АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2445/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 57 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 30 вересня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, в інтересах якого діє ОСОБА_7, треті особи: державний нотаріус Золотоніської міської державної нотаріальної контори ОСОБА_9, орган опіки та піклування виконавчого комітету Золотоніської міської ради про визнання одностороннього правочину недійсним та скасування його реєстрації, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року ОСОБА_6 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8, в інтересах якого діє ОСОБА_7 про визнання одностороннього правочину недійсним та скасування його реєстрації.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 29.12.2013 року померла ОСОБА_10, яка є його матірю. На день смерті ОСОБА_10 проживала та була зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1.

29.12.2013 року відкрилась спадщина після смерті ОСОБА_10 у вигляді домоволодіння по вул. Згарська, 15 в м. Золотоноша, що належала померлій на підставі договору купівлі продажу від 22.11.1996 року та ? частини домоволодіння № 13 по вул. Згарська, яка належала померлій, як співвласнику у праві спільної сумісної власності набутого в шлюбі з ОСОБА_11

Спадкоємцем у померлої ОСОБА_10 також є ОСОБА_8 за правом представлення, як рідний син померлого 21.02.2013 року ОСОБА_12

В установлений законом строк ОСОБА_6 звернувся із заявою про прийняття спадщини після смерті матері до державного нотаріуса Золотоніської міської державної нотаріальної контори. Відповідач, в інтересах якого діє ОСОБА_7 також звернувся до нотаріальної контори з метою оформлення спадкових прав після смерті ОСОБА_10

На підставі рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 23.01.2015 року за ОСОБА_8 визнано право власності в порядку спадкування за правом представлення на ? частину домоволодіння по вул. Згарська, 15 в м. Золотоноша. З рішення суду стало відомо, що ОСОБА_10 являлась спадкоємцем першої черги рідного брата позивача ОСОБА_12, померлого 21.02.2013 року, як рідна матір померлого. Але до закінчення шести місячного строку для прийняття спадщини, 19.09.2013 року ОСОБА_10 подала заяву про відмову від прийняття спадщини на користь відповідачів, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, яка була засвідчена нотаріусом.

Позивач зазначає, що на момент підписання заяви матері було 75 років, вона мала ряд хронічних вікових хвороб, а після смерті брата почала проявляти ознаки психічних розладів, що позбавило її можливості розуміти значення своїх дій та керувати ними під час вчинення одностороннього правочину 19.09.2013 року. Також позивач посилається на те, що оспорювана заява прийнята нотаріусом в порушення норм закону про нотаріат, оскільки в той час паспорт ОСОБА_10 зберігався у нього, а тому особа встановлена не була та її дієздатність не перевірялася, крім того їй не були розяснені у заяві її права.

Просив суд визнати вчинений 19.09.2013 року ОСОБА_10 односторонній правочин - заяву про відмову від прийняття спадщини недійсною та скасувати його реєстрацію.

В ході розгляду справи, 18.06.2015 року представник ОСОБА_6 ОСОБА_13 подала заяву про зміну предмету позову та просила визнати вчинений ОСОБА_10 односторонній правочин заяву про відмову від претензій майнового характеру та не прийняття спадщини від 19.09.2013 року недійсною та скасувати реєстрацію даного одностороннього правочину.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 30 вересня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи та при ухваленні рішення судом були порушені норми матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши осіб, які з»явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає із наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.

Судом встановлено, що 20.07.1961 року був укладений шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ( т.1 а.с. 29).

05.10.2002 року ОСОБА_11 залишив заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом Золотоніського міського нотаріального округу ОСОБА_14 за № 3031, відповідно до якого усе своє майно, що буде належати йому на день смерті, у тому числі житловий будинок з надвірними будівлями за № 13, що знаходиться за адресою: місто Золотоноша вул. Згарська Черкаської обл., заповів своєму сину ОСОБА_12 (т.2 а.с.21)

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_15 1-СР № 208592 14.12.2002 року ОСОБА_11 помер ( т.2 а.с. 13).

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_15 І СР № 211904 ОСОБА_12 помер 21.02.2013 року (т.2 а.с. 10). Спадщина після смерті ОСОБА_12 відкрилася в день його смерті 21.02.2013 року.

Протягом шестимісячного строку заяви про прийняття спадщина після смерті ОСОБА_12 до Золотоніської міської державної нотаріальної контори подали дружина та син померлого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 /а.с. 15-16 т. 2/.

Після спливу шестимісячного строку для прийняття спадщини, а саме 19.09.2013 року ОСОБА_10, мати померлого ОСОБА_12 звернулася до Золотоніської міської державної нотаріальної контори із заявою в якій повідомила, що спадщину після смерті сина вона не прийняла, за наданням додаткового строку для подачі заяви до суду звертатися не буде, претензій майнового та фінансового характеру до спадкоємця не має, не заперечує проти видачі свідоцтв про право на спадщину на інших спадкоємців (т.2 а.с. 17).

Нотаріусом ОСОБА_9 було засвідчено справжність підпису ОСОБА_10 вчинений в даній заяві.

Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Із матеріалів справи вбачається, що протягом шестимісячного строку після смерті сина ОСОБА_12 ОСОБА_10 будь-яких заяв про прийняття чи про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавала.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно з ч. 3 ст. 202 Цивільного кодексу України одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Таким чином, правочином є вольова дія особи, що спрямована на досягнення певного правового результату: встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Такі права й обов'язки реалізуються в межах цивільного правовідношення та є відповідно його складовими елементами. При цьому правочинам, на відміну від деяких інших підстав виникнення цивільних прав та обов'язків (наприклад, юридичних та фактичних вчинків, заподіяння шкоди) притаманне правомірне вольове вчинення особою, яка має належний статус суб'єкта цивільного права, юридичних дій, спрямованих на свідоме створення конкретного цивільного правового результату.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що оскільки заява ОСОБА_10 від 19.09.2013 року не є правочином у розумінні ст. 202 ЦК України, який спрямований на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків, підстави для визнання її недійсною відсутні. Враховуючи, що положеннями ст. 16 ЦК України передбачено такий спосіб захисту судом порушених прав та інтересів особи, як визнання правочину недійсним, колегія суддів вважає, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту

Колегія суддів не може прийняти до уваги позицію апелянта викладену в ході розгляду справи апеляційним судом про те, що наслідками поданням заяви від 19.09.2013 року покійною ОСОБА_10 є набуття нею особисто та її спадкоємцями прав та обов»язків, оскільки вказати які саме права та обов»язки покійною та її спадкоємцями були набуті в результаті підписання заяви такого змісту не зміг, і така позиція суперечить положенням закону.

Виходячи із вищевикладеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, були предметом судового розгляду і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Головуючий :

Судді :