відповідності з додатком №3 до договору, предметом лізингу є трактор марки МТЗ 82.1 вартістю 210000 грн.

Пунктом 5.1 договору про фінансовий лізинг встановлено, що предмет Лізингу передається в користування Лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 50 робочих днів з моменту сплати Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця: Комісію за організацію, Авансового платежу, Комісії за Передачу Предмета Лізингу; у разі наявності сплати різниці до вже сплаченого Авансового платежу та Комісії за організацію на умовах викладених у п. 5.4 цього Договору, а також відшкодовання платежів за реєстрацію та страхування Предмета Лізингу.

Згідно 5.4. Договору, розмір Комісії за організацію та Комісії за Передачу Предмета Лізингу встановлюється в Додатку №1.

Відповідно до додатку № 1 до вказаного договору вартість предмета лізингу становить 210000 грн., комісія за організацію 10% - 21000 грн. та комісія за передачу 3% - 6300 грн.

Згідно з додатком № 2 до договору вартість предмета лізингу становить 200000 грн., авансовий платіж - 50%, сума лізингу - 100000 грн., викупна вартість - 3000 грн., відсоткова ставка - 12,5%, комісія - 5%, щомісячний платіж 2512,22грн., а також витрати, які сплачує лізингоодержувач за відвантаження предмета лізингу, а саме, авансовий платіж 100000 грн. та комісію за передачу трактора 6000 грн.

На виконання умов зазначеного договору, позивач 23 грудня 2016 року сплатив на рахунок ТзОВ "ЛК "Еталон" 21000 грн. коштів згідно з умовами договору. Комісія за їх сплату становить 210 грн., що підтверджується відповідними квитанціями ПАТ КБ "ПриватБанк" від 23 грудня 2015р.

10 лютого 2016 року ОСОБА_1 звернувся до ТзОВ "ЛК "Еталон" із заявою про розірвання договору фінансового лізингу та повернення сплачених коштів, однак листом від 29 лютого 2016 року відповідач йому повідомив про те, що договір вважається розірваним з 10 лютого 2016 року, однак сплачена сума комісії за організацію даного договору в розмірі 21000 грн. повернення не підлягає відповідно до п.12.12 вказаного договору.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що договір про фінансовий лізинг від 23 грудня 2013 року за №003381 укладено сторонами з порушенням вимог Закону України "Про захист прав споживачів", що умови договору фінансового лізингу є несправедливими, у відповідача відсутня ліцензія для здійснення даного виду фінансової діяльності та спірний договір не був нотаріально посвідчений.

З цими висновками погоджується апеляційний суд.

Суд вірно визначив характер спірних правовідносин і правомірно застосував до них положення частини другої статті 806 ЦК України, згідно якого до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір постави, якщо інше не встановлено законом.

Суд зробив вірний висновок, що за своєю правовою природою спірний договір є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Встановивши, що договір фінансового лізингу №003381 від 23 грудня 2015 року не був нотаріально посвідчений, суд відповідно до правила частини першої статті 220 ЦК України дійшов вірного висновку про те, що цей договір є нікчемним.

Відповідно до статті 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій строні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Таким чином суд правомірно стягнув з ТОВ "Лізингової компанії "Еталон" користь ОСОБА_1 21210 грн.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду про нікчемність договору, а тому не можуть бути підставами для задоволення апеляційної скарги.

У той же час, колегія суддів не погоджується з висновками суду щодо відшкодування позивачу моральної шкоди.

Задовольняючи ці вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу було спричинено моральну шкоду внаслідок незаконних дій відповідача, яка полягає у перенесеному ним дискомфорту життя, моральних страждань внаслідок обману його відповідачем та неможливістю забезпечення належного рівня його проживання.

До спірних правовідносин суд застосував положення ч.1 статі 1167 ЦК України та ч. 2 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів".

Згідно ч. 2 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів", при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Проте суд не врахував положення п. 5 ст. 4 цього Закону у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, згідно якого споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

В матеріалах справи відсутні докази наявності моральної шкоди завданої внаслідок недоліків продукції.

Також не було достатніх підстав для відшкодування шкоди згідно ч.1 статті 1167 ЦК України, якою встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до частин 1, 2 статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Позивачем не надано належних доказів того, що неправомірними діями відповідача йому була заподіяна моральна шкода.

Таким чином, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення цих вимог не було.

У зв'язку з цим рішення суду в частині відшкодування моральної шкоди слід скасувати і ухвалити нове, яким у позові ОСОБА_1 відмовити.

В решті рішення суду є законним і обґрунтованим і підстав для його скасування чи зміни не має.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Еталон" частково задовольнити.

Рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 31 травня 2016 року в частині стягнення моральної шкоди скасувати.

В позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингової компанії "Еталон" про відшкодування моральної шкоди відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення колегії може бути оскаржено в касаційному порядку протягом 20 днів, шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: