Справа № 489/4210/16-ц
Номер провадження 2-др/489/9/16
У Х В А Л А

Іменем України

12 грудня 2016 р. м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

при секретарі - Бреженюк Н.С.,

відповідача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

30.11.2016 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про постановлення додаткового рішення. Свої вимоги мотивував тим, що в серпні 2016 р. ОСОБА_3 звернулась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу до ОСОБА_1 Свої вимоги мотивувала тим, що перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 2012 р. Від спільного проживання подружжя має малолітню дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 Подружні відносини припинились в зв'язку зі втратою поваги, взаєморозуміння, різних поглядів на життя. Подружжя проживає окремо, спільного господарства сторони не ведуть. 13.10.2016 р. судом було постановлено Рішення про розірвання шлюбу, відповідно до якого позовні вимоги було задоволено шлюб між сторонами розірвано. Однак в тексті вказаного рішення невірно зазначені обставини про визначення місця проживання неповнолітньої дитини.

У судовому засіданні представник відповідача просив виключити із тексту рішення дані щодо місця проживання дитини через спор з цього приводу.

Дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

13.10.2016 р. Ленінським районним судом м. Миколаєва було постановлено рішення по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, відповідно до якого позовні вимоги було задоволено. А саме шлюб, зареєстрований 14 липня 2012 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції (а/з № 325) між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано. Прізвище ОСОБА_3 повернуто дошлюбне Федоренко.

При цьому в описовій частині вказаного рішення помилково було зазначено шосте речення в сьомому абзаці «Дитина за домовленістю сторін проживає разом з матірю».

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо суд стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 р. відповідно до ст. 220 ЦПК України додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках за умов, передбачених ст. 220 ЦПК України, воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що позивачкою було заявлено позовні вимоги про розірвання шлюбу, які були розглянуті в судовому засіданні та в подальшому постановлено відповідне рішення суду.

Посилання представника ОСОБА_1 щодо ухвалення додаткового рішення по справі з приводу місця проживання дитини не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки вимоги щодо визначення місця проживання дитини не заявлялись, не були предметом спору та не підлягали вирішенню судом. Пояснення сторін щодо місяця проживання дитини були викладені в якості пояснень по справі про розірвання шлюбу на час розгляду справи та не носили характеру позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Оскільки Рішенням суду від 13.10.2016 року всі заявлені позовні вимоги задоволені в повному обсязі, під час розгляду справи по суті обсяг позовних вимог не змінювався, зустрічного позову заявлено не було, судом були вирішені всі питання відповідно до ст. 215 ЦПК України , а тому підстави для постановлення додаткового рішення відсутні.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимоги про ухвалення додаткового рішення є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 220 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про постановлення додаткового рішення по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається апеляційному суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом п`яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Н.С. Тихонова