Справа № 472/566/16-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"08" вересня 2016 р. . Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого судді Кучерявенка С.С.
при секретарі - Чорній О.В..
за участю позивача ОСОБА_1
представника позивача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Веселинове справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» про визнання договору фінансового лізингу недійсним, стягнення коштів в звязку з порушенням ЗУ «Про захист прав споживачів» та стягнення моральної шкоди.
Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» про визнання договору фінансового лізингу недійсним, стягнення коштів в звязку з порушенням ЗУ «Про захист прав споживачів» та стягнення моральної шкоди.
Від представника відповідача в судове засідання було подано заперечення на позовну заяву , в якому вказано, що позов не підлягає задоволенню. Зазначив, що з ОСОБА_1було укладено договір фінансового лізингу №000863 від 08.07.2014 року.
Тому, представник відповідача прийшов до висновку, що договір фінансового лізингу, який укладений між сторонами вчинений з дотриманням норм Цивільного кодексу України, Закону України «Про фінансовий лізинг», Закону України «Про захист прав споживачів», містить основні істотні умови встановлені законом, вчинений у письмовій формі, а тому не може бути визнаний судом недійсним у встановленому законом порядку.
Заслухавши позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та доведених обставин, суд приходить до переконання, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
08.07.2014 року ОСОБА_1 сплатив на користь ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» 21 500 грн. 00 коп. ./а.с.23/.
Відповідно до п.4.1.1 Договору фінансового лізингу, лізингодавець бере на себе зобов»язання передати у користування та володіння Лізингоодержувача предмет лізингу в порядку встановленому даним договором.
Пунктом 5.1. Договору, передбачено, що предмет лізингу передається у користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 90 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу та комісії за передачу предмета лізингу.
У додатку №1 оспорюваного договору вказана погоджена сторонами вартість предмета лізингу 215000 гривень.
Відповідно до ч.1 ст. 806 ЦК України , за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).
Частино 2 ст. 16 ЗУ «Про фінансовий лізинг» визначено, Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.
З наведеного вбачається, що чинним законодавством не передбачено лізинговий платіж повязаний з укладенням самого договору фінансового лізингу.
Відповідно до п.п.2 п.6 ст. 18 ЗУ « Про захист прав споживачів», у разі , коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: договір може бути визнаним недійсним у цілому.
Згідно ст. 204 ЦК України , правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до ст. 230 ЦК України , якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману, щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.
П.12.11 договору передбачено, що в разі розірвання даного Договору Лізингоодержувач до підписання акта приймання передачі Предмета Лізингу , Лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахування штрафу за дострокове розірвання 20% від сплаченої суми Авансового платежу. В такому випадку Комісія за організацію даного Договору Лізингоодержувачу не повертається.
Дана норма обмежує права споживача передбачені ЗУ «Про захист прав споживачів»; «Про фінансовий лізинг» та ЦК України, зокрема вони не відповідають принципу добросовісності та рівності сторін договору, його положення в цілому містять істотний дисбаланс прав та обовязків сторін договору, а тому на шкоду споживача, є несправедливими і порушують вимоги чинного законодавства.
Пункти 4ч.5 ст.11;ч.ч.1-2, п.3 ч.3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачають, що продавець(виконавець, виробник) не повинен включати до договорів із споживачем умови, які є несправедливим, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов»язків на шкоду споживачу, а також встановлення жорстких обов»язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця.
Відповідно до ч.6 ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» , правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.
Згідно п.14 ст.1 ЗУ «Про захист прав споживачів», нечесна підприємницька практика - будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції;
Враховуючи положення п.п.2 п.6 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» , у разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: договір може бути визнаним недійсним у цілому.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист споживачів»№5 від 12.04.1996 року, умови договору, що обмежують права споживача порівнянно з положеннями, передбаченими законодавством, визнаються недійсними.
Частиною 1 ст. 216 ЦК України встановлено , що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Згідно зі ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» , Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.
Порушення цієї норми Закону полягає в тому, що при укладенні з позивачем договору фінансового лізингу відповідач завуалював призначення адміністративного платежу в розмірі 21 500.00 гривень під вигляд платежу за договором, який за умовами договору не повертається в жодному випадку та є платою за укладення самого договору.
Враховуючи наведене, договір фінансового лізингу №000863 від 08.07.2014 року по своїй природі порушує вимоги ЗУ «Про фінансовий лізинг» та ЗУ «про захист прав споживачів», а тому є несправедливим, порушує принцип добросовісності, умови якого призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов»язків сторін та задають шкоди споживачеві.
При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає в залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
При таких обставинах, суд приходить до висновку, що діями Відповідача, Позивачу була заподіяна моральна шкода, оскільки відповідач поставив сім»ю позивача в скрутне фінансове становище, що призвело до втрати душевної рівноваги.
Однак, суд не може погодитись з розміром відшкодування моральної шкоди, яка була визначена позивачем, оскільки останнім не було надано достатніх належних та допустимих доказів в рахунок підтвердження розміру моральної шкоди в тому розмірі, що був заявлений позивачем у своєму позові, більш того суд вважає такий розмір суттєво завищеним та ні чим не підтвердженим, а отже підлягає зменшенню з врахуванням розумності, виваженості та справедливості.
Таким чином, виходячи з положення ч.3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається лише судом, розмір грошового відшкодування моральної шкоди на думку суду найбільш обєктивним та таким, що може компенсувати заподіяну позивачу моральну шкоду та яку необхідно стягнути з відповідача становить 2 000, 00 гривень.
На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.
Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Враховуючи викладене, є підстави для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь держави 1102 гривні 40 копійок судового збору.
Керуючись ст. ст. 15, 30, 62, 88, 218, 223,224 ЦПК України, суд-
Позов ОСОБА_1 до ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» про визнання договору фінансового лізингу недійсним, стягнення коштів у звязку з порушенням ЗУ «Про захист прав споживачів» та стягнення моральної шкоди, - задовольнити частково .
Визнати договір № 000863 фінансового лізингу від 08.07.2014 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ " Лізингова компанія "Еталон" - недійсним.
Стягнути з ТОВ " Лізингова компанія "Еталон" на користь ОСОБА_1 , 23.03 ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, моральну шкоду в розмірі 2000/ дві тисячі/ гривень.
Стягнути з ТОВ " Лізингова компанія "Еталон" на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 ідентифікаційний код НОМЕР_1, судовий збір в сумі 1653/ одна тисяча шістсот пятдесят три/ гривень 60 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення.
Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Веселинівський районний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя Веселинівського
районного суду ОСОБА_3