Ухвала

іменем україни

25 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Фаловської І.М., Іваненко Ю.Г. Маляренка А.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Сбербанк» про визнання правочину недійсним та застосування наслідків недійсності правочину, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 14 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 18 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між сторонами 04 грудня 2013 року було укладено договір банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифікату на пред'явника на суму 105 000 доларів США, зі строком отримання (розміщення вкладу) 367 днів до 06 грудня 2014 року, зі сплатою процентної ставки у розмірі 7,8 % річних. 31 січня 2014 року позивач звернувся до відповідача із заявою про дострокове погашення 04 лютого 2014 року ощадного сертифікату. Відповідач запропонував підписати позивачу заяву установленої банком форми про те, що вкладник ознайомлений зі змістом Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516, та змістом Постанови про порядок надходження коштів в іноземній валюті на поточні рахунки фізичних осіб у межах України, затвердженої Правлінням Національного банку України від 16 вересня 2013 року № 365. Позивач з'ясував, що положення вказаних нормативних актів суперечить укладеним між сторонами договором, однак не доведені до його відома. Таким чином, договір вчинено під впливом обману, оскільки відповідач навмисне приховав цю інформацію від позивача, маючи умисел на заволодіння валютними ресурсами.

Враховуючи викладене, ОСОБА_4 просив визнати договір банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифікату на пред'явника від 04 грудня 2013 року недійсним та застосувати наслідки недійсності правочину, стягнувши з публічного акціонерного товариства «Сбербанк» (далі - ПАТ «Сбербанк») грошові кошти за ощадним сертифікатом на пред'явника у розмірі 105 000 доларів США.

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 14 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 18 квітня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 04 грудня 2013 року між ОСОБА_4 та публічним акціонерним товариством «Дочірній банк Сбербанку Росії» (далі - ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії»), правонаступником якого є ПАТ «Сбербанк», було укладено договори банківських вкладів з видачею ощадного (депозитного) сертифіката на пред'явника, за яким сума вкладу становила 105 000 доларів США, строк отримання вкладу 367 днів, процентна ставка за вкладом - 7,8 % річних; дата вимоги вкладу - 06 грудня 2014 року.

Відповідно п. 1.1 вказаного договору банк приймає від вкладника грошові кошти, перераховані вкладником з його поточного рахунку, відкритого у банку, на рахунок останнього, та видає вкладнику відповідний неемісійний цінний папір в документарній формі - ощадний (депозитний) сертифікат на пред'явника, і зобов'язується виплатити вкладникові, або особі, що придбала або якій було вручено сертифікат на договірних умовах номінальну вартість сертифікату (суму вкладу, яка зазначена на бланку такого сертифікату) та нараховані проценти за сертифікатом, на умовах та в порядку, передбаченому цим договором.

Погашення сертифіката (сплата номінальної вартості такого сертифіката) та сплата процентів за ним відбувається у валюті, в якій сертифікат було випущено (п. 1.7 договору).

У разі пред'явлення сертифіката для дострокового погашення банк, у строк, зазначений у заяві на дострокове погашення, при умові, що строк складає не менше ніж два робочі дні від дня подання такої заяви, перераховує суму номінальної вартості сертифіката та проценти за ним, які виплачуються у розмірі базової (мінімальної) процентної ставки за вкладом (депозитом) на вимогу для фізичних осіб, яка діє в банку на день такої сплати, на поточний рахунок пред'явника сертифіката, відкритий в банку (п. 2.3 договору).

У пункті 5.1. договору визначено, що все інше, що не передбачено цим договором визначено в Умовах банківського обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», затверджених наказом Голови правління банку від 16 січня 2012 року, з усіма змінами та доповненнями, що відбулись протягом дії договору, умови є невід'ємною частиною цього договору і розміщуються на офіційному сайті банку та/або інформаційних стендах, розташованих у доступних для вкладника місцях в операційному та/або касовому залах банку.

На виконання договору сторони склали акт прийому-передачі за яким відповідач передав, а позивач отримав ощадний сертифікат, який випущено 04 грудня 2013 року на суму 105 000 доларів США і за змістом якого позивач погоджується, що обслуговування та погашення сертифікату здійснюється з урахуванням правил, встановлених законодавством України та Умовами банківського обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», що діють на дату здійснення дій, пов'язаних з обслуговуванням та/або погашенням сертифікату.

31 січня 2014 року ОСОБА_4 звернувся до відповідача із заявою про дострокове погашення належного йому ощадного (депозитного) сертифікату на пред'явника. У вказаній заяві зазначено, що позивач ознайомлений зі змістом Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого Постановою Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516, та змістом Постанови про порядок надходження коштів в іноземній валюті на поточні рахунки фізичних осіб у межах України, затвердженої Правлінням Національного банку України від 16 вересня 2013 року № 365.

Крім того, у заяві зазначено, що позивачу відомо про те, що грошові кошти у іноземній валюті, отримані від дострокового погашення сертифікату, підлягають обов'язковому продажу на міжбанківському валютному ринку України із подальшим зарахуванням гривневого еквіваленту від продажу іноземної валюти на його поточний рахунок в національній валюті.

За заявою ОСОБА_4 позивачем 04 лютого 2014 року було достроково погашено сертифікат за спірним договором, зокрема, було зараховано на рахунок позивача гривневий еквівалент суми вкладу за курсом гривні до долара США загальною сумою 924 000 грн. та 154,44 грн. відсотків.

Відповідач при достроковому погашенні сертифікату за спірним договором діяв відповідно до постанови Правління Національного банку України «Про порядок надходження коштів в іноземній валюті на поточні рахунки фізичних осіб в межах України» № 365, якою передбачено, що надходження коштів в іноземній валюті в межах України на поточний рахунок в іноземній валюті фізичної особи (резидента або нерезидента) здійснюється виключно шляхом переказу коштів в іноземній валюті з іншого власного рахунку або шляхом унесення готівки власником рахунку. Зарахування інших надходжень в іноземній валюті в межах України, передбачених законодавством України, на поточний рахунок в іноземній валюті фізичної особи (резидента або нерезидента) не дозволяється. Уповноважений банк зобов'язаний здійснити продаж таких надходжень на міжбанківському валютному ринку України та зарахувати гривневий еквівалент від продажу іноземної валюти на поточний рахунок в національній валюті фізичної особи (резидента або нерезидента).

Враховуючи, що кошти на рахунок позивача, який пред'явив ощадний (депозитний) сертифікат за спірним договором, номінований в іноземній валюті до погашення, мали бути зараховані не з рахунку позивача, а з рахунку, який йому не належав, відповідач зобов'язаний був здійснити продаж таких надходжень на міжбанківському валютному ринку України та зарахувати гривневий еквівалент від продажу іноземної валюти на поточний рахунок в національній валюті.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз'яснив, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на обман, та наслідок неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення.

Відмовляючи у задоволення позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вірно виходив із того, що, укладаючи спірний договір, предметом якого були не національна, а іноземна валюта, позивач брав на себе свідомі ризики, які пов'язані із застосуванням державним регулятором в особі Національного банку України повноважень з валютного регулювання та валютного контролю, у тому числі пов'язаних із установленням порядку проведення обов'язкового продажу та розміру надходжень в іноземній валюті. В матеріалах справи відсутні будь-які докази обману відповідачем позивача, а ствердження останнього про це є лише його припущеннями, які не ґрунтуються на доказах.

Місцевий суд всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову. Крім того, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій і при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 14 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 18 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

Ю.Г. Іваненко

А.В. Маляренко