У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Хопти С.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство Новобузького виправного центру управління Державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області (№ 103)» про стягнення заборгованості із заробітної плати за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 20 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що в період з 12 червня 2008 року до 31 травня 2013 року він працював у Новобузькому виправному центрі управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Миколаївській області № 103 на посаді юрисконсульта юридичної групи. Наказом т.в.о. начальника управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Миколаївській області від 27 лютого 2012 року № 6 о/с його призначено тимчасово виконувати обов'язки заступника начальника установи з виробництва - директора підприємства Новобузького виправного центру управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Миколаївській області (№ 103), тепер - державне підприємство «Сільськогосподарське підприємство Новобузького виправного центру управління Державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області (№ 103)» (далі - ДП «СП Новобузького ВЦ УДПС України в Миколаївській області (№ 103)»), (до укомплектування посади). Дана посада укомплектована в установленому порядку за наказом голови ДПС України від 21 березня 2013 року № 18/ОС-13. Колективним договором на 2011 - 2012 роки, прийнятим 15 березня 2011 року на загальних зборах трудового колективу підприємства Новобузького виправного центру (№ 103), серед іншого, встановлено розміри доплат до посадових окладів працівників за суміщення посад - до 50 % посадового окладу (додаток № 2), а також, що посада заступника начальника установи з виробництва - директора підприємства,утримується з джерел виробництва (додаток № 9), тобто за рахунок відповідача.

За виконання обов'язків заступника начальника установи з виробництва - директора підприємства Новобузького виправного центру управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Миколаївській області (№ 103), за період з березня 2012 року до березня 2013 року включно відповідачем йому не нарахована та не виплачена доплата, що підтверджується довідками Новобузького виправного центру (№ 103) від 20 жовтня 2014 року №№ 103/238, 103/239, відомостями облікової картки та додатку № 9 колективного договору, згідно з якими протягом цього періоду він отримував заробітну плату за виконання обов'язків юрисконсульта юридичної групи, виходячи з встановленого посадового окладу - 1 500 грн.

Ураховуючи викладене,ОСОБА_3 просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість із заробітної плати в розмірі 9 750 грн.

Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 14 березня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено. Судові витрати компенсовано за рахунок держави.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 20 липня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено з інших правових підстав.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального й процесуального права, та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що роботу за сумісництвом посад, він виконував саме у вільний від основної роботи час та об'єм фактично виконаної роботи, що може бути підтверджено табелем обліку використання робочого часу.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3 з інших правових підстав, виходив із того, що сторонами не надано суду належних та допустимих доказів самого факту фактичного виконання роботи позивачем за сумісництвом на підприємстві відповідача, що унеможливлює нарахування та стягнення на його користь оплати його праці як сумісника. Наявність же самого по собі наказу управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Миколаївській області від 27 лютого 2012 року № 6 о/с без надання належних доказів фактично виконаної роботи за сумісництвом не є достатньою підставою для задоваолення вимог.

Проте повністю погодитись з таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що на підставі наказу начальника Новобузького виправного центру управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Миколаївській області № 103 від 12 червня 2008 року № 80 ОСОБА_3 прийнято на роботу до вказаної установи на посаду юрисконсульта.

Наказом начальника Новобузького виправного центру управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Миколаївській області № 103 від 16 травня 2013 року № 37 о/с ОСОБА_3 звільнено з посади юрисконсульта з 1 червня 2013 року на підставі п. 5 ч. 1 ст. 36 КЗпП України у зв'язку з переведенням, за його згодою, на роботу до ДП «СП Новобузького ВЦ УДПС України в Миколаївській області (№ 103)» на посаду юрисконсульта юридичної групи вказаного підприємства, про що також свідчить наказ директора відповідного підприємства від 17 травня 2013 року № 113.

Наказом т.в.о. начальника управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Миколаївській області від 27 лютого 2012 року № 6 о/с ОСОБА_3 призначено тимчасово виконувати обов'язки заступника начальника установи з виробництва - директора підприємства Новобузького виправного центру управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Миколаївській області (№ 103) (до укомплектування посади). Дана посада укомплектована в установленому порядку за наказом голови ДПСУкраїни від 21березня 2013 року № 18/ОС-13.

Відповідно до положень ст. 105 КЗпП України працівникам, які виконують на тому ж підприємстві, в установі, організації поряд з своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткову роботу за іншою професією (посадою) або обов'язки тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи, провадиться доплата за суміщення професій (посад) або виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника.

Розміри доплат за суміщення професій (посад) або виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника встановлюються на умовах, передбачених у колективному договорі.

Проте апеляційний суд не врахував, що в період з 27 лютого 2012 року до 21 березня 2013 року у Новобузькому виправному центрі управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Миколаївській області № 103 з виконанням основної роботи юрисконсульта юридичної групи ОСОБА_3 виконував додаткову роботу, а саме обов'язки тимчасово відсутнього працівника - заступника начальника установи з виробництва - директора підприємства Новобузького виправного центру управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Миколаївській області (№ 103), тобто суміщав указані посади, що відповідає ст. 105 КЗпП України, у зв'язку з чим мав отримувати додаткову заробітну плату (доплату) у розмірі, передбаченому колективним договором на 2011 - 2012 роки.

Частиною ч. 3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 15 серпня 2014 року, що апеляційною та касаційною інстанціями залишене без змін і набрало законної сили, встановлено, що державне підприємство «Сільськогосподарське підприємство Новобузького виправного центру управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Миколаївській області (№ 103)» у період з 12 червня 2008 року до 31 травня 2013 року було структурним виробничим підрозділом Новобузького виправного центру управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Миколаївській області № 103.

Проте апеляційний суд на зазначене уваги не звернув та на підставі наданих відповідачем доказів встановив, що Новобузький виправний центр управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Миколаївській області № 103 та державне підприємство «Сільськогосподарське підприємство Новобузького виправного центру управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Миколаївській області (№ 103)» були самостійними юридичними особами, не врахувавши положення статуту підприємства (нова редакція), чинного в період з 10 липня 2009 року до 8 квітня 2013 року.

Пунктом 6.1. статуту державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство Новобузького виправного центру управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Миколаївській області (№ 103)» передбачено, що управління підприємством здійснює начальник Новобузького виправного центру управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Миколаївській області № 103, який є директором підприємства за посадою.

У п. 8.8. статуту державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство Новобузького виправного центру управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Миколаївській області (№ 103)» встановлено, що відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями і громадянами в усіх сферах виробничої діяльності, крім відносин з Новобузьким виправним центром (№ 103), у складі якого функціонує це підприємство, здійснюється на основі договорів.

Також апеляційний суд не перевірив доводи позивача щодо виконання покладених на нього наказом т.в.о. начальника управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Миколаївській області від 27 лютого 2012 року № 6 о/с обов'язків, що стосуються заступника начальника установи (виправного центру) з виробництва, оскільки він працював юрисконсультом юридичної групи установи, не надав їм належної правової оцінки та не з'ясував, чи мало місце суміщення посад, у зв'язку з тим, що державне підприємство «Сільськогосподарське підприємство Новобузького виправного центру управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Миколаївській області (№ 103)» функціонувало у складі Новобузького виправного центру управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Миколаївській області № 103.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про оплату праці» суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов'язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали (ч. 1 ст. 5 Закону України «Про колективні договори і угоди»).

Отже, розміри доплат за суміщення професій (посад) або виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника встановлюються на умовах, передбачених трудовим законодавством та у колективному договорі (ч. 2 ст. 105 КЗпП України).

Проте апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 303, 316 ЦПК України на зазначені вище положення закону уваги не звернув, фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, належним чином не встановив, доводів сторін та надані ними докази належним чином не перевірив, не надав їм належної правової оцінки, встановлюючи факт виконання роботи позивачем за сумісництвом,не з'ясував, чи мало місце суміщення посад позивачем та дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позову.

За таких обставин рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухваленого рішення з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 20 липня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта