Ухвала

іменем україни

06 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Остапчука Д.О., Попович О.В., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до кредитної спілки «Надія», приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Балкіної ОлениЛюдвіговни, третя особа - ОСОБА_4, про припинення дії іпотечного договору та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 04 листопада 2015 року,

вс т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до кредитної спілки «Надія» (далі - КС «Надія»), приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Балкіної О.Л. про припинення дії іпотечного договору та зобов'язання вчинити певні дії, посилаючись на повне виконання зобов'язання, а саме повернення кредиту, забезпеченого іпотекою, унаслідок чого вона припинилася.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 вересня 2015 року позов задоволено.

Припинено дію договору іпотеки, укладеного 27 грудня 2005 року між КС «Надія» та ОСОБА_2, у зв'язку з виконанням основного зобов'язання.

Зобов'язано приватного нотаріуса Балкіну О.Л. зняти заборону на відчуження предмета іпотеки та внести відповідні відомості до Державного реєстру іпотек.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 04 листопада 2015 року зазначене рішення районного суду скасовано й в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення апеляційного суду скасувати й залишити в силі рішення суду першої інстанції, що було помилково скасовано, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

При цьому, згідно вимог ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у зв'язку з повним виконанням боржником зобов'язань за кредитним договором перед новим кредитором, припинилася дія іпотечного договору, укладеного у його забезпечення.

Апеляційний суд скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, виходив з безпідставності вимог позивачів.

Проте з такими висновками судів погодитися не можна.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та вирішувати питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалені у справі судові рішення таким вимогам закону не відповідають.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством.

Судом установлено, що 26 грудня 2005 року між КС «Надія» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за умовами якого позивач отримав на умовах забезпеченості, повернення, терміновості, платності й цільового характеру кредит в розмірі 150 000 грн.

У забезпечення вказаного договору, 27 грудня 2005 року між сторонами було укладено договір іпотеки, згідно якого ОСОБА_2 передав у іпотеку КС «Надія» належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

18 квітня 2013 року КС «Надія» як первісний кредитор передала право вимоги за кредитним договором, укладеним 26 грудня 2005 року з ОСОБА_2 новому кредитору - ОСОБА_4

17 лютого 2014 року КС «Надія» відступила й право вимоги за іпотечним договором від 27 грудня 2005 року ОСОБА_4 Дані про нового іпотекодержателя внесені до відповідного державного реєстру.

01 квітня 2015 року ОСОБА_4 видав на ім'я позивача нотаріально посвідчену заяву про підтвердження проведення боржником повного розрахунку за кредитним договором.

Правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень визначені Законом України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до частини третьої ст. 3 цього Законуправа на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.

Аналогічні положення містяться й у частині другій статті 3 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої взаємні права й обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подається нотаріусу, яким вчинено таку дію.

Відповідно до ч. 9 ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»державна реєстрація припинення іпотеки, обтяження проводиться на підставі заяви обтяжувача, яку він зобов'язаний подати протягом п'яти робочих днів з дня припинення іпотеки, обтяження самостійно або на письмову вимогу боржника чи іншої особи, права якої порушено через наявність таких реєстраційних записів.

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про нотаріат», одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна.

Нотаріус, який накладав заборону, знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки) (п. 5.1 Глави 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України віл 22 лютого 2012 року № 296/5).

З наведеного можна зробити висновок, що нотаріус може бути відповідачем у справах про зобов'язання вилучити з Державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис щодо немайнових прав на предмет іпотеки та вилучити з Державного реєстру іпотек запис щодо немайнових прав на предмет іпотеки лише в разі звернення заінтересованих осіб до нотаріуса за вчиненням вказаних дій та отримання відмови у їх вчиненні.

Отже існує законодавчо визначений порядок припинення обтяження іпотечного майно.

Проте, всупереч вимогам ст. ст. 10, 57, 60, 137, 212, 213 ЦПК України суди попередніх інстанцій на зазначені положення закону уваги не звернули, не вжили належних заходів для з'ясування дійсних обставин справи, зокрема не встановили, чи звертався ОСОБА_2 у встановленому порядку до нотаріуса з відповідною заявою про припинення обтяжень, маючи відповідну заяву нового кредитора про повне виконання зобов'язань, з урахуванням того, що матеріали справи не містять письмової відмови нотаріуса у вчиненні таких дій, а відтак не визначилися з тим які права позивачів порушені та яким чином вони мають бути відновлені, внаслідок чого допустили суттєву неповноту у встановленні дійсних обставин справи, що призвело до поверхневого вирішення спору.

При цьому, поза увагою судів залишилося те, що нотаріус може бути відповідачем у справах про зобов'язання скасувати у Державному реєстрі прав на нерухоме майно записи щодо немайнових прав на предмет іпотеки лише в разі звернення заінтересованих осіб до нотаріуса за вчиненням вказаних дій та отримання відмови у їх вчиненні.

Таким чином, як суд першої інстанції, так і суд апеляційної інстанції належним чином не визначилися з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню до них.

Крім того, районним судом, з урахуванням відступлення права вимоги КС «Надія» за кредитним договором та договором іпотеки іншій особі новому кредитору, не з'ясовано питання належності відповідачів й у порушення вимог ст. ст. 10, 11 ЦПК України не роз'яснено позивачам право на залучення належного відповідача, що в силу вимог ЦПК України позбавлений можливості виправити апеляційний суд.

За таких обставин, допущені судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими, у зв'язку з чим вони підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 вересня 2015 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 04 листопада 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: Т.П. Дербенцева

Д.О.Остапчук

О.В.Попович

В.О.Савченко