Справа № 584/250/16-ц Провадження № 2/584/114/16
РІШЕННЯ

Іменем України

13.07.2016 Путивльський районний суд Сумської області

в особі : головуючого - судді Толстого О.О.

при секретарі Зікрати Я.В.

за участю : позивача ОСОБА_1

представника позивача - адвоката ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача - адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Путивль справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної частки (паю),

ВСТАНОВИВ :

У березні 2016 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати недійсним нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу земельної частки (паю), укладений сторонами 29.07.1999 в м. Путивль.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що в момент укладення оспорюваного договору неправильно сприйняла правову природу, зміст прав і обов'язків сторін цього правочину, вважаючи, що передає належну їй земельну частку (пай) в оренду, а продавати її наміру не мала. Тому підписала договір внаслідок помилки.

Крім того, під час посвідчення договору нотаріусом перебувала у стані, викликаному її психічними захворюваннями, які періодично у неї проявляються, тобто не в повній мірі усвідомлювала значення своїх дій та керувала ними.

Посилаючись на вказані обставини просила визнати вказаний договір недійсним з підстав, передбачених статтями 203, 215, 229 ЦК України.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали.

Відповідач та його представник позов не визнали. Заперечували з тих підстав, що сторони дійсно мали на меті укласти договір купівлі-продажу. Цей договір було укладено з дотриманням положень діючого на той час цивільного законодавства та не суперечить Указу Президента України від 10.11.1994 № 666/94 "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва" і Указу Президента України від 21.04.1998 № 332/98 "Про захист прав власників земельних часток (паїв)". Після купівлі земельної частки (паю) відповідач отримав державний акт на цю земельну ділянку, здійснює її обробіток та сплачує земельний податок. До 2013 року жодних спорів з позивачем з приводу цієї землі не було. Також просили про застосування строку позовної давності, встановленого ст. 71 ЦК Української РСР (1963 р.).

Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, допитавши свідка та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступних міркувань.

Як встановлено судом з матеріалів справи, 29.07.1999 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу права на земельну частку (пай) посвідченого сертифікатом, відповідно до якого продавець (ОСОБА_1С.) продав, а покупець (ОСОБА_3В.) купив право на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом серії СМ № 007198, виданого Путивльською РДА 14.05.1996 на підставі рішення від 25.04.1996 за реєстровим № 174 р (а.с. 53).

Відповідно до ст. 3 Указу Президента України від 10.11.1994 № 666/94 "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва" право на земельну частку (пай) могло бути об'єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави.

Указом Президента України від 21.04.1998 № 332/98 "Про захист прав власників земельних часток (паїв)" було передбачено право відчуження шляхом купівлі-продажу права на земельну частку (пай).

Ці правові акти на момент укладення оспорюваного договору були чинними.

Відповідно до пункту 1 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року цей Кодекс набрав чинності з 01.01.2004. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) та згідно з п. 4 Прикінцевих та перехідних положень норми ЦК України 2003 року застосовуються до цивільних відносин, які виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України 2003 року, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Оскільки договір купівлі-продажу земельної частки (паю), який позивач просить визнати недійсним, було укладено у 1999 році, тобто ці правовідносини виникли до набрання чинності ЦК України 2003 року, тому вони врегульовані нормами ЦК Української РСР 1963 року, а посилання у позові на положення ЦК України 2003 року є помилковим.

Виходячи з сутності заявлених вимог, обставин (фактів), якими обґрунтовуються вимоги у тексті позову, поясненнях в судовому засіданні позивача та її представника, суд при вирішенні спору керується положеннями ст.ст. 48, 55, 56ЦК Української РСР 1963 року, якими встановлені аналогічні правові підстави для визнання угод недійсними.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 48 ЦК Української РСР 1963 року недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону.

Відповідно до ст. 51 ЦК Української РСР 1963 року угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків. Угоди можуть бути односторонніми і дво- або багатосторонніми (договори).

При цьому волевиявлення особи має бути вільними і відповідати її внутрішній волі, бажанню викликати певні юридичні наслідки - встановлення, зміну або припинення цивільних правовідносин.

В силу ч. 1 ст. 55 ЦК Української РСР 1963 року укладена громадянином, хоч і дієздатним, але який в момент її укладення перебував у такому стані, коли він не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними, може бути визнана судом недійсною за позовом цього громадянина.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 2, 10 постанови від 28.04.1978 № 3 "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків. Правила ст. 55 ЦК поширюються на ті випадки, коли немає законних підстав для визнання громадянина недієздатним, однак є дані про те, що в момент укладення угоди він перебував у такому стані, коли не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння та ін.)

Для визначення наявності такого стану на момент укладення угоди суд призначає судово-психіатричну експертизу. Вимоги про визнання угоди недійсною з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент її укладення він не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 198 від 23.05.2016 позивач на момент укладення договору - 29.07.1999, страждала на хронічне психічне захворювання, але за своїм психічним станом могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с. 80-82).

Даючи оцінку цьому висновку суд знаходить його цілком обґрунтованим, оскільки хоча ОСОБА_1 з 1988 року і перебуває на обліку у лікаря-психіатра з приводу хронічного психічного захворювання (а.с. 73), але на момент укладення договору купівлі-продажу від 29.07.1999 її захворювання перебувало у стадії ремісії, стаціонарно вона не лікувалася та за амбулаторною психіатричною допомогою не зверталася до 2016 року, і жодних доказів її невмотивованих, неадекватних чи неконтрольованих дій на момент укладення цієї угоди, які б ставили під сумнів здатність ОСОБА_1 усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, суду не надано.

Беручи до уваги наведене та те, що при посвідчені угоди дієздатність сторін перевірялась нотаріусом, про що у тексті договору вчинено відповідний запис, дані про психічне захворювання позивача не можуть безспірно свідчити про дефект її волі, а тому немає достатніх підстав вважати, що при укладанні оспорюваного договору позивач не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Немає підстав і для висновку, що оспорюваний договір було укладено внаслідок помилки позивача.

Так, відповідно до ст. 56 ЦК Української РСР 1963 року угода, укладена внаслідок помилки, що має істотне значення, може бути визнана недійсною за позовом сторони, яка діяла під впливом помилки.

Пленум Верховного Суду України у п. 11 згаданої постанови від 28.04.1978 № 3 розяснив, відповідно до ст. 56 ЦК угода може бути визнана судом недійсною, як укладена внаслідок помилки, що має істотне значення, тільки за позовом сторони (громадянина чи організації), що діяла під впливом помилки. Під помилкою у даному випадку слід розуміти таке неправильне сприйняття стороною суб'єкта, предмета чи інших істотних умов угоди, що вплинуло на її волевиявлення, при відсутності якого за обставинами справи можна вважати, що угода не була б укладена. Правила ст. 56 ЦК не поширюються на випадки, коли помилка стосується до мотивів укладення угоди.

Оспорюваний договір посвідчено нотаріально та доказів того, що нотаріусом не виконано вимог ст. 5 Закону України "Про нотаріат" та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14.06.94 № 18/5 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) щодо роз'яснення особам, які звернулися за вчиненням нотаріальних дій, їх прав і обов'язків, попередження про наслідки вчинюваних нотаріальних дій, суду не надано.

Крім того, зі змісту постанови о/у СКР Путивльського РВ УМВС України в Сумській області про відмову в порушенні кримінальної справи від 24.10.2012 вбачається, що в діях ОСОБА_3 не знайдено ознак злочину, а в ході перевірки сам факт укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_1 визнавався, а суть її претензій до ОСОБА_3 зводилась до того, що він не сплатив їй всю оговорену у договорі суму в розмірі 2500 грн. (а.с. 49-50).

У наданих Сумським обласним державним нотаріальним архівом додатках до договору купівлі-продажу земельної частки (паю) від 29.07.1999 міститься лише довідка Путивльського районного відділу земельних ресурсів про визначення грошової оцінки земельної ділянки (а.с. 68).

З приводу цього документа свідок ОСОБА_5, колишній начальник цього відділу, показав, що обставин видачі довідки ОСОБА_1 не памятає, але може стверджувати, що на той час такі довідки видавались лише для цілей укладення договору купівлі-продажу, що було необхідним для обрахування розміру податку.

В судовому засіданні позивач підтвердила, що у грошовій, натуральній або відробітковій формі орендну плату за земельну частку (пай) від відповідача не отримувала, з цих питань до нього не зверталася та особисто земельний податок не сплачувала.

Водночас, рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 26.03.2014 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування державного акту на землю встановлено і в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню те, що 15.03.2002 на підставі договору купівлі-продажу права на земельну частку (пай) від 29.07.1999 відповідач отримав державний акт на цю земельну ділянку, яку самостійно обробляє та сплачує податок.

Вказані докази не свідчить про те, що позивач сприймала укладений договір як передачу в оренду своєї земельної частки (паю), а інших належних і допустих доказів того, що вона помилкового сприйняла правову природу, змісту прав і обов'язків сторін за договором купівлі-продажу, не надала, чим не виконала свого обов'язку, передбаченого ст. 60 ЦПК України.

Тому суд вважає, що позивач не довела, що на момент вчинення договору купівлі-продажу земельної частки (паю) від 29.07.1999 дійсно мала місце помилка щодо його істотних обставин.

Виходячи з наведеного, керуючись п.п. 1, 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ст.ст. 51, 55, 56 ЦК Української РСР 1963 року, ст.ст. 10,11, 60, 212, 214 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної частки (паю) - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Сумської області через Путивльський районний суд шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з моменту отримання копії цього рішення.

Рішення cуду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення розгляду справи апеляційним судом.

Рішення виготовлено в повному обсязі 18.07.2016.

Суддя: підпис

З оригіналом згідно:

Суддя

Путивльського районного суду ОСОБА_6