Справа № 456/1758/16-ц
Провадження № 2/456/1286/2016
УХВАЛА

про забезпечення позову

14 червня 2016 року

Суддя Стрийського міськрайонного суду Львівської області Бораковський В. М. , розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики

встановив:

Позивач подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все належне ОСОБА_2 майно, де б воно не знаходилося, та заборони вчинення дій щодо відчуження цього майна у будь-який спосіб.

В обґрунтування заяви покликається на те, що будь-які її намагання повернути позику в добровільному порядку результату не дали. ОСОБА_2 уникає зустрічей та контактів зі нею, що свідчить про небажання повертати позичені у неї кошти. За наявною у неї інформацією він не збирається повертати їй позику. Більше того намагається вчинити дії, щоб приховати та відчужити наявне у нього майно, щоб в подальшому не було змоги стягнути з нього відповідні суми боргу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, заяву про забезпечення позову та долучені до неї документи, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Відповідно до пп. 1, 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно що належить відповідачеві і знаходиться у нього або в інших осіб, та заборони вчиняти певні дії.

Відповідно до ч.3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як розяснено в п. 4 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

В п. 6 згаданої постанови Пленуму ВСУ розяснено, що особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов'язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Враховуючи розмір завданих збитків та зважаючи на те, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на все належне відповідачу майно, де б воно не знаходилося, та заборони вчинення дій щодо відчуження цього майна у будь-який спосіб, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, тому заява підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 151-153, 209, 210 ЦПК України,

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволити.

Накласти арешт на все належне ОСОБА_2, і.н., майно, де б воно не знаходилося.

Заборонити вчиняти дії щодо відчуження цього майна у будь-який спосіб.

Копію ухвали для виконання направити у Відділ ДВС Стрийського міськрайонного управління юстиції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Апеляційного суду Львівської області протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали через Стрийський міськрайонний суд Львівської області.

Ухвала виготовлена в одному примірнику і має силу оригіналу.

Суддя ОСОБА_3