Справа № 464/2954/15 Головуючий у 1 інстанції: Борачок М.В.
Провадження № 22-ц/783/3294/16 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Мікуш Ю.Р.,

суддів - Ніткевича А.В., Павлишина О.Ф.

секретар Бохонко Е.Р.,

З участю: представника позивача Яциник В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 03 березня 2016 року у справі за позовом Львівського комунального підприємства «Старий Сихів» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 03 березня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь Львівського комунального підприємства «Старий Сихів» заборгованість за житлово-комунальні послуги з утримання будинку за період з 23 лютого 2006 року по 31 березня 2015 року в розмірі 1334 грн.33 коп.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь Львівського комунального підприємства «Старий Сихів» заборгованість за житлово-комунальні послуги з центрального опалення за період з 01 жовтня 2002 року по 31 березня 2015 року в розмірі 960 грн.83 коп.

Рішення оскаржили відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

В апеляційній скарзі зазначають, що вважають рішення незаконним, оскільки таке ухвалене на неповно з»ясованих обставинах справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права. Стверджують, що не визнають заявлений позивачем позов, оскільки жодних боргів за комунальні послуги у них немає, про що свідчать квитанції наявні у відповідача за останні три роки. Ухвалючи рішення, суд застосував до даних правовідносин ст.68 ЖК України, якою передбачено, що наймач квартири зобов»язаний вчасно проводити оплату за комунальні послуги, однак ні він, ні члени його сім»ї не є наймачами квартири, оскільки квартира належить їм на праві приватної власності. Під час ухвалення рішення, суд не врахував ряд рішень Конституційного суду України щодо надання пільг працівникам міліції, звільненим з служби за віком, хворобою або вислугою років та членам їх сімей. Звертає увагу, що надані позивачем «Рахунки» складені за не встановленою жодним нормативно-правовим документом формою, з порушенням вимог ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»- в яких не зазначені зміст та обсяг господарської операції, одниця виміру господарської операції; відсутні посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення та їх підписи, а отже не містять інформацію щодо предмета доказування, а тому не є належними доказами. Вказують на те, що між сторонами не існує жодних договірних відносин , оскільки ЛКП «Старий Сихів» ухиляється від укладення Типових договорів та продовжує нараховувати плату за житлово-комунальні послуги на бездоговірній основі за відсутності законно- сформованного тарифу, що є порушенням ЗУ «Про захист прав споживачів» та ЗУ «Про житлово-комунальні послуги». Стверджує, що житлово-комунальні послуги позивач надає частково або не надає взагалі, не утримує будинок в належному технічному стані, не здійснює обслуговування та ремонт внутрішньобудинкових мереж, міжпанельних швів, своєчасно не вживає заходів по ліквідації аварійних ситуацій, не здійснює контроль за технічним станом інженерного обладнання будинків, квартир, приміщень, не проводить належним чином підготовку будинку і його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період та інше. Вважає, що відповідно до ст.22 ЗУ «Про міліцію» він та його сім»я має 50% знижки на комунальні послуги, а з 06.02.2002 року йому видана довідка, що такими пільгами він має право користуватися постійно, однак упродовж довгих років робилися численні спроби призупинити виплату «пільг чи певних компенсацій». Незважаючи на це, його сім»я продовжувала сплачувати позивачу комунальні послуги та теплопостачання з урахуванням 50% знижки, однак позивач нехтуючи рішеннями Коснтитуційного суду України продовжує нараховувати 100% оплату. Просять скасувати рішення суду.

Відповідачі по справі в судове засідання не з»явилися, хоч належно повідомлялися судом про день і час слухання справи за адресою постійного місця проживання. Тому, відповідно до статті 74 п.5 абз.7, ст.305 ч.2 ЦПК України вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене належним чином.

Заслухавши пояснення представника позивача Яциник В.В. на заперечення доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до статті 303 ч.1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Матеріалами справи та судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності відповідачам.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою КМ України від 08.10.1992 року № 572 ( діяли до 02.02.2006 р.), п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків (в редакції постанови КМ України від 24.01.2006р.№ 45, що діють з 02.02.2006 року), ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» власники квартир зобов»язані оплачувати надані їм житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з п.10 Правил користування приміщеннями житлових будинків плата розподіляється, зокрема, за послуги з централізованого опалення, з утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій-за встановленими тарифами відповідно до опалювальної та загальної площі приміщення, якими користується власник, співвласник, наймач (орендар).

Позивач по справі ЛКП «Старий Сихів» надавав відповідачам послуги з центрального опалення та послуги з утримання будинку. Відповідачі користувалися всіма наданими послугами, відмов від надання послуг позивачу не поступало, частково оплачували за надані послуги із врахуванням наданих відповідачу ОСОБА_3 пільг, а тому між сторонами фактично виникли договірні відносини. Суд першої інстанції , оцінивши взаємовідносини сторін по справі з приводу предмету спору вірно послався на правову позицію Верховного Суду України викладену у постанові під час розгляду справи № 6-59 цс/13 від 30 жовтня 2013 року згідно з якою споживачі зобов»язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному розмірі.

З врахуванням вище зазначеного, колегія суддів відхиляє доводи відповідачів про відсутність письмового договору про надання житлово-комунальних послуг.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині неналежного ведення позивачем «Рахунків» колегія суддів вважає, що зазначене відноситься до компетенції органів місцевого самоврядування, яким підзвітні ЖЕКи та є їхньою господарською діяльністю. Підприємства, що здійснюють господарську діяльність, керуються у роботі Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та локальними актами, інструкціями. Форми звітів, їх облік не звільняє споживачів оплачувати отримані комунальні послуги.

Нарахування за надані послуги здійснюється на підставі рішень виконавчого комітету Львівської міської ради, які діяли в різний період часу, зокрема №484 від 06.06.2003 року, № 1431 від 26.12.2008 року; №1651 від 26.11.2010 року; №561 від 31.05.2011 року.

Відповідно до статті 67 ЖК УРСР, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленному порядку тарифами. Статтею 68 ЖК України прописано, що квартирна плата та плата за комунальні послуги повинна вноситися своєчасно.

Безпідставним є посилання відповідачів у апеляційній скарзі на помилковість суду у вислові «наймачі».

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд підставно посилався на статтю 68 ЖК УРСР, яка гласить, що наймач зобов»язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Житловий кодекс УРСР введений в дію з 01 січня 1984 року. До приватизації квартири №19 у будинку № 13 на вул.Коломийській у м.Львові сім»єю ОСОБА_3, які є відповідачами по справі, останні були наймачі. З прийняттям Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» наймачі наділені правом приватизації, яким відповідачі скористалися. Зміни до статті 68 ЖК УРСР не вносилися, оскільки сам житловий будинок як об»єкт нерухомості відноситься до державного житлового фонду та є у віданні органів місцевого самоврядування, господарську діяльність будинків провадять ЖЕКи.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що строк позовної давності позивачем станом на квітень 2015 року не пропущений.

Із роздруківки про оплату за комунальні послуги вбачається, що відповідачі періодично проводили оплату на протязі спірного періоду за послуги з центрального опалення, а відтак відповідно до ст.264 ч.1 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов»язку.

Щодо застосування строку позовної давності з утримання будинку та прибудинкової території, судом встановлено, що остання проплата за такі послуги проведена відповідачами 23 лютого 2009 року, а відтак правильним є висновок суду, що строк позовної давності був перерваний в розумінні статті 264 ч.3 ЦК України та стягненню підлягає заборгованість за надані послуги за період з 23 лютого 2006 року по 31 березня 2015 року.

Постановляючи рішення, суд врахував обставину що відповідач ОСОБА_3 є ветераном органів внутрішніх справ і з березня 2005 року позивач нараховує йому пільгу у розмірі 50% на житлово-комунальні послуги. Одночасно відповідач ОСОБА_3 є учасником бойових дій і з квітня 2007 року позивач нараховує йому пільгу у розмірі 75% на житлово-комунальні послуги.

Зазначене підтверджується довідкою УМВС України у Львівській області №91-16094 від 06 лютого 2002 року ( а.с.168 т.2) у якій вказано, що ОСОБА_3 має право на пільги передбачені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». З листа ЛКП «Старий Сихів» №338 від 15.08.2012 року встановлено, що відповідач таку довідку пред»явив у ЛКП у 2002 році. Відтак, суд належно провів перерахунок щодо оплати за надані позивачем послуги за період з жовтня 2002 року по березень 2005 року у відповідності до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та у відповідності до пунктів «в», «г», частини 1 постанови КМ України від 01.08.1996 року №879 «Про встановлення норм користування житлово-комунальними послугами громадянами, які мають пільги щодо їх оплати».

Судом правильно взято до уваги статтю 60 Закону України «Про державний бюджет на 2003 рік», ст. 79 Закону України «Про державний бюджет на 2004 рік» , ст. 74 Закону України «Про державний бюджет на 2005 рік. Із врахуванням вищезазначених вимог Закону та з врахуванням членів сім»ї відповідача, їх віку суд прийшов до висновку, що розмір заборгованості за житлово-комунальні послуги з центрального опалення за період з 01 жовтня по 31 березня 2015 року становить 960,83 грн., а не 1869,61 грн. як зазначено у позовних вимогах.

Щодо розміру заборгованості за житлово-комунальні послуги з утримання будинку за період з 23 лютого 2006 року по 31 березня 2015 року такі становлять 1334 ,33 грн..

Щодо доводів апеляційної скарги з приводу використання позивачем нечесної підприємницької практики, неякісних послуг, недбальства, такі не спростовують висновків суду, є голослівними.

Відповідно до статті 308 ЦПК України Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесульного права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливее рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням вимог ст.ст.213, 214 ЦПК України, відтак колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315,317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в і д х и л и т и.

Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 03 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сил из моменту її проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: А.В.Ніткевич

О.Ф.Павлишин