Справа №: 398/1010/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"27" червня 2016 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області

в складі:

головуючого судді Крімченко С.А.

при секретарі Міщенко С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Олександрії справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 марини Вікторівни про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,-

Встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачів про визнання їх втратившими право користування квартирою №19 в будинку №59 по вул.. Семашко м.Олександрії Кіровоградської області. Мотивує тим, що він є наймачем даної квартири на підставі договору найму житла НЖ /2015 в будинках державного і комунального житлового фонду від 7 грудня 2015 року. Раніше наймачем даної квартири була його мати ОСОБА_4 , яка померла 10 листопада 2015 року. Остання також мала намір визнати відповідачів втративши ми право користування даною квартирою.Відповідачі не проживають в спірній квартирі з 2009 року, що підтверджується актом -розпорядженням КП « Житлогосп» №181 від 23.03.2016 року.

В судовому засіданні позивач підтримав позов і просить його задоволити.

Відповідачка ОСОБА_3 та представник відповідачів позов не визнали.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача, відповідача та представників відповідачів суд вважає що позов підлягає задоволенню.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (стаття 10 ЦПК України). Згідно із ч.3 ст.10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК. Обставини, визнанні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч.1 ст.61 ЦПК України).

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Серед основних прав і свобод людини і громадянина ОСОБА_5 України проголошує право на житло. Тобто право на житло - це одне із найважливіших соціально-економічних прав громадян України, оскільки воно стосується основ життя людини. Відповідно до ст. 25 Загальної декларації прав людини « Кожна людина має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд і необхідне соціальне обслуговування, що є необхідним для підтримки здоровя й добробуту її самої та її родини ». Невідємне право кожної людини на житло закріплено і в інших міжнародно-правових документах про права людини, у тому числі в Міжнародному пакті про економічні, соціальні й культурні права від 16 грудня 1966 року (ст. 10). При цьому, як вбачається із п. 1 ст. 12 Міжнародного пакту про цивільні і політичні права від 16 грудня 1966 року, право на житло має реалізовуватися за умови вільного вибору людиною місця проживання. Повага до права людини на житло закріплена також у ст. 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод. У разі порушення цих прав передбачено право на судовий захист. Ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього або визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Нормами статті 64 ЖК України передбачено, що члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму житлового приміщення. До членів сімї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки.

Особи, що вселились в жиле приміщення як члени сімї наймача, набувають рівного з іншими членами сімї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами сімї не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ст. 65 ЖК України).

Право на користування житлом виникає у членів сімї власника житла, якщо проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму житлового приміщення.

Згідно ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім»ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст. 107 Житлового кодексу України наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це.На підтвердження вибуття необхідно брати до уваги будь-які фактичні дані , які свідчать про обрання особою іншого постійного місця проживання( повідомлення про це в листах , розписках , переадресовка кореспонденції , утворення сім»ї в іншому місці , виїзд в інший населений пункт і постійна там прописка) , на що вказує п.11 постанови Пленуму Верховного суду України « Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Жмтлового кодексу України « від 12.04.1985 року за №2.

В судовому засіданні встановлено, що 7 грудня 2015 року був укладений договор найму НЖ/2015 року між КП « Житлогосп» та ОСОБА_1 Джановичем.Згідно даного договору наймодавець надає наймачу та членам його сім»ї ОСОБА_2 , ОСОБА_6 та ОСОБА_3 у безстрокове користування квартиру АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснив, що раніше наймачем даної квартири була його мати ОСОБА_4 , яка померла 10 листопада 2015 року. Відповідачі були зареєстровані в квартирі за життя матері, періодично проживали в квартирі.Відповідачі були на похованні матері і ночували в квартирі.Але місяць назад він поміняв замки в дверях квартири і не бажає, щоб відповідачі приходили в квартиру в його відсутність.Він бажає виписати відповідачів з квартири і приватизувати квартиру на своє ім»я.Відповідачі мають інше житло, тобто проживають за іншою адресою : м.Олександрія,вул.. Семашко 61, кв.17.Після смерті матері він, без погодження з відповідачами, визначив що саме він буде наймачем спірної квартири.

Відповідачка ОСОБА_3, яка є племінницею відповідача , позов не визнала. Пояснила, що вона та її мати проживали в даній квартирі. Після смерті бабусі вона тимчасово проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 у свого батька, так як через стан здоров»я батька вона вимушена за ним доглядати. Її мати ОСОБА_2 після смерті бабусі поїхала на заробітки в м.Київ та винаймає тимчасове житло. У них немає іншого постійного житла. За домовленістю з позивачем вони декілька разів передавали кошти на утримання даної квартири.Крім того, вона надавала довідку про свої доходи позивачу для оформлення субсидії на квартиру.Позивач не пропонував їм вирішити питання щодо їхньої подальшої реєстрації в квартирі, порядку користування квартирою. Він змінив замки в дверях і вони не мають доступу в квартиру. Після подачі даного позову її тітка ОСОБА_6, яка також зареєстрована в даній квартирі, телефонувала їй і вимагала відмовитися від даної квартири.У них були нормальні стосунки до подачі даного позову і з позивачем та тіткою ОСОБА_6 і не було потреби звертатися з заявами про усунення перешкод в користуванні даною квартирою.

Представник позивачів ОСОБА_7 подав письмове заперечення проти позову.Зазначив, що позивач звернувся до суду передчасно , а саме через 3 місяці 18 днів з дня укладення з ним договору найма спірної квартири, а не через 6 місяців, як вимагає законодавство. Відповідачі несуть витрати по утриманню квартири.Іншого постійного житла не мають.

Свідок ОСОБА_8, співмешканець відповідачки ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що передавав кошти позивачу на утримання квартири.

Позивачем наданий акт-розпорядження №181 від 23.03.2016 року про те, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в квартирі 19 не проживають з 2009 року.

Але в даному акті не зазначено, що в квартирі не проживає і ОСОБА_6, яка, як з»ясовано в судовому засіданні має інше житло. Згідно наданої суду інформації з УПСЗН Олександрійської міської ради, саме ОСОБА_6Д, а не позивач оформила і отримує субсидію на дану квартиру.Крім того, як зазначив позивач, він також постійно не проживав в даній квартирі, так як виїжджав на заробітки.

Позивач звернувся в суд з даним позовом через 3 місяці після укладення з ним договору найму спірної квартири .Суду не надав належних доказів про те, що відповідачі мають інше постійне місце проживання, не несуть витрат по утриманню квартири.Так як позивач звернувся до суду з даним позовом передчасно , то він не позбавлений можливості знову звернутися з аналогічним позовом, якщо будуть підстави вважати відповідачів такими , що втратили право користування даною квартирою.

Керуючись наведеним та ст.ст. 71,72 ЖК України, ст.ст. 209,215 ЦПК України,-

Вирішив:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя