Справа № 204/1900/16-ц
Провадження № 2/204/1138/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Черкез Д.Л.

при секретарі Горб Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Головне управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування житлом, розташованим за адресою АДРЕСА_1. В обґрунтування позовної заяви зазначила, що вона згідно договору дарування, укладеного між ОСОБА_3 діючої на підставі доручення, посвідченого ОСОБА_4, завідуючим консульським відділом Посольства України в Угорській Республіці 24.03.1999р. за №51/99, від імені її батька ОСОБА_2, що мешкає за адресою: Угорщина, АДРЕСА_2 (Дарувальник), та нею (Обдарована), посвідченого 12.06.1999р., ОСОБА_5, державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 5-1782, - є власником квартири № 62, розташованої в житловому будинку літ. А-5, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Новокримська, 2-б вартістю 3 933 (три тисячі девятсот тридцять три) грн. 29 коп. У вказаній квартирі, крім позивача, зареєстрований й відповідач, який у квартирі тривалий час не проживає. З 1999 р. постійним місцем проживання ОСОБА_2 є Угорщина, м. Будапешт, там він отримав вид на проживання в Угорщині через репатріацію до батьківщини, це підтверджується карткою проживання (lakcimet igazolo hatosagi igazolvany), посвідчення особи (szemelyazonosito igazolvany identify card), водійське посвідчення. Станом на дату складання позовної заяви, відповідач у квартирі АДРЕСА_3 не проживає, однак позивач продовжує нести витрати по оплаті комунальних послуг за житло, опалення, газ, водо-, електропостачання, тоді як ОСОБА_2 не надає позивачу коштів на це. На підставі викладеного Позивач був вимушений звернутися до суду з даним позовом.

У судове засідання представник позивач не зявився, але надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, проти розгляду справи у заочному порядку не заперечував.

Відповідач у судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Згідно ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивач по справі є власником квартири АДРЕСА_4, що підтверджується договором дарування від 20.06.1999 року, зареєстрованого в реєстрі за № 5-1782, посвідченого нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 (а. с. 5-6).

Право власності на зазначену квартиру було зареєстровано у встановленому законом порядку у БТІ, що підтверджується реєстраційним записом від 27 липня 1999 року, записано в реєстрову книгу № XXXXVI під номером 60 (а. с. 6).

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання/перебування особи за відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 26.02.2016 року, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 10.10.1988 року зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 21).

Відповідно до Актів про непроживання від 15.01.2015, 13.05.2015, 09.09.2015, 19.12.2015, 10.02.2016 року, затверджених головою кооперативу «Юпітер» ОСОБА_6 та підписаного ОСОБА_7, (АДРЕСА_5) та ОСОБА_8, (АДРЕСА_6), відповідач - ОСОБА_2, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, в квартирі не проживає, особисті речі відсутні, на протязі тривалого часу квартиру не відвідує (а. с. 13).

У відповідності зі ст. 41 Конституції України кожний має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності здобувається в порядку, визначеному законом.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обовязків власник зобовязаний додержуватися моральних засад суспільства.

За приписами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Права власника квартири визначені ст. 383 ЦК України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб, розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливо лише з підстав, передбачених законом.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач по справі втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 62, у будинку № 2-б по вулиці Новокримська у м. Дніпропетровськ, оскільки не проживає там більше одного року.

Таким чином, оцінивши докази, які були досліджені судом при розгляді справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність позивачем позовних вимог щодо визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням та вважає необхідним позовні вимоги задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, судовий збір у розмірі 551,20 грн. підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача.

На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 319, 383, 391, 405 ЦК України, та керуючись ст.ст. 3, 5-8, 10, 11, 88, 208-210, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Головне управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житлом задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, таким що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою № 62 у будинку № 2-б, по вулиці Новокримська у місті Дніпропетровську.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, судовий збір у розмірі 551,20 грн.(п`ятсот п`ятдесят одна гривня, 20 копійок).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Д.Л. Черкез