Справа № 182/559/16-ц
Провадження № 2/0182/1640/2016
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2016 року Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого суддіОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Нікопольської міської ради, треті особи Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Хвиля», ОСОБА_4, про визнання права власності на 1/2 частину квартири в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 01.02.2016 року звернулась до суду з зазначеним позовом (а.с.1-3), який уточнювала (а.с.58-60), та остаточно просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті її сестри ОСОБА_5, яка померла 16.04.2011 року.

В обґрунтування вимог посилається на наступні обставини.

11.08.1982 року її сестра ОСОБА_5 уклала шлюб з ОСОБА_6. 10.12.1998 року шлюб між ними був розірваний.

Перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, на підставі рішення загальних зборів членів житлово-будівельного кооперативу № 71 від 06.09.1986 року, затвердженого рішенням виконкому Нікопольської міської ради народних депутатів № 544/3 від 31.10.1986 року, вони отримали ордер на житлове приміщення в будинку житлово-будівельного кооперативу за № 1932, а саме: на квартиру АДРЕСА_1. Ордер був виданий на сімю з двох чоловік: ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

На підставі вказаного ордера її сестра ОСОБА_5 зі своїм чоловіком ОСОБА_6 вселилася в зазначену квартиру, а 28.07.1987 року вони зареєструвалися у зазначеній квартирі.

З моменту формування кооперативу, за згодою ОСОБА_6, членом житлово-будівельного кооперативу була її сестра ОСОБА_5

Після отримання квартири її сестра ОСОБА_5 зі своїм чоловіком ОСОБА_6 за спільні кошти погашали наданий на її будівництво банківський кредит і в 1992 році повністю виплатили пайовий внесок за квартиру в сумі 7107,53 крб., що підтверджується довідкою голови ОСББ «Хвиля».

У звязку з цим її сестра ОСОБА_5, як член житлово-будівельного кооперативу, на підставі ст. 15 Закону України «Про власність» набула право власності на зазначену квартиру. Оформити право власності на зазначену квартиру ОСОБА_5 не встигла. 16.04.2011 року вона померла. Перед смертю ОСОБА_5 тяжко хворіла і потребувала сторонньої допомоги. У звязку з цим на початку 2011 року вона-позивач була вимушена переселитися жити за місцем проживання сестри та доглядати за нею, оскільки та була інвалідом І групи.

Вона звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті сестри, однак їй було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на вищевказану квартиру.

Оскільки будівництво квартири здійснювалося за спільні кошти подружжя, її сестра ОСОБА_5 згідно із ст. 60, ч.1 ст.70 СК України, має право на її половину.

Власником іншої 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_4, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 3171769 від 30.04.2013 року.

Вказала, що єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 є вона-позивач. Інших спадкоємців немає.

Позивач надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягає, просить їх задовольнити (а.с.61). У судовому засіданні 13.06.2016 року позивач та її представник просили позов задовольнити. Суду пояснили, що позивач зверталась до нотаріуса після смерті сестри з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, але отримала відмову у звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на квартиру. Позивач вказала, що інших спадкоємців, крім неї, немає.

Від представника відповідача Нікопольської міської ради до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутністю представника, просить прийняти рішення у відповідності до норм чинного законодавства (а.с.63,64).

Від голови обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Хвиля» до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечує (а.с.36,52).

Третя особа ОСОБА_4 надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує (а.с.62). У судовому засіданні 13.06.2016 року суду пояснив, що ОСОБА_6 проживав з ОСОБА_5 у спірній квартирі до смерті останньої, але в різних кімнатах. Сестра ОСОБА_5 - ОСОБА_3 проживала в квартирі, так як доглядала за сестрою до її смерті і проживає дотепер там. Він це знає, так як проживає по сусідству. Приблизно через декілька років після смерті дружини ОСОБА_6 звернувся до нього про допомогу щодо догляду за ним, а в 2013 році запропонував оформити договір довічного утримання. Пояснив це тим, що дітей у нього немає. Він доглядав його до смерті і поховав його. На похоронах нікого з родичів ОСОБА_6 не було. Він є власником 1/2 частини спірної квартири на підставі договору довічного утримання.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов на підставі ст.ст.1216,1217,1218,1220-1222,1261,1268,1269 ЦК України, ч.1 ст.15 Закону України «Про власність» від 07.02.1991 року № 697-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підлягає задоволенню.

У судовому засіданні встановлено наступне.

16.04.2011 року померла сестра позивача ОСОБА_5 (а.с.5-9,31-33).

03.06.2011 року Першою Нікопольською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 340/2011 до майна померлої 16.04.2011 року ОСОБА_5 (а.с.47-50), з матеріалів якої вбачається наступне.

За життя ОСОБА_5 заповіту не склала, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 43740607 від 28.04.2016 року (а.с.50).

03.06.2011 року до Першої Нікопольської державної нотаріальної контори надійшла заява ОСОБА_3 (а.с.48) про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її сестри ОСОБА_5 У заяві зазначено, що інших спадкоємців першої черги, передбачених законодавством України, немає.

08.06.2016 року завідувачем Першої Нікопольської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_2 у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на вищевказану квартиру (а.с.53).

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.02.2013 року (а.с.54) було встановлено, що ОСОБА_6 перебував у шлюбі з ОСОБА_5 з 11.08.1982 року по 10.12.1998 року. Також цим рішенням було встановлено, що 06.09.1986 року на підставі рішення загальних зборів членів житлово-будівельного кооперативу № 71, що затверджено рішенням виконкому Нікопольської міської ради народних депутатів № 544/3 від 1986 року ОСОБА_5 отримали ордер на житлове приміщення в будинку житлово-будівельного кооперативу за № 1932 на квартиру АДРЕСА_3.

Ордер був виданий на сімю з двох чоловік: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.11).

Як вбачається з довідки від 09.02.2016 року, виданої головою ОСББ «Хвиля»ОСОБА_8 (а.с.24), покійна ОСОБА_5 була членом кооперативу, останній пайовий внесок за квартиру АДРЕСА_1 був внесений, сума паєнагромадження виплачена повністю і складає на 01.12.1992 року 7107,53 крб.

Та обставина, що за спірну квартиру подружжям ОСОБА_5 був внесений повністю пайовий внесок, у звязку з чим вони набули право власності на спірну квартиру було встановлено рішенням суду від 06.02.2013 року (а.с.54 на звороті).

Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про власність» від 07.02.1991 року № 697-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Відповідно до ст.16 Закону України «Про власність» від 07.02.1991 року № 697-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сімю України.

Відповідно до ст.22 Кодексу про шлюб та сімю України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.02.2013 року було встановлено, що квартира АДРЕСА_2 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.54). Вказаним рішенням за ОСОБА_6 було визнано право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 як частку в спільній сумісній власності.

З огляду на це, суд приходить до висновку, що спадкодавцю ОСОБА_5 за життя на праві спільної сумісної власності належала 1/2 частина квартири АДРЕСА_2.

Як вбачається з довідки КП «НМБТІ» № 2776 від 30.12.2015 року (а.с.14), станом на 31.12.2012 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 не зареєстроване.

Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна № 53363916 від 16.02.2016 року (а.с.26), 1/2 частина квартири АДРЕСА_2 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 на підставі договору довічного утримання від 30.04.2013 року, р.№364 (а.с.26,27).

Згідно довідки Серія МСЕ-ДНА-01 № 621222, спадкодавець ОСОБА_5 була інвалідом І групи, потребувала стороннього постійного догляду (а.с.15).

Як вбачається з Акту про проживання та догляд, складений ОСББ «Хвиля» (а.с.10), ОСОБА_5 з 28.07.1987 року до моменту смерті 16.04.2011 року була зареєстрована та проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, за якою здійснювала догляд її сестра ОСОБА_3 по вищезазначеній адресі (а.с.10).

Після смерті ОСОБА_5 свідоцтва про право на спадщину видавались, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 43740591 від 28.04.2016 року (а.с.49).

Інших спадкоємців, крім позивача, судом не виявлено.

З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити та визнати за позивачем право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті її сестри ОСОБА_5, яка померла 16.04.2011 року.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,61,209,212-215,218 ЦПК України, ст.ст. ст.ст.1216,1217,1218,1220-1222,1261,1268,1269 ЦК України, ч.1 ст.15, ст.16 Закону України «Про власність» від 07.02.1991 року № 697-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), ст.22 Кодексу про шлюб та сімю України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті її сестри ОСОБА_5, яка померла 16.04.2011 року.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області (м. Кривий Ріг) через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: ОСОБА_1