Справа № 175/5160/14-ц
Провадження № 2/175/219/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2016 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Озерянської Ж.М.

з участю секретаря Рись Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Ювілейне справу за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2014 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на їх користь суму заборгованості за невиконання договірних зобовязань у розмірі 106641 грн., а також судовий збір у розмірі 1066,41 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що 07 червня 2011 ЗАТ «Лізинг інформаційних технологій» та ОСОБА_1 уклали Договір № 120237006 про надання в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання. Позивач у повному обсязі виконав свої договірні обовязки щодо надання обладнання ОСОБА_1 у відповідні строки та належної комплектації, але відповідач не виконав своїх грошових зобовязань зо Договором, внаслідок чого йому нараховувалася плата за прострочення платежу, тобто за ним рахується заборгованість підтверджена розрахунком Структурою грошових нарахувань. Згідно структури грошових нарахувань та надходжень ОСОБА_1 сплатив лише платіж в розмірі 13282,00 грн. Заборгованість станом на день подання позову становить 106641 грн., а тому позивач вимушений звернутися до суду для стягнення вказаної вище суми заборгованості.

У судове засідання представник позивача не зявився, надав суду заяву в якій просив розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх у повному обсязі (а.с.93).

Представник відповідача за довіреністю ОСОБА_2 надав суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні в повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 07 червня 2011 року між ЗАТ «Лізинг інформаційних технологій» (правонаступником його є Приватне акціонерне товариство «Лізинг інформаційних технологій») і ОСОБА_1 був укладений договір № 120237006 про надання в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання, відповідно до умов якого, ОСОБА_1 приймає участь в системі LeaseIT, зокрема отримує ІТ-обладнання та інші товари від постачальників учасників системи LeaseIT, а також отримує послуги, на умовах, визначених обраним Клієнтом Пакетом фінансування LeaseIT (а.с.7).

Згідно до ч. 1 ст. 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Відповідно до п. 1.2. Договору порядок отримання ІТ-обладнання, інших товарів та послуг Клієнтом визначається Правилами отримання обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseIT, які є невідємною частиною цього Договору.

Пунктом 8.7 Договору, відповідач підтвердив, що з Правилами ознайомлений, зміст Правил йому зрозумілий, і він погоджується їх дотримуватись і виконувати.

На підставі п. 2.2 Договору, позивач надав Відповідачу в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання, про свідчить Акт приймання-передачі майна № 120237006 від 07.06.2011 року (а.с.15). Загальна первісна вартість переданого обладнання становить 19923,00 грн.

Згідно п. 2.1. Договору умови, за яким ІТ-обладнання, інші товари та послуги надаються Клієнту, визначаються Пакетом LeaseIT. Відповідачем обрано Пакет LeaseIT Трійка.

Відповідач виконав своїх грошові зобов'язання за Договором, та сплатив залишок компенсаційної вартості наданого обладнання у розмірі 6641,00 грн., що підтверджується квитанцією № 10 від 25 лютого 2016 року виданою ПАТ «Ідея Банк» (а.с.102)

Крім того, в договорі укладеному між сторонами, сплата фінансової комісії, індексації місячних платежів, індексації простроченої заборгованості та індексації платежів розрахункового періоду не передбачена. Даним договором передбачено, що невід'ємною частиною договору є Правила отримання ІТ-обладнення, інших товарів та послуг у системі LeaseIT.

Разом з тим, і в Правилах отримання ІТ-обладнення, інших товарів та послуг у системі LeaseIT, на які посилається позивач також не передбачено право позивача проводити нарахування платежів та штрафних санкцій, які просить стягнути із відповідача.

Крім того, умовами укладеного між сторонами договору передбачена відповідальність сторін за невиконання умов договору. Зокрема п.7.3 даного договору передбачено право позивача вимагати повернення обладнання якщо клієнт не сплатив платіж у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 календарних днів.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона покладається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

В порушення вищезазначеної норми Закону, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог.

Таким чином, враховуючи повне виконання ОСОБА_1 своїх зобовязань за Договором № 120237006 про надання в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання від 07 червня 2011 року та погашення відповідачем заборгованості, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають у звязку з їх безпідставністю.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Тому, судові витирати суд відносить за рахунок позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 806 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст. 10, 57-61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Озерянська Ж.М.