Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/4918/16 Головуючий у 1-й інстанції: Голубкова М.А.
Є.У.№ 336/6400/15-ц Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

ОСОБА_2,

При секретарі: Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 18 листопада 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав що у грудні 2014 року уклав з адвокатом ОСОБА_4 договір про надання правової допомоги і сплатив аванс у розмірі 9 500 грн. В подальшому він відмовився від послуг адвоката, оскільки останній жодного разу не зявився в судові засідання, не вчинив жодної процесуальної дії, передбаченої договором, вимагав внесення ще 500 доларів США, внаслідок чого він втратив до нього довіру. Посилаючись на зазначені обставини, просив суд стягнути з відповідача борг у розмірі 9500 грн. та моральну шкоду в розмірі 9500 грн.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 листопада 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 борг у сумі 9500 грн. та моральну шкоду у сумі 9500 грн.

Ухвалою цього ж суду від 23 грудня 2015 року заява ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення залишена без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 2 березня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 2 березня 2016 року в частині стягнення моральної шкоди скасовано з ухваленням нового про відмову у позові. В іншій частині оскаржуване рішення залишено без зхмін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 жовтня 2016 року рішення апеляційного суду від 2 березня 2016 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення боргу скасовано з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 та стягуючи з адвоката ОСОБА_4 суму гонорару у розмірі 9 500 грн., суд першої інстанції виходив з підстав неналежного виконання останнім своїх зобов'язань за договором та ненадання позивачу належної правової допомоги.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, оскільки суд дійшов їх з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що 26 грудня 2014 року між ОСОБА_3 та адвокатом ОСОБА_4 було укладено договір, відповідно до умов якого адвокат приймає на себе зобов'язання виконати доручення клієнта про надання йому юридичної допомоги на умовах передбачених цим договором, а клієнт бере на себе зобов'язання оплатити гонорар за дії адвоката з надання йому юридичної допомоги, а також у разі необхідності компенсувати фактичні витрати понесені в зв'язку з виконанням доручення. Юридична допомога складається з наступного: надання правової допомоги та представництво інтересів у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 про виселення та визнання договору дарування недійсним, з усіма правами представника у цивільній справі (а.с.5).

За пп 3.2.1. п. 3 договору за попереднє вивчення адвокатом обставин справи сплачується гонорар при укладенні договору.

Підпунктом 3.2.2 п. 3 договору передбачено, що фактична сплата гонорару (або частини гонорару) є визнанням факту належного виконання адвокатом тих процесуальних дій чи допомоги, за що цей гонорар сплачено.

Згідно з вказаним договором позивач сплатив частину гонорару у сумі 9 500 грн., що підтверджується особистим підписом відповідача та квитанцією про оплату (а.с.6).

Відповідно до письмових заперечень адвоката ОСОБА_4, наданих суду першої інстанції, на виконання умов договору він ознайомився з матеріалами відповідної цивільної справи, підготував письмовий запит про витребування доказів на спростування доводів позивача, зняв фотокопії зі справи, підготував проект зустрічного позову про визнання договору дарування квартир недійсним. В подальшому сестра ОСОБА_3 попередила його про відсутність коштів для сплати судового збору за предявлення зустрічного позову, у звязку з чим зустрічний позов не був предявлений, а позов про виселення був залишений без розгляду за заявою ОСОБА_5

Вказані доводи відповідача обєктивно підтверджуються доданими до матеріалів справи письмовими доказами (а.с.27-42).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 лютого 2015 року позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та усунення перешкод у користуванні шляхом виселення, залишено без розгляду за заявою позивача (а.с.41-42).

30.91.2015 р. ОСОБА_3 звертався до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатів зі скаргою на діяльність адвоката ОСОБА_4, в якій просив вирішити питання про повернення гонорару (а.с.44-45).

Рішенням дисциплінарної палати КДКА м.Києва від 21 квітня 2015 року відмовлено у порушені дисциплінарної справи відносно адвоката ОСОБА_4 за відсутністю ознак дисциплінарного проступку адвоката (а.с.52-54).

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції у порушення вимог ст. ст. 212-215 ЦПК України не надав належної правової оцінки умовам договору та не перевірив доводи відповідача про те, що спір між сторонами ним було вирішено у позасудовому порядку, шляхом примирення сторін, у зв'язку з чим позов було залишено без розгляду. Крім того, суд не звернув уваги на те, що договір укладався за взаємною згодою та вільним волевиявленням сторін, підписуючи його, позивач погодився з умовами та розміром гонорару адвоката, правочин недійсним у судовому порядку не визнавався, а тому діє презумпція правомірності правочину (ст. 204 ЦК України), питання про його розірвання не порушував та умови не оспорював. Вказаний правочин є чинним.

Висновки суду щодо невиконання відповідачем умов договору, неналежне виконання професійних обовязків, порушення адвокатської етики ґрунтуються на припущеннях, що є порушенням вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. 26, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, який укладається в письмовій формі. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Виходячи зі змісту положень ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Статтею 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який полягає у визначенні за суб'єктом цивільного права можливості укладати договір або утримуватися від його укладання, а також визначати його зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості.

Відповідно до ст. 903 ЦК України плата за договором про надання послуг здійснюється замовником у розмірі, встановленому договором.

Згідно з п. 2 ст. 8 Правил адвокатської етики адвокат має, за можливості, сприяти позасудовому врегулюванню спорів між клієнтом та іншими особами, а вразі неможливості цього, застосовувати всі законні засоби ефективного вирішення спору на користь клієнта.

Зважаючи на те, що у передбаченому законом порядку договір про надання правової допомоги недійсним не визнавався, у відповідності з умовами договору адвокат ознайомився з матеріалами цивільної справи, зняв фотокопії з письмових доказів, підготував запити до наркологічного диспансеру, проект зустрічного позову, який не був предявлений через несплату клієнтом судового збору, умовами договору (п.п.3.2.1, 3.2.2 Договору) сторони узгодили, що фактична сплата гонорару або частини гонорару є визнанням факту належного виконання адвокатом тих процесуальних дій чи допомоги, за що цей гонорар сплачено, висновки суду першої інстанції про неналежне виконання адвокатом своїх обовязків за договором не відповідає фактичним обставинам справи і вимогам закону.

Подання ОСОБА_3 23 грудня 2015 року заяви до Шевченківського районного суду міста Запоріжжя про не допуск адвоката ОСОБА_4 до ведення його справи у суді у звязку з недовірою до адвоката і розірванням договору не є підставою для стягнення з адвоката частини гонорару, сплаченого у відповідності до п.п. 3.2.1,3.2.2 договору.

За змістом ст.ст.654 ЦК України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Умовами договору (п.п.4.3) сторони передбачили, що у разі намірів дострокового розірвання договору з ініціативи довірителя (та якщо довіритель не наполягає на негайному розірвання), адвокат продовжує виконання своїх обовязків за неможливості відкласти певні дії, у межах отриманого гонорару і сум на витрати, після чого договір вважається розірваним.

Відповідно до частини другої статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Проте, за загальним правилом розірвання договору припиняє його дію на майбутнє і не скасовує сам факт укладення та дії договору включно до моменту його розірвання.

За вказаних обставин оскаржуване рішення на підставі ст.309 ЦПК України в зазначеній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у позові.

На підставі ч.5 ст.88 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 підлягають стягненню понесені останнім судові витрати зі сплати судового збору у судах першої, апеляційної і касаційної інстанції в загальній сумі 1511,12 грн. (одна тисяча пятсот одинадцять гривень 12 коп.).

Керуючись ст. ст.307,309,313, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 листопада 2015 року по цій справі в частині вирішення позовних вимог про стягнення 9 500 грн. боргу скасувати і ухвалити нове, яким позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 1 511, 12 грн. (одну тисячу пятсот одинадцять гривень 12 коп.) компенсації судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: