АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 листопада 2016 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усик Г.І.

суддів -Ратнікової В.М., Борисової О.В.

при секретарі - Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва на рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 липня 2016 р. у справі за позовом прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу МарчукКатерини Володимирівни про визнання договору недійсним та визнання спадщини відумерлою,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 р. заступник прокурора м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради звернувся з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Марчук К.В. про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладеного 25.03.2014 р. між ОСОБА_4, від імені якої діяла ОСОБА_2 та ОСОБА_1, визнання спадщини після смерті ОСОБА_4 відумерлою та передачу квартири у власність територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради.

На обґрунтування своїх вимог зазначав, що 26.02.2014 р. ОСОБА_4 видала довіреність строком на п'ять років, якою уповноважила ОСОБА_2 на володіння користування та розпорядження земельною ділянкою площею 0,1500 га, розташованої за адресою:АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_4 померла.

25.03.2014 р. ОСОБА_2 на підставі виданої ОСОБА_4 довіреності, уклала з ОСОБА_1 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що представництво за виданою ОСОБА_4 довіреністю припинилося у зв'язку з її смертю, у зв'язку з чим спірна квартира не могла бути предметом купівлі-продажу за договором від 25.03.2014 р., просив визнати оспорюваний договір недійсним з підстав, передбачених ст.ст.203, 215 ЦК України.

Справа № 757/24274/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/12317/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Остапчук Т.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Усик Г.І.

Оскільки після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, яка у зв'язку з відсутністю спадкоємців не була прийнято, просив визнати спадщину відумерлою та передати квартиру АДРЕСА_1 у власність територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28.07.2016 р. у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі заступник прокурора міста Києва просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Зазначав, що суд дійшов помилкового висновку про те, що позивачем неправильно обрано спосіб захисту порушеного права, оскільки за правилами до ст. 388 ЦПК України право витребування майна від добросовісного набувача має лише власник цього майна.

Територіальна громада м. Києва в особі Київської міської ради не набула право власності на спірну квартиру, і за відсутності спадкоємців померлої ОСОБА_4 має лише майнове право (інтерес) щодо спадкового майна за заявою про визнання спадщини відумерлої та передачі її у власність територіальної громади, а тому вважав, що порушене право підлягає захисту у спосіб, визначений п. 2 ч. 2 ст.16, ч. 3 ст. 215 ЦК України.

Крім того вказував на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про добросовісність набувача спірного майна ОСОБА_1 з огляду на те, що вона є матір'ю ОСОБА_2 та, що спірна квартира була продана за ціною значно нижчою її ринкової вартості, що, на його думку, може свідчити про зацікавленість цих осіб у заволодінні спірним майном.

Оскаржуваний договір купівлі-продажу квартири порушує право територіальної громади міста Києва на спірне майно, і його поновлення можливе лише шляхом визнання його в судовому порядку недійсним, визнання спадщини відумерлою та передачі її у власність територіальної громади м. Києва.

В судовому засіданні представник прокуратури міста Києва та представник Київської міської ради просили задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній підстав.

Представник ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу відхилити, посилаючись на те, що її доводи не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

ОСОБА_1 та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Марчук К.В. в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені за останньою відомою суду адресою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 30.07.1993 р. та свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.12.2008 р. ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_1

26.02.2014 р. ОСОБА_4 відповідно до довіреності, посвідченої 26.02.2014 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марчук Г.М., уповноважила ОСОБА_2 на володіння, користування та розпорядження належною їй земельною ділянкою площею 0.1500 га, кадастровий номер : НОМЕР_1, що розташована: АДРЕСА_2, та квартирою АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_4 померла.

25.03.2014 р. між ОСОБА_4, від імені якої на підставі довіреності посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марчук К.В. 26.02.2014 р. за реєстровим № НОМЕР_2 діяла ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого ОСОБА_4 передала у власність ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 83,5 кв.м., житловою площею 55,7 кв.м. за ціною 149 000 грн.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно (запис про право власності № 5107074 від 25.03.2014 р.), право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог заступника прокурора міста Києва, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права, оскільки належне ОСОБА_4 на праві власності майно вибуло поза волею територіальної громади, у зв'язку з чим спірна квартира підлягає витребуванню від добросовісного набувача на користь територіальної громади відповідно до ст. 388 ЦК України, а не шляхом звернення до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним.

З таким висновком суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

За змістом ст. 25 ЦК України, здатність фізичної особи мати цивільні права та обов'язки є правоздатністю. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і припиняється у момент її смерті.

Відповідно до ч.1ст. 237, ст. 239 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобовЧязана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Пунктом 6 частини 1 статті 248 ЦК України визначено, що представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, яка видала довіреність.

Внаслідок смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1. її цивільні права та обов'язки припинено, а також припинена дія довіреності, яка була видана нею 26.02.2014 р. на ім'я ОСОБА_2 щодо володіння, користування та розпорядження квартирою АДРЕСА_1.

Частини 1, 5 статті 203 ЦК України передбачають, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що спірний договір купівлі - продажу квартири був укладений після смерті ОСОБА_4, від імені якої на підставі довіреності діяла ОСОБА_2, що суперечить вимогам ст.203 ЦК України і є підставою для визнання його недійсним, суд помилково відмовив у задоволенні позовних вимог заступника прокурора м. Києва

Висновок суду першої інстанції про обрання позивачем невірного способу захисту порушеного права, оскільки квартира за спірним договором підлягає витребуванню від добросовісного набувача на користь територіальної громади відповідно до ст. 388 ЦК України, а не шляхом звернення до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним є помилковим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Стаття ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Таким чином, підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту є порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права.

Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в ст. 16 ЦК України.

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання спірного договору купівлі-продажу недійсними з підстав невідповідності його вимогам закону, що відповідає способу захисту, визначеному ст. 16 ЦК України.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої ст.388 ЦК України пов'язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Указана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом ст. 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Оскільки добросовісне набуття в розумінні ст. 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, то наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого володіння.

Суд не звернув увагу на те, що територіальна громада м. Києва в особі Київської міської ради не набула права власності на АДРЕСА_1, а лише за відсутності спадкоємців померлої ОСОБА_4 набуло право майнової вимоги про визнання спадщини відумерлої та передачу спірної квартири у власність територіальної громади, а відтак відсутні підстави для її витребування відповідно до ст. 388 ЦК України, а тому позивач як заінтересована особа має право вимоги про визнання правочину недійсним в порядку ч. 3 ст. 215 ЦК України.

З урахуванням наведених обставин суд неправильно застосувавдо спірних правовідносин норми матеріального права, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову в частині визнання договору купівлі - продажу квартири від 25.03.2014 р. недійсним.

Що стосується позову заступника прокурора м. Києва в частині визнання спадщини ОСОБА_4 відумерлою та передачу квартири АДРЕСА_1 у власність територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 1277 ЦК України врегульовано правовий режим вирішення питання про відумерлість спадщини, зокрема підставами визнання спадщини відумерлою можуть бути: фізична відсутність спадкоємців за заповітом і за законом; позбавлення спадкоємців за заповітом та за законом права на спадкування; усунення спадкоємців за заповітом та за законом від права на спадкування; відмова від прийняття спадщини спадкоємцями за заповітом та за законом; неприйняття спадщини спадкоємцями за заповітом та за законом.

В судовому засіданні встановлено, що спадкодавець ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Після її смерті відкрилась спадщина, яку за відсутності спадкоємців ніхто не прийняв (згідно повідомлення Шостої київської державної нотаріальної контори від 08.05.2015 р. вих. № 1873/01-16 спадкова справа після смерті ОСОБА_4 не заводилась).

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 1277 ЦК України після спливу одного року після відкриття спадщини орган місцевого самоврядування зобов'язаний подати заяву про визнання спадщини відумерлою.

З такою заявою заступник прокурора м. Києва в інтересах Київської міської ради звернувся 13.07.2015 р.

Відповідно до положень ст. 278 ЦПК України суд ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді за місцем відкриття спадщини, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовились від її прийняття.

Оскільки в даній конкретній справі існує спір про право, то прокурор звернувся з вимогами про визнання спадщини відумерлою в позовному провадженні.

За змістом ч. 3 ст. 1277 ЦК України, спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Ураховуючи наведене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про задоволення позовних вимог заступника прокурора м. Києва в інтересах Київської міської ради.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 липня 2016 р. скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги заступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Марчук Катерини Володимирівни про визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання спадщини відумерлою, задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 25.03.2014 р. між ОСОБА_4, від імені якої на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марчук Катериною Володимирівною 26.02.2014 р. за реєстровим № НОМЕР_2 діяла ОСОБА_2 та ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марчук Катериною Володимирівною 25.03.2014 р., зареєстрований у реєстрі за № НОМЕР_3.

Визнати спадщину у вигляді квартири АДРЕСА_1, загальною площею 83,5 кв.м., житловою площею 55,7 кв.м., яка відкрилася після смерті ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1. відумерлою, та передати її у власність територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі по 609,00 грн. з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді:

: