Провадження № 2/641/1234/2016 Справа № 641/1934/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2016 року Комінтернівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого- судді Григорєва Б.П.

при секретарі - Вакуленко Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 Дар*ї Олександрівни, третя особа: Комінтернівський районний відділ ГУ ДМС Харківської області у м. Харкові про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, усунення перешкод у користуванні власністю, зобов*язання вчинити дії та виселення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 Дар*ї Олександрівни, третя особа: Комінтернівський районний відділ ГУ ДМС Харківської області у м. Харкові про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартири № 194 по проїзду Садовому 3-А в м. Харкові, усунення перешкод у користуванні власністю, зобов*язання вчинити дії та виселення.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що між нею та її матір*ю ОСОБА_4, 12.06.2014 укладено спадковий договір, посвідчений державним нотаріусом Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 Відповідно до умов Договору вона, як набувач, зобовязувалась виконувати передбачені в ньому розпорядження відчужувача - ОСОБА_4 і у разі її смерті набувала право власності на належне їй майно, а саме двокімнатну квартиру № 194, що знаходиться у місті Харкові, Садовий проїзд, 3-А. Так, у проміжок часу з 2006 до вересня 2014 року її мати проживала у спірній квартирі. Також в зазначеній квартирі зареєстровані та проживають відповідачі. За час спільного проживання з ОСОБА_4 між ними виникали сварки з приводу переоформлення спадкового майна, одного дня мати не змогла потрапити до квартири, оскільки відповідачі замінили вхідні замки, в зв*язку з чим вимушена була переїхати до неї. Відповідачі не полишали у спокої її мати погрожували, виламували двері її квартири, в зв*язку з чим вони були вимушені звертатись до правоохоронних органів. 26.12.2015 року її мати померла. Після її смерті спірна квартира перейшла у її власність. В лютому 2016 року вона неодноразово намагались потрапити до квартири за адресою: АДРЕСА_1, проте відповідачі перешкоджали цьому та погрожували фізичною розправою. Своїми незаконними діями відповідачі створюють їй як власнику перешкоди в користуванні квартирою чим порушують її права щодо володіння, користування та розпорядження належним майном. Відповідачі не являються членами її сімї, будь-які угоди з приводу користування спірною квартирою між ними не укладались, вважає, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не мають права на проживання у спірній квартирі. В зв*язку з чим вона була вимушена звернутись до суду з відповідним позовом.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеним у позові, просила його задовольнити.

Відповідачі та їх представник в судовому засіданні заперечувати проти позовних вимог, в обгрунтування заперечень зазначили, що відомості, які викладені у позовній заяві не відповідають дійсності. ОСОБА_6 була матір*ю ОСОБА_2 та бабусею ОСОБА_7, вони разом проживали за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_4 проживала за вказаною адресою до середини 2015 року, оскільки це підтверджуться медичною документацією та вона перебувала під наглядом лікарів. А з вересня 2015 року вона переїхала до своєї доньки ОСОБА_1 З ОСОБА_4 у них були гарні відносини, вона знаходилась на їх утриманні та вони завжди її супроводжували. Вони сплачували комунальні послуги. ОСОБА_4 тяжко хворіла, вона постійно перебувала під наглядом лікарів, отримувала променеве лікування, вживала сильнодіючи ліки, які дають ускладнення на центральну нервову систему. Вважають, що позивачка скористалась хворобливим станом ОСОБА_4 для укладення спадкового договору. З середини 2015 року ОСОБА_4 з ними вже повністю не проживала, позивачка обмежувала доступ до неї. За життя ОСОБА_4 казала, що вона здійснила помилку, яка полягає в розпорядженні спірною квартирою на користь ОСОБА_1, також вона зазначала, що відповідачі будуть проживати в спірній квартири стільки скільки їм необхідно і про це була повідомлена ОСОБА_1 Вони не чинять перешкод ОСОБА_1 у користуванні власністю, оскільки в неї є ключи від спірної квартири та вони на даний час підозрюють її у викрадені належних їм грошових коштів. На лист вимогу вони надавали ОСОБА_1 відповідь, однак з боку ОСОБА_1 ніяких дзвінків не надходило. ОСОБА_1 та члени її родини погрожували ним, виламували двері в зв*язку з чим вони звертались до правоохоронних органів. ОСОБА_1 в спірній квартирі не мешкає, не дійснює плату за комунальні послуги, зареєстрована та має на праві власності квартиру АДРЕСА_2. Майна яке належить ОСОБА_1 в спірній квартирі немає. Просили в задоволенні позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 в останнє судове засідання не з*явилась, надавши заяву про відкладення розгляду справи в зв*язку з її хворобою, однак суд розцінює надану заяву як намагання затягнути розгляд справи. Оскільки довідки про хворобу суду не надано. З моменту відкриття провадження у справі відповідач майже на кожне засідання надавала заяви про відкладення розгляду справи в зв*язку з її хоробою. Після чого надавала довідки про знаходження на лікуванні, листків непрацездатності суду надано не було. Крім того, відповідачкою ОСОБА_2 були надані письмові заперечення, до них надані письмові докази. ОСОБА_2 приймала участь у судовому засіданні, надавала пояснення щодо предмету позову, брала участь у допиті свідків. За таких обставин суд закінчує розгляд справи в відсутності відповідачки ОСОБА_2

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив.

Суд дослідивши матеріали справи приходить до наступного.

Між ОСОБА_1 та її матір*ю - ОСОБА_4, 12.06.2014 укладено спадковий договір, посвідчений державним нотаріусом Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, що зареєстрований в реєстрі за № 3-413.

Відповідно до умов спадкового договору ОСОБА_1, як Набувач, зобовязувалась виконувати передбачені в ньому розпорядження Відчужувача - ОСОБА_4 і у разі її смерті набувала право власності на належне Відчужувачу майно, а саме двокімнатну квартиру № 194, що знаходиться у місті Харкові, Садовий проїзд, 3-А.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності зазначено, що ОСОБА_1 є власником квартири № 194 по Садовому проїзду 3-А в м. Харкові.

ОСОБА_4 померла 26.12.2015 року в м. Харкові, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкові Харківського міського управління юстиції видано свідоцтво про смерть серії 1-ВЛ № 526336.

Згідно довідки ОСББ «Орлятко» № 19 ві. 09.02.2016 року зазначено, що ОСОБА_4 була власником квартири № 194 по Садовому проїзду 3-А в м. Харкові, разом з нею в квартирі зареєстровані ОСОБА_2, та ОСОБА_8

08.02.2016 ОСОБА_1, на адресу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 направлялись листи з вимогами звільнити належну їй на праві власності квартиру до 12:00 години 17.02.2015 та не чинити перешкоди у користуванні нерухомістю.

Зазначені листи-вимоги були отримані відповідачами 10.02.2016 року про що свідцать зворотні поштові повідомлення та даний факт не оспорюється самими відповідачами, оскільки вони надали відповідь на дані листи.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

При цьому згідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення Перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном.

Згідно з постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ 07.02.2014 № 5 " Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав "Члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК)- Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї (Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року № 6-158цс14).

Передбачаючи право власника квартири на відчуження цього об'єкту, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК УРСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого житлового приміщення.

Крім того, відповідно до вимог ч.2 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» №1382-ІУ від 11.12.2003 (із змінами та доповненнями) необхідною умовою реєстрації місця проживання є наявність документа, що підтверджує право на проживання в житлі.

Відповідно до п. 2.2 «Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в України та зразків необхідних для цього документів», затвердженого наказом МВС України №1077 від 22.11.2012, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.12.2012 за №2109/22421 документом, що підтверджує право на проживання в житлі є ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сімї на реєстрацію місця проживання.

За клопотанням сторін у справі були допитані свідки.

Так свідок ОСОБА_9 пояснила, до ОСОБА_4 проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, вони були сусідами. ОСОБА_1 проживала на Салтівці, коли ОСОБА_4 захворіла ОСОБА_1 забрала її до себе, це було приблизно два роки назад. У спірній квартири залишились проживати ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Вона знає, що ОСОБА_1 після смерті матері стала власником спірної квартири. Про відповідачей вона поганого не чула, ОСОБА_4 колись скаржилась на них її матері. ОСОБА_1 казала їй, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 іноді відвідували ОСОБА_4.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що була сусідкою ОСОБА_4. Вона їй скаржилась на ОСОБА_2 та ОСОБА_3, вони сварились, її не пускали додому, потім вона пішла жити до ОСОБА_1 близько 2 роки назад. Відповідачі продавали речі, які належали ОСОБА_4 також в квартирі вони поставили нову дверь. Знає, що квартира належить ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що ОСОБА_1 їй розповідала, що в 2013 році захворіла її мати. ОСОБА_4 проживала по Садовому проїзду разом з відповідачами. За нею піклувалась ОСОБА_1 ОСОБА_4 казала їм, що відповідачі погрожували її отруїти та вона уклала спадковий договір на ОСОБА_1 На даний час в спірній квартирі живуть відповідачі, вони замінили вхідні двері.

Свідок ОСОБА_12 пояснила, знає, що ОСОБА_4 захворіла два роки тому, тоді вона жила на Нових домах, а потім перейшла на Салтівку до ОСОБА_1 ОСОБА_4 скаржилась, що її виживали з квартири відповідачі, вони перешкоджали їй потрапити до квартири.

Свідок ОСОБА_13 пояснив, що ОСОБА_4 казала, що напише заповіт на ОСОБА_1, однак ОСОБА_2 в біді не залишить. Від ОСОБА_2 він чув, що вона перешкод ОСОБА_1 в проживанні не чинить.

Свідок ОСОБА_14 пояснила, що ОСОБА_1 її двоюрідна сестра, відносини між ними неякі, з відповідачами відносини нормальні. ОСОБА_4 шкодувала, що написала заповіт. Чому вона його не переписала вона не знає, можливо в неї не було документів. Можливість спілкування з ОСОБА_4 в неї була, про наявність перешкод пов*язаних з квартирою вона почула від ОСОБА_2

Аналізуючи показання свідків суд приходить до висновку в наявності перешкод ОСОБА_1 в користуванні та розпорядженні своєю власністю. Суд не приймає до уваги пояснення свідків в частині не бажання ОСОБА_4 укладення спадкового договору, оскільки він не скасований та не є предметом даного спору. З показань свідків суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 як власник не може користуватись своїм майном, дані пояснення свідків також підтверджуються письмовими доказами по справі.

Також з боку позивача та з боку відповідачей суду надані копії заяв про зверення до правоохоронних органів щодо вчинення відносно один одного кримінальних правопорушень, аналізуючи надані докази суд приходить до висновку, що між сторонами склались неприязні стосунки відносно користування спірною квартирою.

Відповідачами суду надані копії медичних документів щодо тяжкої хвороби ОСОБА_4, дана обставина позивачем не спростовуються, крім того посилання відповідачей, що в зв*язку з тяжкою хворобою та впливом з боку ОСОБА_1, ОСОБА_4 підписала спадковий договір, дані пояснення є необгрунтованими належними доказами та такими, що надумані відповідачами, оскільки спадковий договір ніким не оскаржений, відповідно до нього ОСОБА_1 набула право власності на спірну квартиру.

Відсутність у спірній квартирі речей ОСОБА_1 та факт того, що вона не здійснює оплату за комунальні послуги судом не може бути прийнятий до уваги, оскільки дані обставини не впливають на її право власності.

Отже, враховуючи той факт, що відповідачі не являються членами сімї ОСОБА_1, будь-які угоди з приводу користування спірною квартирою між ними не укладались, та ОСОБА_1 не бажає цього робити, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не мають права на проживання у спірній квартирі.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 знайшли підтвердження в судовому засіданні і підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст. 116, 150, 156 ЖК УРСР, ст. ст. 321, 383, 386, 391 ЦК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право на користування квартирою № 194, що розташована за адресою: Садовий проїзд, 3-А, м. Харків, 61128.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні власністю - квартирою № 194, що розташована за адресою: Садовий проїзд, 3-А, м. Харків, 61128, шляхом виселення ОСОБА_2, ОСОБА_3 із квартири № 194, що розташована за адресою: Садовий проїзд, 3-А, м. Харків, 61128 без надання іншого житлового приміщення зі зняттям ОСОБА_2 до ОСОБА_3 з реєстраційного обліку із зазначеної адреси.

Зобов'язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 передати ОСОБА_1 ключі від вхідних дверей на квартиру № 194, що розташована за адресою: Садовий проїзд, 3- А, м. Харків, 61128, звільнити вказану квартиру від будь-яких власних речей наявних у ній.

Стягнути в річних частках з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1102,40 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області через Комінтернівський районний суд м. Харкова, шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, або в порядку ч. 1 ст. 294 ЦПК України.

Суддя: ОСОБА_15