Справа № 461/452/16 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/783/3817/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2016 року м. Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - Федоришина A.B.

суддів : Приколоти Т.І., Тропак О.В..,

секретаря: Іванової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 22 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5 про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,

встановила:

оскаржуваною ухвалою задоволено заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову. Накладено арешт на квартиру № 1 в будинку № 27 на вул. Вітовського у м. Львові та заборонено здійснювати будь-яку перереєстрацію (перехід) права власності іншому власнику.

Ухвалу оскаржив ОСОБА_6, просить ухвалу скасувати. Зазначає, що суд, накладаючи арешт на майно, взяв до уваги лише інтереси позивача і не врахував, що застосування відповідних заходів можуть порушити його права. Також зазначає, що позивачем не надано жодних доказів, які б вказували, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а також обгрунтовували б застосування заходу забезпечення в виді арешту майна.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Частиною 3 ст. 151 цього ж Закону передбачено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про звільнення майна з-під арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Із матеріалів справи убачається, що позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, згідно якого за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Отже, між сторонами існує спір з приводу нерухомого майна.

Таким чином, задовольняючи заяву про забезпечення позову, місцевий суд правомірно наклав арешт на нерухоме майно, право власності на яке зареєстровано за відповідачкою, так як невжиття заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Твердження апелянта про те, що суд, накладаючи арешт на майно, не врахував, що застосування відповідних заходів можуть порушити його права, є безпідставними, оскільки на час постановления судом ухвали власником спірної квартири була ОСОБА_4, а отже суд першої інстанції не порушував права апелянта.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, ухвалу залишити без змін.

Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 312, ст. 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 22 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: