Справа № 521/283/14-ц
№ провадження 2/521/130/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«7» квітня 2016 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Целуха А.П.,

при секретарі судового засідання Корнієнко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, Міністерство Юстиції України про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, усунення перешкод у здійсненні права власності,-

В С Т А Н О В И В:

14.01.2014 року позивач звернувся до суду з позовом та просив суд ухвалити рішення, яким: в рахунок виконання основного зобовязання щодо оплати заборгованості у розмірі 68622,67 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 548501,01 грн. за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 14.01.2008 року, укладеним між АКІБ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_1, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру, загальною площею: 48,7 кв.м., житловою площею: 40,3 кв.м., місце знаходження застави: АДРЕСА_1, шляхом передачі іпотекодержателю вказаного предмету іпотеки у власність та визнання на нього права власності за іпотеко держателем ПАТ «Дельта банк» (, місцезнаходження: 01001, Київська обл.., м. Київ, вул. Щорса, буд. 36, корп. Б) на підставі Іпотечного договору від 14.01.2008 року, укладеного між АКІБ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_1; припинити право власності іпотекодавця ОСОБА_1, в тому числі право володіння, користування та розпорядження квартирою, загальною площею: 48,7 кв.м., житловою площею: 40,3 кв.м., місце знаходження застави: АДРЕСА_1.; виселити з квартири яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 іпотекодавця ОСОБА_1, та усіх інших мешканців, які проживають і зареєстровані за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1.; припинити право користування житловим приміщенням усіх мешканців, які проживають та зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1; стягнути на користь ПАТ «Дельта банк» (, місцезнаходження: 01001, Київська обл.., м. Київ, вул. Щорса, буд. 36, корп. Б) витрати по сплаті судового збору у розмірі 3441,00 грн. з ОСОБА_1 .

Свої вимоги мотивував тим, що 14.01.2008 року між АКІБ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0 Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_1 отримала кредит у сумі 43500,00 дол. СІЛА, який зобовязувалась повернути у повному обсязі в строк до 15.01.2029 року або достроково зі сплатою 12,40 % річних за користування кредитом.

З метою забезпечення виконання грошових зобовязань за вказаним Договором про надання споживчого кредиту іпотекодавець ОСОБА_1, передала у іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею: 48,7 кв.м., житловою площею: 40,3 кв.м., місце знаходження застави: АДРЕСА_1 (копія Іпотечного договору від 14.01.2008року додається).

Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі Договору куплі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2 14 січня 2008 року за реєстровим № 60, зареєстрованого в Державному реєстрі правочиців за реєстраційним номером 2632183, згідно Витягу з Державного реєстру правочинів № 5295221 від 14 січня 2008 року, наданого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2

Позивач стверджує, що на теперішній час відповідач свої зобов'язання щодо погашення заборгованості по наданому кредиту належним чином не виконує, в результаті чого має заборгованість за кредитом, що і стало підставою, для звернення до суду з даним позовом.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання не з'явилась, про час, дату та місце розгляду справи сповіщалася належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Представник відповідача Державної реєстраційної служби України у судовому засіданні надала заперечення, в яких просить відмовити у задоволенні позовних вимог до Міністерство Юстиції України.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши доводи представника відповідача, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Правовідносини між сторонами врегульовані Цивільним Кодексом України, зобов'язаннями щодо кредитного договору.

В судовому засіданні встановлено, що 14.01.2008 року між АКІБ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0 Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_1 отримала кредит у сумі 43500,00 дол. СІЛА, який зобовязувалась повернути у повному обсязі в строк до 15.01.2029 року або достроково зі сплатою 12,40 % річних за користування кредитом.

З метою забезпечення виконання грошових зобовязань за вказаним Договором про надання споживчого кредиту іпотекодавець ОСОБА_1, передала у іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею: 48,7 кв.м., житловою площею: 40,3 кв.м., місце знаходження застави: АДРЕСА_1 (копія Іпотечного договору від 14.01.2008року додається).

Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі Договору куплі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2 14 січня 2008 року за реєстровим № 60, зареєстрованого в Державному реєстрі правочиців за реєстраційним номером 2632183, згідно Витягу з Державного реєстру правочинів № 5295221 від 14 січня 2008 року, наданого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2

На підставі рішення Загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 року АКІБ «УкрСиббанк» змінило назву на ПАТ «УкрСиббанк», яке є правонаступником усіх прав та зобов'язань АКІБ «УкрСиббанк».

08 грудня 2011 року своє право вимоги, що виникло з кредитного договору у Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», останнім передано Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» на підставі договору купівлі-продажу.

Отже на підставі ст. 514 ЦК України та вказаного Договору до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги, що виникло з кредитного договору та договору іпотеки у повному обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора.

Частиною 1 ст. 638 ЦК визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду.

Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідачка зобов'язання за вказаним договором не виконав, що має своє відображення у розрахунку заборгованості за кредитним договором, відповідно до якого відповідач станом на 14.06.2013 року має заборгованість - 548501,01, яка складається з наступного: 43173,53 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 345086,02 грн. - заборгованість за кредитом; 25449,14 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 203414,98 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Зазначене також передбачено Договором поруки.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Також у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до статті 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

В ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» вказано, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Відповідно до ст.40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Згідно з ч.3 ст.109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Так, відповідачу як позичальнику та іпотекодавцю було направлено повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання порушеного зобов'язання у тридцяти денний строк та вимога про добровільне звільнення приміщення, передачу ключів та документації.

Стаття 39 ЗУ «Про іпотеку» закріплює, що уразі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вимоги банку про виселення відповідачки засновані на законі та відповідають умовам укладених договорів, а тому є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Таким чином, ЗУ "Про іпотеку" передбачає можливість виселення мешканців квартири, яка перебуває в іпотеці, в судовому порядку як під час задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, так і в подальшому, але з дотриманням обов'язкової процедури письмового попередження про звільнення житлового приміщення протягом одного місяця.

Порядок виконання рішення про виселення боржника передбачений ст.78 Закону України «Про виконавче провадження». Частина 4 названої статті встановлює, що виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від особи (осіб), яка виселяється, її майна, домашніх тварин та у забороні такій особі користуватися цим приміщенням. Примусовому виселенню підлягають виключно особи, зазначені у виконавчому листі.

Зважаючи на те, що позивач не надав суду доказів того, що з відповідачкою мешкають будь-які інші особи, дані особи судом не встановлювались та до участі у справі не залучались, суд приходить до висновку про те, що у даній частині позову слід відмовити, так як не можливо вирішувати питання про права та обов`язки осіб, які взагалі не брали участь при розгляді справи.

Крім того відповідно до пункту 8 частини 1 статті 346 Цивільного кодексу України право власності на майно припиняється у разі звернення стягнення на нього за зобов'язаннями власника.

Оскільки право власності відповідача на квартиру, що є предметом іпотеки, припиняється з набуттям права власності на неї Банком, ОСОБА_1 слід визнати такою, що втратили право користування квартирою.

Стаття 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-IV від 11 грудня 2003 року вживає наступні терміни в такому значенні:

1) місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік;

2) реєстрація - внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Відповідно до статті 7 Закону України № 1382-IV «Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.»

Крім того відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» рішення суду про виселення, яке набрало законної сили, є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи.

Суд звертає увагу на те, що позивачем було вжито усіх можливих та доступних заходів щодо кожного з відповідачів для досудового врегулювання проблеми, однак це не призвело до повного погашення боргу.

У відповідності до п. 2 ст. 118 Цивільного процесуального кодексу України позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, які пов'язані між собою.

Статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконано у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає стягненню у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу , якщо інший порядок не встановлений договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року, у зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. Також у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Суд, вивчивши матеріали справи, доходить до висновку про те, що в справі міститься достатньо доказів для ухвалення рішення про задоволення позову в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Що стосується вимог щодо зобов'язання Міністерство Юстиції України здійснити державну реєстрацію права власності на квартиру: загальною площею: 48,7 кв.м., житловою площею: 40,3 кв.м., місце знаходження застави: АДРЕСА_1,за ПАТ "Дельта банк", в даній частині позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України «Питання Міністерства юстиції» від 31.03.2015 року за №150, Державною реєстраційною службою України припинено виконання функцій і повноважень.

Забезпечення здійснення зазначених функцій і повноважень покладено на Міністерство юстиції України постановою Кабінету Міністрів України «Питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції» від 21.01.2015 року за №17.

За приписами вказаної постанови Державна реєстраційна служба ліквідується, а правонаступником останньої є Міністерство юстиції України.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон) державна реєстрація права власною та інших речових прав проводиться за місцем розташування об'єкта нерухомого майна в межах території, на якій діє відповідний орган державної реєстрації прав.

Відповідно до пункту п'ятого частини 1 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підставою проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно можуть бути відповіді рішення судів, що набрали законної сили.

Відповідно до частини сьомої статті 16 Закону державна реєстрація проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочин за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрової реєстратора у випадках, передбачених цим Законом.

Форми заяв у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно - їх обтяжень і вимоги до їх заповнення затверджені наказом Міністерства юстиції в 17.04.2012 № 595/5 «Про впорядкування відносин, пов'язаних із державно реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зареєстрованим Міністерстві юстиції 20.04.2012 за № 590/20903.

Відповідно до статті 26 Закону, записи до Державного реєстру прав вносять на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Процедуру проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав визначено Порядком державної реєстрації прав нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністр України.

Частиною четвертою статті 9 Закону передбачено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.

Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Пунктом першим частини другої статті 9 Закону передбачено, що державний реєстратор прав на нерухоме майно (далі - державний реєстратор) повинен встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Державна реєстрація прав та їх обтяжень, відповідно до частини першої статті 15 Закону, проводиться в наступному порядку: прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; внесення записів до Державного реєстру прав; видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади (в т.ч. і суд) та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завдання судочинства полягає не у забезпеченні ефективного державного управління, а у гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання суду адміністративно- дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням судочинства є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію суду і виходить за межі завдання судочинства.

Отже, під дискреційним повноваженням суд повинен розуміти таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, що визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Зазначена позиція підтверджується численною судовою практикою, зокрема у мотивувальній частині ухвали Вищого адміністративного суду України від 31.07.2014 по справі № К/800/62158/13 визначено, що суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень. Крім того, постановою Вищого адміністративного суду України від 02.10.2014 по справі № К/800/21085/14 визначено, що вчиненню реєстраційних дій передують етапи перевірки поданих документів та отримання відповідей на запить від інших повноважених органів. Тому суд не може зобовязати здійснити державну реєстрацію права за обставин, коли достеменно не встановлено, що усі подані документи є належним чином оформлені, а усі етапи їх перевірки - завершені. Та ж сама позиція визначена у мотивувальній частині постанови Вищого адміністративного суду України від 16.09.2014 по справі № К/800/40733/14. Також, постановою Вищого адміністративного суду України від 18.09.2014 по справі № К/800/54025/14 визначено, що зобовязання судом субєкта владних повноважень прийняти конкретне рішення або вчинити конкретну дію, зокрема з реєстрації права власності є формою втручання у повноваження субєкта владних повноважень та підміною його юрисдикції.

Таким чином, діючим законодавством України визначено процедуру державної реєстрації речових прав на нерухоме майно органами державної реєстрації прав за заявницьким принципом.

Отже, вимоги до Міністерство Юстиції України не ґрунтуються законі, оскільки діючим законодавством України визначено процедуру державної реєстрації речових прав на нерухоме майно органами державної реєстрації прав заявницьким принципом.

Також у відповідності зі ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідача як з кредитора на користь позивача також необхідно стягнути сплачений при подані позовної заяви до суду судовий збір у розмірі 3441 гривень.

Враховуючи викладене вище, та керуючись ст.ст. 16; 554; 1054 Цивільного кодексу України; ст.ст. 7, 12, 33, 34, 35, 39 Закону України "Про іпотеку", ст.ст. 3; 27, 112, 118-120; 151; 152 Цивільного процесуального Кодексу України,

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, Міністерство Юстиції України про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, усунення перешкод у здійсненні права власності задовольнити частково.

В рахунок виконання основного зобовязання щодо оплати заборгованості у розмірі 68622,67 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 548501,01 грн. за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 14.01.2008 року, укладеним між АКІБ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_1, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру, загальною площею: 48,7 кв.м., житловою площею: 40,3 кв.м., місце знаходження застави: АДРЕСА_1, шляхом передачі іпотекодержателю вказаного предмету іпотеки у власність та визнання на нього права власності за іпотеко держателем ПАТ «Дельта банк» (, місцезнаходження: 01001, Київська обл.., м. Київ, вул. Щорса, буд. 36, корп. Б) на підставі Іпотечного договору від 14.01.2008 року, укладеного між АКІБ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_1.

Припинити право власності іпотекодавця ОСОБА_1, в тому числі право володіння, користування та розпорядження квартирою, загальною площею: 48,7 кв.м., житловою площею: 40,3 кв.м., місце знаходження застави: АДРЕСА_1.

Виселити з квартири яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 іпотекодавця ОСОБА_1, та усіх інших мешканців, які проживають і зареєстровані за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1.

Припинити право користування житловим приміщенням усіх мешканців, які проживають та зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути на користь ПАТ «Дельта банк» (, місцезнаходження: 01001, Київська обл.., м. Київ, вул. Щорса, буд. 36, корп. Б) витрати по сплаті судового збору у розмірі 3441,00 грн. з ОСОБА_1 .

В решті позов залишити без задоволення.

Відстрочити виконання судового рішення до закінчення дії мораторію, встановленого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Малиновського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на протязі 10 днів з дня проголошення рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ А.П. ЦЕЛУХ

07.04.16