Справа № 147/59/16-ц
Провадження № 2/147/119/16
11.04.2016 року Тростянецький районний суд Вінницької області
в складі: головуючого судді Волошина І.А.,
за участі секретаря судових засідань ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Тростянець, Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Кредитної спілки «Злагода» про захист прав споживача фінансових послуг, стягнення коштів та моральної шкоди,-
Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, однак надав на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує повністю за обставин, викладених в позовній заяві, просив задовольнити позов. Проти винесення заочного рішення не заперечує.
Представник відповідача КС «Злагода» в судове засідання повторно не зявився, хоча про місце та час розгляду справи був належним чином повідомлений, про що є відповідні повідомлення про вручення повістки, заяви про розгляд справи за його відсутності не надіслав. Відповідно до ухвали суду від 18.03.2016 року визнано явку представника обов`язковою, однак відповідач також не з`явився, заяви про відкладення розгляду справи не надано(а.с.35).
Суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вважає за можливе вирішити справу за наявними в ній доказами відповідно до ч. 4 ст.169 ЦПК України.
Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, взявши до уваги відсутність заперечення з боку позивача про можливий заочний розгляд справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог.
Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і має право звернутися до суду за захистом свого порушеного особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Судом було встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини:
Спірні правовідносини сторін регулюються ЗУ «Про кредитні спілки» та загальними нормами ЦК щодо зобов`язань( параграф 3 глави 71 Цивільного Кодексу України).
Відповідно до ч.1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Згідно ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад); за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника; умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною; якщо відповідно до договору банківського вкладу вклад повертається вкладникові на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, проценти за цим вкладом виплачуються у розмірі процентів за вкладами на вимогу, якщо договором не встановлений більш високий процент.
Відповідно до ст. 1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу; проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав; у разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти.
Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із додатковою угодою до договору № 403 дТл про залучення строкового внеску (вкладу), члена кредитної спілки на депозитний рахунок від 02.02.2015, відповідно до якого, процентна ставка за внеском на період з 02.02.2015 року до 30.04.2015 року включно встановлюється у розмірі 2,5 % процентів річних з 02.05.2015 року до закінчення строку його дії у розмірі 21 % процентів річних (а.с. 11).
Відповідно до п.3.3.3 договору вкладник має право по закінченню строку дії договору отримати всі належні йому грошові кошти відповідно до умов цього договору.
Крім того, відповідно до п.2.7 Договору у разі, якщо вкладник виявив бажання забрати суму внеску у звязку із закінченням строку дії договору, грошові кошти видаються йому протягом семи робочих днів з дати закінчення договору.
Відповідно до витягу з п.3.4.5 договору вкладник зобов`язаний після закінчення строку Внеску отримати належні до виплати грошові кошти.
Позивачем кошти не були отриманні, оскільки відповідач не реагував на звернення позивача та не виконував умови договору, тому ОСОБА_2 15.12.2015 року повторно звернувся до відповідача з заявою про повернення коштів(а.с.15), надіславши її поштою. Про що є копія відповідного рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, що трактується судом як доказ отримання відповідачем даної заяви.(а.с.16).
Згідно із ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» зазначено, що судам слід мати на увазі, що до відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття і ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що на вказані правовідносини розповсюджується дія Закону України «Про захист прав споживачів».
Згідно ст. 21 Закону України «Про кредитні спілки» кредитна спілка відповідно до свого статуту залучає на договірних умовах внески (вклади) своїх членів на депозитні рахунки як у готівковій так і в безготівковій формі.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 23 Закону України «Про кредитні спілки» внески (вклади) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також нарахована на такі кошти та пайові внески плата (проценти) належать членам кредитної спілки на праві приватної власності. Кожний член кредитної спілки має право одержати належні йому кошти, у порядку та строки, які визначені відповідно до ч. 7 ст. 10 даного закону, статуту кредитної спілки або укладеними з членом кредитної спілки договорами.
За умовами ч. 7 ст. 10 ЗУ «Про кредитні спілки» повернення вкладу проводиться за взаємною згодою сторін або не пізніше строку, передбаченого відповідним договором.
Таким чином, Закон України «Про кредитні спілки» як спеціальний закон який регулює діяльність кредитної спілки не передбачено право кредитної спілки не повертати вклади після закінчення строку розміщення вкладу та не надає право кредитній спілки в односторонньому порядку продовжувати строк розміщення вкладу.
Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Отже, встановлено що КС «Злагода» взятих на себе зобов'язань за договором про залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок №403дТл від 02.02.2015 року не виконує.
Позивачем ставиться вимога про стягнення моральної шкоди.
Відповідно до положень Конституції України, зокрема статей 32, 56, 62 і чинного законодавства, фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Відповідно до ст. 23 ЦК у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Позивач на обґрунтування своєї вимоги вказує про те, що в зв`язку з даною ситуацією у нього погіршився стан здоров`я, підвищується тиск що призводить до постійного лікування. Він постійно перебуває в стресовому стані, у нього є хвора мати похилого віку, яка потребує постійного лікування, однак в звязку з неповерненням спілкою коштів у нього немає інших доходів. Однак жодного доказу на підтвердження своїх доводів не надає.
Отже суд вважає дані вимоги не доведеними, та такими що не підлягають задоволенню.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.
Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, необхідно стягнути з Кредитної спілки «Злагода» на користь позивача 1208,34грн., що складається з судового збору в сумі 608,34грн. та витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, що підтверджено відповідною квитанцією(а.с.17) в сумі 600,00грн.( 608,34 грн. + 600,00грн. = 1208,34грн.).
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 15, 23, 526, 527, 530, 599, 610, 611, 629, 1058, 1060, 1061, 1075 ЦК України, Законом України «Про судовий збір», Законом України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 10, 11, 60, 88,ч.2 ст.197, 209, 213-215,224-226 ЦПК України, суд, -
Позов задовольнити частково.
Стягнути з Кредитної спілки «Злагода» на користь ОСОБА_2 понесені ним судові витрати в сумі 1208грн. 34коп.(одна тисяча двісті вісім гривень 34коп.).
В решті позову відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

За ст.228 ЦПК України заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя