Справа № 462/6493/15 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/783/4934/16 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

при секретарі:Жукровській Х.І.,

за участю: апелянта ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

представника третьої особи ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Залізничного районного суду міста Львова від 24 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Залізничної міжрайонної медико-соціальної експертної комісії, третя особа - Управління державного казначейства України у Львівській області про визнання висновку незаконним та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Залізничного районного суду міста Львова від 24 червня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до Залізничної міжрайонної медико-соціальної експертної комісії, третя особа - Управління державного казначейства України у Львівській області про визнання висновку незаконним та відшкодування моральної шкоди - відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Рішення суду оскаржив позивач - ОСОБА_3. Вважає оскаржуване рішення незаконним та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи. Звертає увагу, що в позовній заяві про визнання дій неправомірними та покладення на відповідачів зобов'язання вчинити дії він зазначив, що 1992 року Медико-соціальною експертною комісією безпідставно знято з нього 3 групу інвалідності з приводу захворювання, отриманого в період проходження військової служби. В підтвердження згаданого, стверджує, що ним до позовної заяви було долучено довідку МСЕК, яка свідчить про задовільний стан його здоров'я. Що ж до моральної шкоди, зазначає, що така йому завдана у зв'язку з безпідставним зняттям 3-ї групи інвалідності Медико-соціальної експертною комісією і така полягала у позбавленні можливості реалізації звичок і бажань, які він міг би реалізувати не витрачаючи часу на підготовку заяв, звернень, скарг, судового позову, відвідування правоохоронних органів, щоб добитися належного та законного захисту своїх порушених прав. В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення Залізничного районного суду міста Львова від 24 червня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 11, 59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування .

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_3, 1968 року народження 30 жовтня 1989 року Залізничною МСЕК був визнаний інвалідом ІІІ групи з приводу захворювання отриманого в період проходження військової служби, терміном на 1 рік.

Згідно листів Департаменту охорони здоров'я №931 від 24 липня 2015 року, №01-12-11/573/01/04 від 10 березня 2015 року, Міністерства охорони здоров'я України №16.06-16/1572-15/24865 від 03 серпня 2015 року, Залізничного відділу соціального захисту №2605/08-331 від 2013 року позивачу ОСОБА_3 з 1990 року по 1995 рік була встановлена ІІІ група інвалідності. /а.с. 20, 23, 29, 35/

Як вбачається із копії акту №231 огляду МСЕК від 16.02.1994 року ОСОБА_3 встановлена третя група інвалідності до 01.03.1995 року (а.с. 112 - 115).

Згідно акту №433 огляду МСЕК від 12.04.1995 року ОСОБА_3 інвалідом не визнаний (а.с. 117 - 120), що підтверджено Обласною МСЕК №3 (а.с. 121).

Постановляючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання висновку незаконним та відшкодування моральної шкоди, суд виходив з тих обставин, що останнім не представлено та судом не здобуто жодного доказу на підтвердження існування оскаржуваного висновку медико-соціальної експертної комісії Залізничного району міста Львова від 1992 року про зняття з ОСОБА_3 3ї групи інвалідності чи прийняття такого рішення медико-експертною комісією у 1992 року, так само як і не встановлено жодного факту завдання відповідачем позивачу моральної шкоди за відсутності причинного зв'язку між нанесенням моральної шкоди та діями відповідача.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується з наступних підстав.

Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно положень ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. ст. 59, 60 того ж Кодексу доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Обставини, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Беручи до уваги ту обставину, що ОСОБА_3 ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не доведено факту існування висновку медико-соціальної експертної комісії Залізничного району м. Львова від 1992 року щодо зняття з нього 3-ї групи інвалідності з приводу захворювання отриманого в період проходження військової служби, так само як і судами не здобуто жодних відомостей на підтвердження згаданого висновку який є предметом спору в даній справи. Довідки МСЕК долучені позивачем при подачі позовної заяви, а саме довідка серії ЛВА-1 191551 та довідка серії -20 ААА №002120, не є належними та допустимими доказами на підтвердження існування предмету спору, а саме - висновку медико-соціальної експертної комісії Залізничного району м. Львова від 1992 року щодо зняття з нього 3-ї групи інвалідності з приводу захворювання отриманого в період проходження військової служби.

Що стосується завдання позивачу моральної шкоди відповідачем, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, позивачем не доведене так само як і судом не здобуто жодних відомостей на підтвердження наявності такої шкоди, наявності причинного зв'язку між нанесенням моральної шкоди та діями відповідача і вину останнього в її заподіянні.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_3 до Залізничної міжрайонної медико-соціальної експертної комісії, третя особа - Управління державного казначейства України у Львівській області про визнання висновку незаконним та відшкодування моральної шкоди.

З урахуванням вищенаведеного, беручи до уваги доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Жодний з доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 висновків суду першої інстанції не спростовує, а тому у задоволенні такої скарги апелянту слід відмовити та залишити без змін рішення Залізничного районного суду міста Львова від 24 червня 2016 року.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст. ст.315, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Залізничного районного суду міста Львова від 24 червня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набранням ухвалою законної сили.

Головуючий: О.М. Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

Н.О. Шеремета