У х в а л а

іменем україни

24 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Кузнєцова В.О.,

Наумчука М.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання договору іпотеки недійсним, за касаційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» - Сапіги Миколи Миколайовича - на рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 28 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 15 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила визнати недійсним договір іпотеки від 16 січня 2007 року № 83, посвідчений нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Куниця Т.В.

На обґрунтування вимог ОСОБА_2 посилалася на те, що їй) належить 3/4 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07 жовтня 2014 року. При оформлені свідоцтва їй стало відомо, що квартира знаходиться в іпотеці та під арештом. Однак судовим рішенням визнано недійсним договір купівлі-продажу від 08 серпня 2007 року, укладений між ОСОБА_7 і ОСОБА_3, які оформляли іпотеку. Вважала, що спірний договір іпотеки є недійсним.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 28 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 15 вересня 2015 року, позов задоволено, визнано недійсним договір іпотеки від 16 січня 2007 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ВАТ «Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_3, посвідчений нотаріально. Скасовано заборону відчуження однокімнатної квартири АДРЕСА_1, накладену приватним нотаріусом 16 січня 2007 року і зареєстровану в реєстрі за №1.

У касаційній скарзі представник Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») - Сапіга М.М. - порушує питання про скасування оскаржуваних судових рішень із ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 16 січня 2007 року ОСОБА_8 продав, а ОСОБА_3 купила квартиру АДРЕСА_1 вартістю 117 520 грн (а. с. 41).

Того ж дня ОСОБА_3 уклала із ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» договір іпотеки, відповідно до умов якого передала банку під іпотеку вказану однокімнатну квартиру з метою забезпечення своїх зобов'язань за кредитним договором, який вона уклала того ж дня з банком на загальну суму 18 600 доларів США терміном до 16 січня 2027 року під 14 % річних з метою придбання квартири (а. с. 32-37, 38-40).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 23 жовтня 2008 року у справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_8, третя особа ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання правочинів недійсними та визнання права власності на житлове приміщення, позов ОСОБА_9 задоволено. Зокрема, визнано недійсним вказаний договір купівлі-продажу від 16 січня 2007 року, повернуто сторони у первісне положення, стягнувши з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_3 117 520 грн у рахунок вартості квартири; визнано за ОСОБА_9 право власності на зазначену однокімнатну квартиру № 5 згідно із приватизацію за наказом Херсонського консервного комбінату від 04 січня 1994 року № 4; зобов'язано ОСОБА_3 передати ОСОБА_9 вказану квартиру (а. с. 21-23).

Згідно із указаним рішенням суду первісно власником зазначеної квартири на підставі приватизації житла від 04 січня 1994 року була ОСОБА_9 Потім рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 10 серпня 2006 року було визнано дійсним договір купівлі-продажу вказаної квартири від 07 липня 2006 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 і за останнім було визнано право власності на квартиру. ОСОБА_7 продав вказану квартиру ОСОБА_10 за нотаріально посвідченим договором від 06 вересня 2006 року, остання продала її ОСОБА_8 за нотаріально посвідченим договором від 29 грудня 2006 року, а той продав її ОСОБА_3

Також рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 08 серпня 2007 року та ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 14 листопада 2007 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_9, треті особи: ОСОБА_10, ОСОБА_8, ОСОБА_3, ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання договору купівлі-продажу спірної квартири дійсним (а. с. 11-13, 15-16), у задоволенні позову ОСОБА_7 було відмовлено. При цьому судом було встановлено, що при укладенні договору купівлі-продажу вказаної квартири від 06 вересня 2006 року ОСОБА_7 не набув права власності на спірну квартиру, правочин укладено внаслідок обману покупця ОСОБА_10 щодо відсутності прав третіх осіб на квартиру. У зв'язку з цим зазначеним рішенням також визнано недійсними і договори купівлі-продажу: від 29 грудня 2006 року, укладений між ОСОБА_10 та ОСОБА_8, від 16 січня 2007 року, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_3

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07 жовтня 2014 року спадкоємцем 3/4 частини зазначеного в заповіті майна ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла 21 грудня 2008 року, є її дочка ОСОБА_2 Спадщина складається із однокімнатної квартири АДРЕСА_1. Спадкове майно належало спадкодавцю згідно вказаного судового рішення від 23 жовтня 2008 року. Свідоцтво про право на спадщину за законом на обов'язкову частку на 1/4 частини ще не видано (а. с. 5).

Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій встановивши наведені обставини справи, відповідно до ст. ст. 203, 215, 391 ЦК України правильно вважали, що відповідач ОСОБА_3 права власності за договором купівлі-продажу від 16 січня 2007 року на спірну квартиру не набула, тому і не набула права розпорядження цією квартирою, зокрема і права передачі її в іпотеку, у зв'язку із чим дійшли правильних висновків про визнання недійсним договору іпотеки.

Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відхилення касаційної скарги і залишення без змін оскаржуваних рішень судів.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» - Сапіги МиколиМиколайовича - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 28 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 15 вересня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: В.О. Кузнєцов

М.І. Наумчук