У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ступак О.В., Маляренка А.В., Парінової І.К.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Приватного підприємства «Будівельник» до ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Добробут», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фонд сприяння добудові», Товариства з обмеженою відповідальністю «Ремстрой-Україна», третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Носенко Олександр Володимирович, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, за касаційною скаргою Приватного підприємства «Будівельник» на рішення апеляційного суду Одеської області від 21 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ПП «Будівельник» звернулося до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 09 лютого 2010 року між ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ПП «Будівельник» в особі директора Науменка А.М., що діяв на підставі статуту, рішення засновника від 20 жовтня 2009 року та трудового контракту від 20 жовтня 2009 року № 20/10-9, був укладений договір купівлі-продажу часток у статутному капіталі ТОВ «Добробут», зареєстрований в реєстрі за № 390. Згідно з п. 2 вказаного договору продаж часток вчинено за 2 750 000 грн, вказана сума на той момент була пропорційна загальному розміру часток продавців у статутному капіталі. Дана угода була відображена в фінансовому звіті ПП «Будівельник» станом на 30 червня 2010 року у рядку № 040 «Довгострокові фінансові інвестиції», а придбання ПП «Будівельник» вищезазначених корпоративних прав за такою ціною було обумовлено бажанням добудувати об'єкт - багатофункціональний громадсько-житловий-готельний комплекс «ІНФОРМАЦІЯ_1» на АДРЕСА_1, та отримати прибуток від реалізації жилих та нежилих приміщень, який би компенсував підприємству витрати, понесені при купівлі часток у статутному капіталі ТОВ «Добробут» у сумі 2 750 000 грн, і надав би змогу покращити фінансово-господарські показники ПП «Будівельник».

В подальшому, через недостатність коштів, у ПП «Будівельник» виникла необхідність в залученні додаткових інвестицій в будівництво об'єкта багатофункціонального громадсько-житлового-готельного комплексу «ІНФОРМАЦІЯ_1» на АДРЕСА_1, у зв'язку з чим рішенням загальних зборів учасників, оформленим протоколом загальних зборів від 14 вересня 2010 року, було вирішено продати частку в статутному капіталі ТОВ «Добробут» в розмірі 51 %, що складає 1 402 500 грн, на користь ОСОБА_4 На підставі зазначеного рішення 14 вересня 2010 року між ПП «Будівельник» в особі директора Науменка А.М. та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу частки (корпоративних прав) в розмірі 51% статутного капіталу ТОВ «Добробут» зареєстрований в реєстрі за № 4521 відповідно до якого вказану частку в розмірі 51% статутного капіталу ТОВ «Добробут», вартістю 1 402 500 грн було продано ОСОБА_4 за ціною 1 402 грн 50 коп. Вказана угода стала підставою для внесення змін до статуту ТОВ «Добробут», зареєстрованих 14 вересня 2010 року, відповідно до яких розмір часток між учасниками було розподілено наступним чином: ПП «Будівельник» - 49 %, що еквівалентно 1 347 500 грн; ОСОБА_4 - 51 %, що еквівалентно 1 402 500 грн. Позивач вважає, що договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Добробут» від 14 вересня 2010 року, укладений з ОСОБА_4, має бути визнаний судом недійсним з огляду на наступне.

Так, позивач вказує, що укладення оспорюваного договору купівлі-продажу частки у розмірі 51% у статутному фонді ТОВ «Добробут» вартістю 1 402 500 грн, за ціною 1 402 грн 50 коп., що у тисячу разів нижче за її реальну вартість, позбавлене для позивача будь-якого економічного сенсу, суперечить цілям діяльності позивача, основною метою якого згідно з положеннями статуту є одержання прибутку та не відповідає нормам чинного законодавства. Таким чином, оспорюваний договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «Добробут» від 14 вересня 2010 року має бути визнаний судом недійсним на підставі ч. 1 ст. 229 ЦК України, як такий, що укладений внаслідок помилки, оскільки продаж частки у статутному капіталі ТОВ «Добробут», яка становить 1 402 500 грн, внаслідок власного недбальства позивача, був здійснений за помилково визначеною ціною в розмірі 1 402 грн 50 коп., яка була в тисячу раз меншою, ніж номінальна.

Крім того, за твердженням позивача, договір купівлі-продажу належної ПП «Будівельник» частки (корпоративних прав) в розмірі 51% статутного капіталу ТОВ «Добробут», підписаний директором ОСОБА_9, був укладений за відсутності погодження засновника підприємства, оформленого окремим дорученням, за відсутності необхідної оцінки відчужуваної частки корпоративних прав, з порушенням порядку, передбаченого статутом ПП «Будівельник», і порядку, передбаченого трудовим контрактом від 02 червня 2010 року № 02/60-10. Таким чином, при укладанні спірного договору директор ПП «Будівельник» не мав повноважень на підписання договору на відчуження корпоративних прав від імені позивача, тому спірний договір укладений з порушенням ст. ст. 92, 203 ЦК України.

Посилаючись на порушення оскаржуваним договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Добробут» прав позивача, останній звернувся до суду та просив визнати недійсним договорів купівлі-продажу часток в статутному капіталі ТОВ «Добробут», що укладений 14 вересня 2010 року між ПП «Будівельник» та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Носенком О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 4521.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 26 серпня 2015 року позов ПП «Будівельник» задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «Добробут», укладений 14 вересня 2010 року між ПП «Будівельник» та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Носенком О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 4521.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 21 січня 2016 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26 серпня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ПП «Будівельник» відмовлено.

У касаційній скарзі ПП «Будівельник» просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 6 ЦК України до загальних засад цивільного законодавства відноситься свобода договору.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 147 ЦК України учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право продати чи іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі одному або кільком учасникам цього товариства.

Правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним (ч.1 ст. 228 ЦК України).

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Апеляційний суд правильно встановив, що станом на лютий-березень 2010 року ОСОБА_9 перебував на посаді директора ПП «Будівельник» на підставі трудового контракту від 20 жовтня 2009 року, про що свідчать записи у реєстраційній справі даного підприємства та засвідчена копія даного контракту, представленого у реєстраційну справу. Будь-які відомості у реєстраційній справі ПП «Будівельник» про трудовий контракт від 02 червня 2010 року № 02/60-10 взагалі відсутні. Також відсутні будь-які посилання про наявність будь-яких обмежень щодо повноважень директора ПП «Будівельни» на вчинення юридичних дій від імені цієї юридичної особи без довіреності в тому числі щодо підписання договорів.

Також апеляційний суд правильно виходив із того, що постановою Вищого господарського суду України від 26 грудня 2012 року відмовлено у задоволенні позову ПП «Будівельник» про визнання недійсними рішень загальних зборів ТОВ «Добробут», оформлених протоколом від 14 вересня 2010 року, і змін до статуту ТОВ «Добробут» від 14 вересня 2010 року, та дійшов обґрунтованого висновку, що представництво ОСОБА_9 як директором ПП «Будівельник», та прийняття від його імені на загальних зборах ТОВ «Добробут» рішення про продаж ПП «Будівельник» ОСОБА_4 частки в статутному капіталі ТОВ «Добробут» у розмірі 51% та про внесення та реєстрацію відповідних змін до статуту ТОВ «Добробут» не суперечило законодавству і є легітимним в тому числі і щодо законності представництва ОСОБА_9 ПП «Будівельник».

Розглядаючи спір, апеляційний суд правильно виходив із того, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивач, зазначаючи у позові, що продаж частки у статутному капіталі ТОВ «Добробут» вчинено за ціну, яка в тисячу разів менше номінальної, що є вкрай невигідним для ПП «Будівельник», посилався на те, що це суперечить статутним цілям підприємства і є порушенням публічного порядку відповідно до ст. 228 ЦК України та при цьому не обґрунтовував заявлені вимоги підставами, передбаченими ст. 233 ЦК України, та дійшов обґрунтованого висновку, що суд вийшов з межі заявлених вимог, порушивши вимоги ст.11 ЦПК України щодо диспозитивності.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 212, 303, 304 ЦПК України, обставини справи, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що суд належним чином не надав оцінки доказам і побудував свій висновок про наявність підстав визнання недійсності договору купівлі-продажу від 14 вересня 2010 року частки у статутному капіталі ТОВ «Добробут» на припущеннях, так як сам по собі факт зменшення фінансових показників ПП «Будівельник» за 2010 рік в частині довгострокових фінансових інвестицій у вигляді вартості відчуженої частки за заниженою ціною не свідчить про настання внаслідок такого відчуження тяжкого майнового стану підприємства (фінансова неспроможність, банкрутство тощо) та про вчинення оспорюваного правочину продавцем під впливом тяжкої обставини.

Крім того, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав вважати укладений 14 вересня 2010 року договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Добробут» спрямованим на знищення, пошкодження або незаконне заволодіння майном позивача.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Приватного підприємства «Будівельник» відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 21 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

А.В. Маляренко

І.К.Парінова