Єдиний унікальний номер: 448/448/16-ц
Провадження № 2/448/214/16
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

15.07.2016 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Стецика Я.Є.,

при секретарі - Тхір О.Т.,

з участю позивача ОСОБА_1

його представника - ОСОБА_2

відповідачки - ОСОБА_3

представника третьої особи - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Мостиська районна державна адміністрація Львівської області, про визнання батьківства, -

В С Т А Н О В И В:

15.04.2016 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що з 2004р. по 2010р. без реєстрації шлюбу проживав разом з ОСОБА_5, дочкою відповідачки. За час спільного проживання з ОСОБА_5 остання завагітніла та в них народився син ОСОБА_6, 01.11.2009р.н.

Стверджує, що після народження сина ОСОБА_6 відносини між ним і ОСОБА_5 погіршились, а тому переїхав проживати до себе на батьківщину в Республіку Азербайджан.

Вказує, що після переїзду в Азербайджан продовжував підтримувати зв'язок з ОСОБА_5, яка повідомила, що у свідоцтві про народження сина ОСОБА_6 вказала його батьком дитини.

Зазначає, що 04.01.2016р. ОСОБА_5 померла. Розпорядженням заступника голови Мостиської РДА Львівської області за №91 від 26.02.2016р. відповідачку ОСОБА_3 призначено опікуном ОСОБА_7, 2009р.н.

Покликається на те, що відповідачка повністю заперечує той факт, що він є біологічним батьком ОСОБА_7 та стверджує, що в нього (позивача) немає жодних документів, які б вказаний факт підтверджували.

З огляду на наведені обставини просить суд ухвалити рішення, яким визнати його (позивача) батьком ОСОБА_7, 01.11.2009р.н.

Вимоги позивачем та його представником підтримано в судовому засіданні.

Відповідачка в судовому засіданні проти позову заперечила. Пояснила, що її дочка ОСОБА_5 та позивач ОСОБА_1 дійсно тривалий час проживали разом та вели спільне господарство. Зазначила, що за час спільного проживання дочка завагітніла та народила сина ОСОБА_6, вказавши, що батьком дитини є саме позивач ОСОБА_1 Також зазначила, що після народження дитини позивач покинув сімю, не цікавився станом здоровя як дитини, так і матері, яким не надавав матеріальної допомоги. З огляду на ці обставини, як вважає, позивач не може вважати себе батьком дитини ОСОБА_7. Вважає даний позов безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню.

Представник третьої особи Мостиської РДА Львівської області ОСОБА_4 вирішення даного спору покладає на розсуд суду.

Заслухавши пояснення сторін та представника третьої особи, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню з таких міркувань.

Спірні відносини, які виникли по даній справі, регулюються Сімейним Кодексом України.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебували у фактичних шлюбних відносинах з 2004 по 2009 роки, чого також не заперечували сторони в судовому засіданні.

01.11.2009 року ОСОБА_5 народила сина ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого 19.11.2009р. відділом реєстрації актів цивільного стану Мостиського районного управління юстиції Львівської області за актовим записом №152. Згідно даного свідоцтва батьками дитини є ОСОБА_8 та ОСОБА_5. Реєстрація народження дитини була проведена відповідно до ч.1 ст.135 СК України із зазначенням відомостей про батька за вказівкою заявника.

Згідно з ч.1 ст.135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записується за її вказівкою.

04.01.2016 року ОСОБА_5 померла. Згідно розпорядження заступника голови Мостиської РДА за №91 від 26.02.2016 року опікуном малолітнього ОСОБА_7, 2009р.н. призначено ОСОБА_3, відповідачку у справі.

У ч.2 ст.125 СК України зазначається, що якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за рішенням суду.

Абзацом 2 ч.3 ст.128 СК України визначено, що позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 СК цього Кодексу.

Із п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року за № 3, слідує, що спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває, самою дитиною, яка досягла повноліття.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У ст.ст.59-60 ЦПК України зазначається, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Крім того, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.58-59 ЦПК України.

Відповідачкою ОСОБА_3 не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження доводів зазначених у її запереченнях на позов, що позивач не є біологічним батьком дитини ОСОБА_7, 2009р.н., народженої ОСОБА_5

Натомість, як вбачається з матеріалів справи, позивачем згідно вимог ч.3 ст.10 ЦПК України, з метою надання доказів на підтвердження визнання батьківства стосовно малолітнього сина ОСОБА_6 заявлялося клопотання про призначення у справі судово-генетичної експертизи щодо встановлення ймовірності кровного споріднення народженої ОСОБА_5 дитини.

Висновком експерта Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 22.06.2016 року за №10/249 встановлено, що ОСОБА_1, 18.09.1966р.н., позивач у справі, може бути біологічним батьком ОСОБА_7, 01.11.2009р. Ймовірність даної події становить 99,99%.

Заперечення відповідачки ОСОБА_3 про те, що висновок експертизи має імовірнісний характер, оскільки не на 100 відсотків підтвердив походження дитини від позивача, суд не приймає до уваги, оскільки біологічне батьківство ОСОБА_1 відносно ОСОБА_7 практично доведено. При цьому вірогідність такого батьківства за висновком судово-генетичної експертизи становить 99,99%, що практично дорівнює 100%, а доля можливої помилки є мізерно малою, що в сукупності з іншими, встановленими судом фактами, повістю виключає її виникнення.

У відповідності до положень ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються..

Підсумовуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що надані позивачем докази безперечно свідчать, що останній є батьком дитини ОСОБА_7, 2009р.н., тому позовні вимоги позивача ОСОБА_1 про визнання його батьківства підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 126, 128, 135 СК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України за №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст.ст. 10, 11, 15, 57-60, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Мостиська районна державна адміністрація Львівської області, про визнання батьківства, - задоволити.

Визнати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком малолітньої дитини сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги через Мостиський районний суд в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя підпис ОСОБА_9

З оригіналом згідно:

Суддя Я.Є. Стецик

Рішення набрало законної сили:

«___» ______________ 20___ р.

Суддя Я.Є. Стецик