У Х В А Л А

16 червня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Мазур Л.М.,

розглядаючи питання про прийняття касаційної скарги ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 19 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю та визнання права власності,

в с т а н о в и л а:

До Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ОСОБА_2, у прохальній частині якої заявник просить відстрочити сплату судового збору за подання касаційної скарги до ухвалення рішення у справі, посилаючись на те, що вона є інвалідом 3 групи та тимчасово не працює, у зв'язку з чим відсутні кошти для сплати судового збору, у підтвердження чого надала копію пенсійного посвідчення.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 3 ст. 82 ЦПК України, ст. 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати.

Наведені підстави для відстрочення сплати судового збору не можна визнати такими, що унеможливлюють чи утруднюють сплату судового збору, оскільки у їх підтвердження не надано будь-яких належних доказів щодо матеріального стану заявника (відповідний акт про майновий стан заявника з місця проживання, довідка з Управління праці та соціального захисту населення, яка підтверджує, що ОСОБА_2 є безробітня або інші докази щодо її матеріального стану), а тому клопотання задоволенню не підлягає.

Таким чином, подана касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду касаційним судом, оскільки заявник має сплатити судовий збір відповідно до розмірів ставок судового збору, встановлених ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3574-VI, в редакції Закону України від 22 травня 2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» (далі - Закон), який набрав чинності 01 вересня 2015 року, та згідно якого ставка судового збору за подачу касаційної скарги на рішення суду складає 120 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Згідно з ч. 3 ст. 2 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Оскільки предметом спору заявленого позову окрім однієї вимоги немайнового характеру (встановлення факту спільного проживання однією сім'єю), пред'явлено вимоги щодо визнання права власності на Ѕ частини автомобіля, заявник згідно з ч. 3 ст. 6 Закону має сплатити судовий збір за ставками, встановленими за подання касаційної скарги майнового та немайнового характеру.

Судовий збір за подачу касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ повинно бути перераховано або внесено до УДКСУ у Печерському районі м. Києва, , банк одержувача: ГУ ДКУ у м. Києві, МФО 820019, р/р 0007, КЕКД 22030003, символ звітності банку: 253.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 16 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно або його витребування (у тому числі з урахуванням положень, передбачених частиною п'ятою статті 216, статтею 1212 ЦК тощо) визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом статті 80, пункту 4 частини другої статті 119 ЦПК такий обов'язок покладається на позивача (у тому числі і в тих випадках, коли правові наслідки у виді повернення майна застосовуються за ініціативою суду, наприклад, при визнанні договору недійсним згідно з частиною п'ятою статті 216 ЦК).

Виходячи з того, що із поданої касаційної скарги та копій оскаржуваних рішень суду першої та апеляційної інстанцій не вбачається ціни позову в частині вимог майнового характеру (визнання права власності на Ѕ частини автомобіля), неможливо встановити розмір судового збору, який підлягав сплаті при поданні позовної заяви, а тому заявник касаційної скарги при сплаті судового збору має підтвердити відповідність такої сплати належними доказами (позовна заява із визначеною ціною позову, ринкова вартість спірного автомобіля, експертний висновок тощо).

Крім того, заявник відповідно до вимог ч. 5 ст. 326 ЦПК України має долучити до касаційної скарги копії рішень суду першої та апеляційної інстанцій, які повинні відповідати вимогам Інструкції з діловодства в місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, Апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 17 грудня 2013 року № 173 (далі - Інструкція).

Відповідно до п.п. 13.7. Інструкції копії судових рішень мають бути належним чином оформлені та засвідчені відбитком гербової печатки суду. Якщо копія судового рішення складається з кількох аркушів, вона має бути прошнурована нитками на п'ять проколів, а на зворотному боці останнього аркуша - скріплена підписом судді, працівника апарату суду, засвідчена відбитком гербової печатки суду, із зазначенням кількості зшитих аркушів.

Також зі змісту поданої касаційної скарги вбачається, що особа, яка її подає, не згодна з рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2015 року та ухвалою апеляційного суду Київської області від 19 травня 2016 року, копії яких додано до касаційної скарги, проте у прохальній частині касаційної скарги просить скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 18 травня 2016 року.

З огляду на викладене, заявникповинен уточнити прохальну частину касаційної скарги виходячи з повноважень суду касаційної інстанції, передбачених ст. 336 ЦПК України (визначитись яку саме ухвалу апеляційного суду має намір оскаржити).

Разом з цим, ОСОБА_2 відповідно до вимог п. 3 ч. 2, ч. 5 ст. 326 ЦПК України повинна зазначити у касаційній скарзі ім'я (найменування) осіб, які беруть участь у справі, їх місце проживання або місцезнаходження, зокрема, відповідача - ОСОБА_7, а також уточнити у касаційній скарзі прізвище відповідача ОСОБА_8, оскільки як вбачається із оскаржуваної ухвали апеляційного суду відповідачем є ОСОБА_6, проте в рішенні суду першої інстанції та поданій касаційній скарзі відповідачем зазначено ОСОБА_8, у зв'язку з чим у разі виправлення описки у прізвищі відповідача заявник має надати уточнену редакцію касаційної скарги або відповідну ухвалу суду відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Приписами ч. 2 ст. 328 ЦПК України передбачено, що у разі надходження касаційної скарги, не оформленої відповідно до вимог, встановлених статтею 326 цього Кодексу, або у разі несплати судового збору, вона залишається без руху з наданням строку для усунення недоліків.

Враховуючи наведене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення недоліків.

Керуючись ст. ст. 121, 326, 328 ЦПК України,

у х в а л и л а:

У задоволенні клопотання ОСОБА_2 про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без руху та надати для усунення вказаних недоліків строк, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання ухвали.

У разі невиконання вимог суду, касаційна скарга буде визнана неподаною й повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ Л.М. Мазур