АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ.

2 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів : Головачова Я.В.,Поліщук Н.В.

при секретарі Литвиненку Р.С.

розглянула в відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики

за апеляційною скаргою ОСОБА_3, поданої його представником ОСОБА_5

на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 29 серпня 2016 року про вжиття заходів забезпечення позову,

В С Т А Н О В И Л А :

22 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернуся до суду з зазначеним позовом і свої вимоги обґрунтовує тим, що згідно письмових розписок він з лютого 2013 року по січень 2014 року передав гроші в сумі 1 508 000 дол. США, які за договором відступлення були передані ОСОБА_3 рахунок поетапної оплати за належні останньому корпоративні права в ТОВ «ЛІРА-2000». Проте,свої зобов‛язання ОСОБА_3 не виконував, у зв‛язку з чим 8 липня 2016 року він (позивач) уклав з відповідачем ОСОБА_2 договір поруки,за яким останній зобов‛язався за виконання зобов‛язань ОСОБА_3 розмір 100 000 грн. Просив стягнути солідарно з ОСОБА_3,ОСОБА_4- як подружжя, а з ОСОБА_2- як поручителя борг,який разом з штрафними санкціями складає 79 674 239,22 грн.

Оскільки невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення позивач, в цей же день, подав заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_3

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 29 серпня 2016 року заява ОСОБА_1 задоволена частково, в межах суми позову та накладено арешт на нежитлові приміщення АДРЕСА_1,загальною площею 46,20 кв.м., на гараж, машиномісце в паркінгу, гараж АДРЕСА_2, на домоволодіння, загальною площею 101,8 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_3,що належать на праві власності ОСОБА_3 Накладено також арешти на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 431,10 кв.м. в м. Києві, які належить на праві власності ОСОБА_4

Накладено також арешт на житловий будинок, загальною площею 171,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4, що належить на праві власності ОСОБА_4 та на земельну ділянку, загальною площею 0,4521 га, кадастровий номер НОМЕР_1 що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 та які також належить на праві власності ОСОБА_4

Стягувачем визначено ОСОБА_1,боржником - ОСОБА_3

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_3, через свого представника ОСОБА_5, подав апеляційну скаргу та посилаючись на грубе порушення судом норм процесуального права, які регулюють підстави, умови та порядок забезпечення позовунорм процесуального права просить ухвали суду скасувати .

На обгрунтування доводів апеляційної скарги вказує, зокрема,що в відповідно до статті 151 Цивільно-процесуального кодексу України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Проте, вважає представник відповідача ОСОБА_3, позивачем не було виконано вищевказані вимоги та не було зазначено в клопотаннях про забезпечення позову жодних причин у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, а також обґрунтування необхідності застосування того чи іншого виду забезпечення позову, зокрема арешту на нежилі приміщення, житловий будинок, квартири, машиномісця, гараж та земельну ділянку.

Частиною 8 статті 153 ЦПК України передбачено, що суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог ст. 151 ЦПК України, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Однак, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що заявником не було дотримано вимог передбачених ст. 151 ЦПК України під час звернення із заявою про забезпечення позову, безпідставно, необгрунтовано та з порушенням норм процесуального права постановив ухвалу про забезпечення позову шляхом накладання арешту на нежилі приміщення, житловий будинок, квартири, машиномісця, гараж та земельну ділянку, при тому, що жодних обґрунтувань причин у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, а також обґрунтування необхідності застосування того чи іншого виду забезпечення позову позивачем не було зазначено у його заяві.

Такої ж помилки,на думку апелянта, застосовуючи заходи забезпечення позову припустився і суддя суду першої інстанції та постановив ухвалу про забезпечення позову на перераховане майно шляхом накладання арешту на нього та не зазначив у своїй ухвалі жодної конкретної підстави для обрання такого виду забезпечення позову, внаслідок чого не дотримався вимог передбачених ч.5 ст. 153 ЦПК України.

Крім того, судом першої інстанції не було дотримано вимог п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року №9, яким роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Перевіривши матеріали справи та обговоривши апеляційну скаргу, в межах її доводів, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 152 ЦПК України визначений перелік видів забезпечення позову, які мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві, знаходяться у нього або у інших осіб.

Як вбачається, ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23 серпня 2016 року ( ухвалою колегії суддів Апеляційного суду м. Києва від 2 листопада 2016 року зазначена ухвала залишена без змін) відкрито провадження за цивільною справою за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу.

Позивач звернувся до суду з клопотанням, у якому просив вжити заходи забезпечення позову та накласти арешт на рухоме та нерухоме майно ОСОБА_3 у межах ціни позову, оскільки відповідач не виконує свої зобов'язання і не застосування заходів забезпечення потягне в майбутньому утруднення або взагалі неможливість виконання рішення суду, в разі задоволення його позовних вимог.

Позов ОСОБА_1 носить майновий характер, ціна позову складає 79 674 239,22 грн.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Враховуючи вимоги позивача, характер взаємовідносин сторін по справі, і те, що для виконання рішення в подальшому необхідно його забезпечити, а невжиття заходів забезпечення може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення, суд дійшов вірного висновку про задоволення заяви та застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на вищевказане нерухоме майно.

Виходячи з характеру заявлених вимог, у разі задоволення позову, таке приведе до труднощів у виконанні рішення суду.

Судом вірно встановлено, що між сторонами у справі дійсно існує спір. Існує реальна загроза невиконання у майбутньому рішення суду у разі задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

За таких обставин, в ухвалі зроблено обґрунтований висновок про необхідність накладення арешту на майно відповідача у межах позовних вимог, з метою забезпечення виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не конкретизував на яке саме майно накладено арешт та де воно знаходиться,не з‛ясував його правову природу не ґрунтуються на матеріалах справи, оскільки колегія суддів вважає, що позивач довів суду, що невжиття вказаного заходу забезпечення позову в межах позовних вимог, може утруднити в майбутньому виконання рішення суду, у випадку задоволення позовних вимог. Між тим, на спростування зазначених доводів позивача, та на підтвердження своїх заперечень відповідач жодних доказів не надав.

Оскаржувану ухвалу, на думку колегії суддів, постановлено з додержанням вимог закону. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведених вище висновків.

З врахуванням вищевикладеного, підстави для скасування оскаржуваної ухвали і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до вимог п. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Таким чином, оскільки при апеляційному розгляді справи порушень вимог закону, які є підставою для скасування ухвали в справі не виявлено, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін.

Керуючись ст.ст. 303,304, 307,312, 313,315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану його представником ОСОБА_5 відхилити.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 29 серпня 2016 року про застосування заходів забезпечення позову залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа № 22-ц/796/13731/2016 Головуючий у 1 інстанції - Чередніченко Н .П.

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ.

2 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів : Головачова Я.В.,Поліщук Н.В.

при секретарі Литвиненку Р.С.

розглянула в відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики

за апеляційною скаргою ОСОБА_3, поданої його представником ОСОБА_5

на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 29 серпня 2016 року про вжиття заходів забезпечення позову,

В С Т А Н О В И Л А :

Відповідно до ст.ст.218,317 ЦПК України колегія суддів проголошує вступну та резолютивну частину ухвали,повний текст якої буде виготовлено 7 листопада 2016 року.

Колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану його представником ОСОБА_5 відхилити.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 29 серпня 2016 року про застосування заходів забезпечення позову залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді