РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2016р.

Центральний районний суд м.Миколаєва

у складі головуючого судді Мамаєвої О.В.,

із секретарем Баришніковою І.М.,

за участю відповідача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розподіл майна,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 25.09.2015 року звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя, просить розділити автомобіль ХОНДА CRV, реєстраційний номер НОМЕР_1, 1998 року випуску, стягнувши з відповідача на користь позивача 69000 грн. компенсації вартості 1/2 частини автомобіля.

В обґрунтування позову зазначено, що з 19.01.2005 року сторони знаходились у шлюбі, 21.09.2015 року позивач звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу. Під час знаходження у шлюбі, в грудні 2013 року сторони придбали спірний автомобіль за 10000 доларів США, який був зареєстрований на відповідача. Відповідач заперечує право власності позивача на автомобіль. Оскільки автомобіль знаходиться у користуванні відповідача, він є неподільною річчю, тому позивач вважає, що відповідач повинна компенсувати йому вартість 1/2 частини автомобіля.

У подальшому позивач уточнив позовні вимоги, просить суд стягнути із відповідача на користь позивача компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля у розмірі 86885 грн. та понесені позивачем судові витрати у розмірі 3046 грн.

У судове засідання позивач та його представник не з'явились, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, вказав, що на задоволенні позову наполягає.

Відповідач та його представник вказали, що не згодні із позовом, так як відповідач домовилась із позивачем про розподіл майна подружжя, а саме, що вона залишає позивачу однокімнатну квартиру, яка була її особистою власністю, а відповідачу залишається автомобіль. Зі своєї сторони вона виконала цю домовленість, подарувавши квартиру позивачу, належний їй автомобіль вона продала. Тому вимоги позивача вважають безпідставними, крім того не згодні із вартістю 1/2 частини автомобіля.

Суд, вислухавши відповідача та її представника, оглянувши письмові докази по справі, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Сторони знаходились у зареєстрованому шлюбі з 19 січня 2005 року (що підтверджується копією свідоцтва про одруження) /а.с. 32/.

Як вбачається з матеріалів справи, за час знаходження у шлюбі сторонами було придбано у власність автомобіль ХОНДА CRV, реєстраційний номер НОМЕР_1, 1998 року випуску, право власності на який оформлено на ім'я відповідача з 04.12.2013 року.

Згідно даних Регіонального сервісного центру МВС у Миколаївській області, 22.09.2015 року вказаний автомобіль перереєстровано на нового власника на підставі довідки-рахунку /а.с. 31/.

Згідно висновку № 129 автотоварознавчої експертизи про оцінку транспортного засобу, складеного 15 квітня 2016 року, середня ринкова вартість 1/2 частини автомобіля ХОНДА CRV, 1998 року випуску складає 86885 грн. /а.с. 44/.

Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею проживають діти.

Відповідно до ч.2 ст. 71 СК України, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності … допускається лише за його згодою.

Враховуючи вищевикладене, у відповідності до ст.ст.57,60,70 СК України, суд дійшов висновку, що автомобіль CRV, реєстраційний номер НОМЕР_1, 1998 року випуску, є спільним майном подружжя, та підлягає розподілу, як неподільна річ, шляхом стягненням із відповідача на користь позивача компенсації вартості 1/2 частини вказаного автомобіля у сумі 86885 грн.

Доводи відповідача та її представника про те, що вказаний автомобіль придбаний відповідачем за її особисті кошти, а також про те, що між сторонами вже було вирішено питання про розподіл майна подружжя, зокрема, відповідач подарувала позивачу належну їй на праві особистої власності квартиру, а собі залишила спірний автомобіль, належними та допустимими доказами не підтверджені, тому суд не бере їх до уваги.

Заперечення відповідача та її представника щодо вартості спірного майна спростовуються висновком товарознавчої експертизи, який є належним та допустимим доказом, та у суду немає підстав не довіряти йому.

Таким чином, заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно із ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Статтею 79 ЦПК України визначені види судових витрат, до яких відносяться витрати пов'язані з розглядом справи, зокрема витрати на правову допомогу та на проведення судових експертиз.

Позивачем при поданні до суду позову було сплачено судовий збір у розмірі 690 грн. /а.с. 1/, та відповідно до ст. 88 ЦПК України, понесені витрати підлягають стягненню із відповідача на користь позивача. При збільшенні позовних вимог до 86885 грн., позивачем не було доплачено судовий збір, тому із відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 178,85 грн. : 868,85 грн. (1% від 86885) - 690 грн. = 178,85 грн.

У п. п. 47, 48 Постанови Пленуму ВССУ від 17 жовтня 2014 р. №10 роз'яснено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8,59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті12,42,56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті79, статтях84,88,89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 вищевказаної постанови Пленуму ВССУ, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Згідно наданого позивачем розрахунку витрат на правову допомогу, та квитанції /а.с. 65, 66/, позивач сплатив 3046 грн. суд погоджується із наданим розрахунком, за винятком участі представника позивача у судовому засіданні 20.01.2016 року, де тривалість судового засідання склала 20 хв., а не 35 хвилин, тому винагорода представника має складати 173,73 грн., а не 192,92 грн.; участі у судовому засіданні 04.02.2016 року, тривалість якого становила 4 хвилини, тому винагорода має складати 45,93 грн.. а не 192,92 грн.; а фіксація процесу 08.06.20016 року не здійснювалась, тому сума у розмірі 551,20 грн. підлягає виключенню із розрахунку. Таким чином, сума, що підлягає до сплати за правову допомогу складає 2338,46 грн.

Крім того, позивачем понесені витрати на проведення товарознавчої експертизи у розмірі 737,20 грн. /а.с. 42/, які також підлягають стягненню із відповідача на користь позивача, а всього 2338,46 + 737,28 грн = 3075,74 грн. + судовий збір 690 грн. = 3765,74.

В задоволенні решти частини вимог слід відмовити.

Керуючись ст. ст.14,60,209,212-215,218 ЦПК України, ст.ст. 57,60,70,71 Сімейного кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розподіл майна, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_3 компенсацію вартості 1/2 частини автомобілю ХОНДА CRV, 1998 року випуску, у розмірі 86885 грн., судові витрати у розмірі 3765,74 грн.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь держави судові витрати у розмірі 178,85 грн.

В задоволенні решти частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м.Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання цього рішення.

Суддя О.В.Мамаєва