Справа № 344/4049/16-ц
Провадження № 2/344/3213/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2016 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Пастернак І.А.

секретаря Кріцак Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційних збитків на загальну суму 4 853,85 грн. за несвоєчасне виконання зобовязання в розмірі 19 043,00 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційних збитків на загальну суму 4 853,85 грн. за несвоєчасне виконання зобовязання в розмірі 19 043,00 грн., посилаючись на те, що рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 18.10.2011 року з відповідачки на його користь стягнуто19 034,00 грн. шкоди внаслідок затоплення. На виконання вказаного рішення Івано-Франківським міським судом 07.12.2011 року було видано виконавчий лист, по якому 10.01.2012 року ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 23.09.2015 року з відповідачки уже стягувались санкції за несвоєчасне виконання зобовязання. Однак, рішення на даний час так і не виконане, кошти позивачу не повернуті, а тому просив стягнути з відповідачки 3% річних за користування коштами та індексацію за період з 01.04.2015 року по 29.02.2016 року, що становить 571,02 грн. та 4 282,65 грн. відповідно.

Позивач, представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задоволити.

Представник відповідачки в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, зокрема, просив відмовити в задоволенні позову у звязку з закінченням строку позовної давності. Крім цього, 18.08.2016 року відповідачкою перераховано на виконання рішення суму в розмірі 3 000,00 грн.

Беручи до уваги пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання рішення суду щодо відшкодування шкоди.

Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 18.10.2011 року, яким скасовано рішення Івано-Франківського міського суду від 11.03.2011 року по справі №090,00 грн. майнової шкоди, 500,00 грн. моральної шкоди та 310,82 грн.судових витрат, а всього 190 42.82 грн.

Дані обставини викладені в рішенні Івано-Франківського міського суду від 23.09.2015 року, а отже, відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

На виконання вказаного рішення суду Івано-Франківським міським судовм 07.12.2011 року було видано виконавчий лист, по якому 10.01.2012 року ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження №30571248 (а.с.3).

У звязку з невиконанням зобовязань відповідачкою по відшкодуванню шкоди згідно рішення суду позивач уже звертався до Івано-Франківського міського суду з позовом про стягнення санкцій за невиконання зобовязання та 23.09.2015 року прийнято рішення про стягнення з відповідачки на користь позивача за період з 01.01.2014 року по лютий 2015 року 6 907,00 грн. 3% річних та інфляційних втрат (а.с.58, 59).

Як вбачається із довідки ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції від 02.12.2016 року 18.08.2016 року на депозитний рахунок боржником перераховано грошові кошти в розмірі 3 000,00 грн. (а.с.64).

Отже, за період, який вказаний позивачем в позовній заяві (з 01.04.2015 року по 29.02.2016 року) відповідачкою рішення суду не виконано, шкоду не відшкодовано.

Ст. 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням викладеного положення статті 625 ЦК регулюють зобовязальні правовідносини, тобто поширюються на порушення грошового зобовязання, яке існувало між сторонами на підставі ухвалення рішення суду.

Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 1 жовтня 2014 року розглянув справу № 6-113цс 14, предметом якої був спір про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних за період невиконання судового рішення про відшкодування майнової та моральної шкоди. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого будь-яке зобовязання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим зобовязанням незалежно від правових підстав його виникнення і в разі його порушення підлягає застосуванню ч. 2 ст. 625 ЦК України. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки, виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до розрахунку позивача сума індексації за прострочений період становить 4 282,65 грн., а три проценти річних від простроченої суми 571,02 грн.

Однак, суд з таким розрахунком не погоджується, оскільки, з врахуванням індексів споживчих цін в період з 01.04.2015 року по 29.02.2016 року розмір інфляційних збитків буде становити 6 138,86 грн., а 3% річних 524,33 грн.

Щодо клопотання представника відповідачки про застосування строків позовної давності щодо звернення позивача до суду з позовом, то відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення» від 18.12.2009р. №14, встановивши що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Суд вважає, вказане клопотання безпіставним, оскільки, позивач просить про стягнення штрафних санкцій за період з 01.04.2015 року по 29.02.2016 року, при цьому позовна давність не є пропущеною, оскільки, 23.09.2015 року Івано-Франківським міським судом прийнято рішення про стягнення з відповідчки на користь позивача штрафних санкцій, а отже позивач уже звертався до суду з аналогічним позовом, крім цього, 18.08.2016 року позивачкою перераховано кошти на виконання рішення суду від 2011 року.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачки також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати.

На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 20, 509 611, 625 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88 ЦПК України, керуючись ст. ст. 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційних збитків на загальну суму 4 853,85 грн. за несвоєчасне виконання зобовязання в розмірі 19 042,82 грн. - задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, в користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 6 663 (шість тисяч шістсот шістдесят три) грн. 19 коп. санкцій за невиконання зобовязання в розмірі 19 043,00 грн. в період з 01.04.2015 року по 29.02.2016 року включно, з яких 6 138,86 грн. - інфляційні збитки, 524,33 3% річних, а також 551,20 грн. витрат по оплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Пастернак І.А.