22-ц/775/284/2016(м)
Категорія 59 Головуючий у 1-й інстанції Трегубенко С.В.
Суддя-доповідач: Бугрим Л.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Бугрим Л.М.

суддів Лопатніної М.Ю.., Биліни Т.І.

при секретарі Зал Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_4 на рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 08 лютого 2016 року за позовом комунального підприємства «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління» до ОСОБА_4, третя особа: Маріупольський міський центр занятості про стягнення безпідставно набутого майна,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2015 року Комунальне підприємство «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління» (далі підприємство або КП «МТТУ») звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно набутого майна.

В обгрунтування позову вказувало, що наказом начальника Маріупольського трамвайно-тролейбусного управління від 03.11.2013 року, ОСОБА_4 було звільнено з роботи на підставі ст.40 п.1 КЗпП України. Після звільнення ОСОБА_4 наказом Маріупольського міського центру занятості від 11.11.2013 надано статус безробітної особи та призначено допомогу по безробіттю, яку вона отримувала з 18.11.2013 по 12.11.2014 року у розмірі 18063,10 грн. Упослідуючому рішенням Апеляційного суду Донецької області від 04.12.2014 року ОСОБА_4 з 03.11.2013 року було поновлено на роботі на підприємстві на посаді диспетчера (лінійного) та стягнуто з КП «МТТУ» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 34768,74 грн та моральну шкоду в розмірі 500 гривень. На підставі зазначеного рішення наказом Маріупольського міського центру зайнятості № НТ141209 від 09.12.2014 року, ОСОБА_4 припинено виплату допомоги по безробіттю у зв'язку із поновленням її на роботі. На підставі постанови Донецького окружного адміністративного суду від 31.03.2015 року з КП «МТТУ» на користь Маріупольського міського центру зайнятості було стягнуто суму 18 063,10 гривень, яку було виплачено ОСОБА_4 під час знаходження на обліку у центрі зайнятості з 04.12.2013 року по 28.11.2014 року як безробітній особі . Усього. за час вимушеного прогулу за рахунок підприємства відповідач отримала середній заробіток у розмірі 34768,74 грн., а також одночасно отримала виплату по безробіттю від центру зайнятості у розмірі 18063,10 грн., яку в подальшому також стягнуто з підприємства. На підставі наведеного КП «МТТУ» просило стягнути з ОСОБА_4 суму у розмірі 18063,10 грн, яку вважало безпідставно набутим майном , а також стягнути з відповідача суму судових витрат у розмірі 1218,00 грн..

Рішенням суду першої інстанції позовні вимоги підприємства задоволено, стягнуто з ОСОБА_4 на користь підприємства 18063,10 грн а також судовий збір у розмірі 1218 грн.

На вказане рішення представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування судового рішення та постановлення нового, яким у задоволенні позовних вимог слід відмовити .В обґрунтування доводів апеляційної скарги вона посилалась на те, що судом було допущено порушено норми матеріального та процесуального права. Суд не звернув уваги на те,що відповідач не отримувала від підприємства будь-які суми як безробітна особа і такі суми її сплачував лише центр Маріупольський центр зайнятості, а тому у позивача не виникає права регресної вимоги та стягнення сплачених сум центром зайнятості з відповідача. У рішенні суд також не навів норму матеріального права , яка б давала підстави для задоволення позову. У процесі розгляду справи за позовом ОСОБА_4 до КП «МТТУ « представники підприємства не звертались до суду з вимогами про зменшення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку на суму отриманої допомоги по безробіттю , хоча вказана обставина передбачена п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року « Про практику розгляду судами трудових спорів». Рішення апеляційного суду про поновлення ОСОБА_4 було перевірено судом касаційної інстанції та залишено без зміни. Поворот виконання рішення суду у трудових правовідносинах законом не передбачено.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_3 підтримувала доводи апеляційної скарги , просила рішення суду скасувати та у позові відмовити.

Представник підприємства Іванникова А.Г. просила апеляційну скаргу відхилити , а рішення суду залишити без зміни.

Представник Маріупольського центру зайнятості Кравченко В.І. посилався на те, що ОСОБА_4 після звільнення з роботи на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України на законних підставах була прийнята на облік як безробітна особа і її у зв'язку з цим сплачувались відповідні суми допомоги до часу поновлення на роботі.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги,колегія суддів вважає , що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду - скасуванню , а по справі слід постановити нове рішення , яким підприємству слід відмовити у позові виходячи з наступного .

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення , яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом . Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повного і всебічно з'ясованих обставин , на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, вказаним вимогам рішення суду не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з відповідача на користь підприємства суму допомоги у розмірі 18063 грн., яка була сплачена центром зайнятості у зв'язку із звільненням на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України і яка упослідуючому була стягнута центром зайнятості населення з підприємства у зв'язку з поновленням відповідача на роботі , суд першої інстанції вважав , що вказана сума є безпідставно набутим майном. Разом з тим , у рішенні суд не навів і норму матеріального права , яка регулює спірні правовідносини та не дав відповідний аналіз цим правовідносинам

З таким висновком суду погодитись не можна , оскільки такий висновок є помилковим та не відповідає нормам матеріального права.

Зокрема, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_4 знаходилась у трудових відносинах з КП « Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління « та наказом по підприємству № 353 л від 03.11.2013року була звільнена з роботи на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України . Як безробітна особа вона була постановлена на облік Маріупольським центром зайнятості , який виплачував її соціальну допомогу до часу поновлення на попередньому місті роботи.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 04.12.2014 року, ОСОБА_4 з 03.11.2013 року було поновлено на посаді диспетчера (лінійного) міської диспетчерської служби комунального підприємства «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління» та стягнуто з комунального підприємства «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 34768 гривень 74 копійки без вирахування податків та обов'язкових платежів та моральну шкоду в розмірі 500 гривень.(а.с.6-8,48). Вказане рішення суду було виконане. ОСОБА_4 поновлено на посаді та сплачено комунальним підприємством «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 34768 гривень 74 копійки без вирахування податків та обов'язкових платежів та моральну шкоду в розмірі 500 гривень.(а.с.48,54-55 т.1 ).

У зв'язку з незаконним звільненням та поновленням ОСОБА_4 на роботі постановою Донецького окружного адміністративного суду від 31.03.2015 року за позовом Маріупольського міського центру зайнятості з комунального підприємства «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління» було стягнуто суму сплаченої ОСОБА_4 допомоги по безробіттю у розмірі 18 063,10 гривень за період 04.12.2013 року по 28.11.2014 року (а.с.9-10).

Вказана постанова Донецького окружного адміністративного суду від 31.03.2015 року була виконана. Комунальне підприємство «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління» перерахувало на рахунок Маріупольського міського центру зайнятості суму сплаченої допомоги у розмірі 18 063,10 гривень.(а.с.67 т.1).

Звертаючись до суду з даним позовом про стягнення з ОСОБА_4 сум соціальної допомоги сплаченої центром зайнятості як безробітній особі, комунальне підприємство «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління» вважало , що вказані суми допомоги є безпідставно набутим майном та вважало , що ОСОБА_4 повинна їх повернути на підставі ст.. 1212 ЦК України , оскільки на її користь за рішенням суду за той же самий період була стягнута сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу і, таким чином, відповідач двічі за один той же період отримав і соціальну допомогу, яка була стягнута з підприємства на користь центра зайнятості і суму середнього заробітку з підприємства.

Таким чином , підприємство фактично оспорює правомірність виплачених ОСОБА_4 сум соціальної допомоги центром зайнятості.

Між тим, центр зайнятості , який сплатив ці суми соціальної допомоги не звертався до ОСОБА_4 з вимогами про повернення сплачених сум у зв'язку з поновленням її на роботі , оскільки вважав . що вони сплачені на законних підставах як безробітної особі на той час і підстав для регресної вимоги у нього немає , оскільки це не передбачено законом.

Правовідносини з приводу набуття, збереження майна без достатньої правової підстави регулюються главою 83 Цивільного Кодексу України.

Згідно з положеннями ч1 ст.. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи ( потерпілого ) без достатньої правової підстави( безпідставно набуте майно ) зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава , на якій воно було набуте згодом відпала .

Згідно з ч.2 ст. 1212 ЦК України положенням цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Згідно з ч. 3 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) Повернення виконаного за недійсним правочином ;

2) Витребування майна власником із чужого незаконного володіння,;

3) Повернення виконаного однієї із сторін у зобов'язанні ;

4) відшкодування шкоди особою,яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналізуючи вказані положення закону колегія суддів вважає , що отримана ОСОБА_4 соціальна допомога від центру зайнятості здійснювалось на відповідній правовій підставі як безробітній особі згідно з положеннями закону , а тому вона не є безпідставно набутим майном .

Стягнення центром зайнятості з комунального підприємства «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління» сплачених сум допомоги ОСОБА_4 у сумі 18063грн 10 коп. у зв'язку з її незаконним звільненням не дає цьому підприємству права регресної вимоги до неї.

Правовідносини, які виникли між ОСОБА_4 та центром зайнятості з приводу отримання соціальної допомоги за рахунок держави регулюються Законом України « Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття.» Цим законом не передбачено право центра зайнятості стягувати з безробітної особи суми соціальної допомоги у випадку поновлення її на роботі та сплати її суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У той же час , частиною четвертою ст..35 Закону України « Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття.» передбачено , що з роботодавця утримуються суми виплаченого забезпечення та вартості соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Згідно з положенням ст.. 1215 ЦК України не підлягають повернення безпідставно набуті:

1) Заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї , пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною особою або юридичною особою добровільно , за відсутності рахункової помилки з її боку недобросовісності з боку набувача ;

2) Інше майно , якщо це встановлено законом .

Таким чином , за змістом зазначеного закону суми допомоги не підлягають поверненню, але комунальне підприємство «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління» суми допомоги ОСОБА_4 не сплачувало.

Разом з тим., пунктом 32 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року « Про практику розгляду судами трудових спорів» передбачена можливість у випадку поновлення працівника на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу зараховувати отриману допомогу сплачену по безробіттю .

Вказаним правом представники підприємства , які приймали участь при розгляді справи за позовом ОСОБА_4 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не скористались та не ставили питання про зменшення розміру середнього заробітку на суму сплаченої допомоги по безробіттю.

Зазначені факти та обставини залишилися поза увагою суду першої інстанції , у той час як вони є істотними та впливають на формування правового висновку по справі.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає безпідставними позовні вимоги комунального підприємства «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління» , а тому і згідно з п. 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України рішення суду вважає слід скасувати та відмовити підприємству у позові .

На підставі ст.. 88 ЦПК України , оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню , а рішення суду скасуванню з комунального підприємства «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління» слід стягнути на користь ОСОБА_4 понесені нею витрати по сплаті судового збору у сумі 1339 грн. 80 коп.

Керуючись ст. ст.. 303, 304, 307, 314 , 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 08 лютого 2016 року скасувати.

Комунальному підприємству «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління» у позові до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно набутого майна відмовити.

Стягнути з комунального підприємства «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління» на користь ОСОБА_4 витрати по сплаті судового збору у сумі 1339 (одну тисячу триста тридцять дев'ять ) грн. 80 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили після його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Судді :