АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/790/2044/16 Доповідач Колтунова А.І.
Категорія: спори, що виникають із договорів
позики, кредиту, банківського вкладу
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«07» квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Гальянової І.Г., Зазулинської Т.П.,

при секретарі: Щербань Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2016 року за позовом публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» в особі Харківської обласної дирекції «ОСОБА_2 Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИЛА:

31 серпня 2015 року публічне акціонерне товариство «ОСОБА_2 Аваль» ( далі ПАТ «ОСОБА_2 Аваль») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач посилався на ті обставини, що 11 серпня 2008 року між сторонами був укладений кредитний договір, відповідно до якого позивач надав відповідачу грошові кошти у сумі 25 500 доларів США строком до 11 серпня 2018 року зі сплатою 14,35% річних за користування кредитом.

Зобовязання за кредитним договором відповідач не виконав. Загальна сума заборгованості відповідача складає 41 170, 13 доларів США, що за курсом НБУ становить 909 339, 77 грн.

Позивач просив суд стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та судові витрати по справі.

Відповідач проти позову заперечував.

В письмових запереченнях посилався на ті обставини, що умови договору є несправедливими, оскільки через девальвацію гривні та підвищення у декілька разів курсу долара США є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача.

У звязку з чим, він вважав, що заборгованість виникла не лише з його вини, а тому, є правові підстави для її зменшення відповідно до ст. 616 ЦК України.

Крім того, наданий банком розрахунок є неправильним, належним чином не оформлений, у звязку з чим не може бути визнаний допустимим доказом по справі.

Просив суд відмовити у задоволенні позову.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 08 лютого 2016 року позов ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» задоволено.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» в особі Харківської обласної дирекції «ОСОБА_2 Аваль» 41 170 ( сорок одну тисячу сто сімдесят) доларів 13 центів США, що за курсом НБУ становить 909 339 (девятсот девять тисяч триста тридцять девять) гривень 77 копійок боргу та 3654 (три тисячі шістсот пятдесят чотири) гривні судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на ті обставини, що судом першої інстанції були неправильно встановлені обставини, які мають значення для справи, допущені порушення норм процесуального права.

Судом необґрунтовано не були прийняті до уваги його доводи відносно того, що позивачем не був належним чином проведений розрахунок заборгованості по кредиту, відсоткам та пені, не зазначений курс долара на час визначення заборгованості, не застосовані строки позовної давності по пені та окремим платежам.

Також не надано оцінки тій обставині, що передбачений кредитним договором процент за користування кредитом в розмірі 14,35% був з 05 травня 2014 року безпідставно змінений до 19,35% річних.

Не була залучена до участі у справі його дружина.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його представник підтримували апеляційну скаргу.

Представник ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» проти задоволення позову заперечував.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 та представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» та стягуючи з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 41170, 13 доларів США, що за курсом НБУ становить 909 339, 77 грн., суд першої інстанції виходив із того, що при розгляді справи позивачем була доведена заборгованість за кредитним договором в зазначеній сумі.

Відповідач не надав допустимих доказів на спростування суми заборгованості.

Надані ним квитанції про сплату кредиту були враховані при розрахунку заборгованості.

Інші докази не містять будь-якої інформації про належне виконання відповідачем зобовязань по договору.

Колегія суддів вважає, що погодитися у повному обсязі з висновками суду першої інстанції не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено, підтверджується письмовими доказами та не оспорюється сторонами, що 11 серпня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «ОСОБА_2 Аваль», правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_2 Аваль», був укладений кредитний договір, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав в борг суму 25 500, 00 доларів США на строк 120 місяців до 11 серпня 2018 року зі сплатою 14,35% річних ( а. с. 7-12).

Відповідно до додаткової угоди до даного кредитного договору від 18 лютого 2009 року змінений строк дії договору та строк погашення кредиту до 11 вересня 2025 року ( а. с. 13-14).

Позичальником належним чином умови договору виконані не були, у звязку з чим утворилася заборгованість по тілу кредиту, по відсоткам та пені за порушення строків сплати кредиту та відсотків.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк.

Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема сплата неустойки.

У відповідності до частин 1 та 3 статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти,у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок, або реального повернення коштів позикодавцеві.

Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором або законом.

Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

При розгляді справи було достовірно встановлено, що суму кредиту на день звернення позивача з позовом до суду ОСОБА_1 не погасив.

Згідно представленого розрахунку заборгованості по тілу кредиту вона складає 21 840, 55 доларів США ( а. с. 15-18).

Суму заборгованості по тілу кредиту відповідач в суді апеляційної інстанції не оспорював, підтвердив дану суму заборгованості в наданих до суду апеляційної інстанції письмових поясненнях( а. с.103-106).

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом у сумі 21 840,55доларів США, що за курсом НБУ складає 482 400, 24 грн. ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у звязку з чим правові підстави для скасування рішення суду в цій частині та задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 відсутні.

Що стосується висновків суду першої інстанції в частині стягнення суми заборгованості по процентах у сумі 4 758, 41 доларів США, то колегія суддів вважає, що рішення суду в зазначеній частині також є законним та обґрунтованим.

Із наданого позивачем розрахунку по процентам вбачається, що до 05 травня 2014 року процентна ставка по кредиту була визначена у розмірі 14,35%, а з 05 травня 2014 року 19,35% на рік (а. с. 113-116).

На підтвердження правомірності збільшення процентної ставки представник позивача представив додаткову угоду від 16 вересня 2010 року про узгодження збільшення процентної ставки за кредитним договором ( а. с. 117-119).

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтвердив, той факт, що збільшення процентної ставки за кредитним договором було проведено банком за його згодою.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

За змістом до п.4.1 кредитного договору, кредитор має право в односторонньому порядку на власний розсуд без згоди позичальника, але не частіше одного разу в шість місяців, змінити процентну ставку за кредитом у разі настання подій, які мають безпосередній вплив на вартість ( збільшення вартості) кредитних ресурсів установи кредитора та не залежать від волі сторін. Зокрема, кредитор має право змінити процентну ставку за кредитом при настанні одного з таких випадків: збільшення більш ніж на 5 процентних пункти ставки LIBOR строком на 6 місяців ( або ставки EURIBOR строком на 6 місяців за кредитом в Євро); збільшення більш ніж на 5 процентних пункти середньозважених ринкових процентних ставок за строковими ( до одного року) депозитами фізичних осіб у валюті кредиту ( згідно офіційних даних Національного банку України); збільшення більш ніж на 5 процентних пункти процентних ставок за зовнішніми запозиченнями установи кредитора; введення нових або збільшення існуючих податків чи інших обовязкових платежів ( в тому числі, до фонду гарантування вкладів фізичних осіб), що стягуються за депозитними чи кредитними операціями установи кредитора; збільшення Національним банком України норм відрахувань для формування обовязкових резервів за строковими вкладами або резервів для відшкодування витрат за кредитними операціями банків в іноземній валюті; запровадження обмежень на видачу ( обслуговування) кредитів в іноземній валюті ( а. с. 8).

За змістом розяснень, які містяться в п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року №5 при вирішення спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі статтею 1056-1 ЦК України у звязку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року №661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо право банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року.

Виходячи із закріпленого конституцією України принципу незворотності дій в часі, законі та інших нормативно-правових актів згідно з ч. 1 ст. 58, всі рішення банку в будь-якій формі щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку є неправомірними лише з 10 січня 2009 року .

Оскільки зібрані по справі докази безперечно свідчать про те, що позивачем згода відповідача на збільшення відсотків була отримана, то колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що заборгованість по процентам по кредитному договору відповідача повинна розраховуватись виходячи з 14, 35% річних.

Таким чином, колегія суддів вважає, що заборгованість за процентами у сумі 4 758, 41 долар США, що за курсом НБУ складає 105 100, 75 гривень по кредитному договору, укладеному між сторонами, визначена правильно.

Колегія суддів не вбачає правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції в зазначеній частині.

Разом з тим, колегія суддів дійшла висновку, що підлягає зміні рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми неустойки (пені) на підставі п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України.

Із наданого позивачем розрахунку вбачається, що розрахунок заборгованості за пенею позивачем проведений в доларовому еквіваленті , починаючи з 2009 року( а. с.113-116).

Відповідно до п.7.10 кредитного договору комісії, пені та штрафи за цим договором розраховуються в валюті кредиту згідно з додатками цього договору. Сплата комісій, пені та штрафів на користь кредитора-резидента України (у т. ч. нового кредитора, якому ВАТ «ОСОБА_3 Аваль» відступив права вимоги за цим договором) за цим договором здійснюється позичальником в національній валюті України ( для кредитів в іноземній валюті розмір комісії визначається по офіційному курсу Національного банку України на день сплати). Сплата комісій, пені та штрафів на користь кредитора нерезидента України ( у т. ч. нового кредитора, якому ВАТ «ОСОБА_3 Аваль» відступив права вимоги за цим договором) здійснюється позичальником в валюті кредиту ( для кредиторів в іноземній валюті) ( а. с. 9).

Проте, відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного суду України від 01 квітня 2015 року по справі №3-29гс15 зазначено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадку, порядку та на умовах, встановлених законом.

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного контролю» від 19 лютого 1993 року «15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» платники грошових коштів сплачують на користь

одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що

встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, максимальний розмір пені, пов'язаний із розміром облікової ставки Національного банку України.

Оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України гривні.

Відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятий за результатами розгляду справи, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

За таких обставин, колегія суддів не погоджується з посиланням позивача на ті обставини , що оскільки умовами договору передбачено нарахування пені в іноземній валюті, то вони вправі були її нарахувати в доларах США, і стягує пеню по зазначеному кредитному договору у національній валюті України гривні, виходячи із розміру подвійної облікової ставки Національного банку України.

При визначенні розрахунку та розміру стягнення пені колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 258 ЦК України для вимог про стягнення неустойки ( штрафу, пені) передбачена спеціальна позовна давність тривалістю в один рік.

При розгляді справи в суді першої інстанції відповідачем було заявлено про застосування строків позовної давності до даних правовідносин ( а. с. 30-33).

За таких обставин, є правові підстави для стягнення пені тільки за рік.

Згідно даних Національного банку України облікова ставка на вересень, жовтень 2014 року складала 12,5 % річних, на листопад, грудень 2014 року та січень 2015 року 14% річних, на лютий 2015 року 19,5% річних, на березень, квітень, травень, червень, липень, серпень 2015 року 30% річних.

З даними Національного банку України офіційний курс долара до гривні України на визначену кредитним договором дату платежу, а саме, 11-го числа кожного місяця складав на вересень 2014 року 11, 72 грн., на жовтень 2014 року 12,95 грн., на листопад 2014 року 15, 77 грн., на грудень 2014 року 15, 67 грн., на січень 2015 року 15,75 грн., на квітень 2015 року 23,43 грн., на травень 2015 року 20,58 грн., на червень 2015 року 21, 15 грн., на липень 2015 року 21, 84 грн., на серпень 2015 року 21, 26 грн.

За таких обставин колегія суддів вважає, що розмір пені за вересень 2014 року складає 2662,10 грн., жовтень 2014 року 2941, 48 грн., листопад 2014 року 4078, 07грн., грудень 2014 року 4106,90грн., січень 2015 року 4130, 48 грн., лютий 2015 року 9598, 27 грн., березень 2015 року 12978, 75 грн., квітень 2015 року 12793, 10 грн., травень 2015 року 11242, 42 грн., червень 2015 року 11548, 19 грн., липень 2015 року 11930, 40 грн., серпень 2015 року 11608, 25 грн., а всього 99 122, 36 грн.

Таким чином, заборгованість по пені за зазначеним кредитним договором складає 99 618, 41 грн.

Сума загальної заборгованості за кредитним договором, яка підлягає стягненню 687 119,40 грн. ( ця заборгованість складається з 482 400,27 грн. заборгованості за кредитом, 105 100,75 грн. заборгованості за процентами, 99 618,41 грн. заборгованості по пені).

Відповідно до частини 3 статті 551 ЦК України суд має право зменшити розмір неустойки, за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають значення.

При розгляді справи в суді першої інстанції відповідач просив суд зменшити суму заборгованості, в тому числі й неустойки, виходячи з несправедливих умов договору на користь кредитора, а також виходячи з матеріального положення його сімї.

Колегія суддів не вбачає правових підстав для висновку про те, що дії банку при укладенні договору були несправедливими, оскільки кредитний договір позичальником не був оспорений, він його підписав, виразив своє волевиявлення на його укладення.

Також колегія суддів не вбачає правових підстав для зменшення суми неустойки у звязку з незадовільним матеріальним становищем позичальника, оскільки із матеріалів справи вбачається , що він є працездатним, у звязку з чим відсутність у нього постійного місця роботи не є підставою для зменшення суми неустойки.

Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачем понесені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 3 654, 00 грн. ( а. с. 1), відповідачем 300, 00 грн. по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги ( а. с. 80).

Сплата суми судового збору 2000,00 грн. ухвалою апеляційного суду від 04 березня 2016 року була відстрочена ( а. с. 89-90).

Таким чином, пропорційно до задоволених позовних вимог колегія суддів присуджує судові витрати позивачеві у сумі 2740,50 грн., відповідачеві у сумі 575,00 грн., а з урахуванням взаємозаліку підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати у сумі 2740,50 грн.

З ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню відстрочений судовий збір у сумі 2000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч.2 ст. 314, ст. 316, ст. 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2016 року змінити.

Зменшити суму стягнення заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 банк Аваль», з 909 399, 77 грн. до 687 119, 40 грн.

Стягнути з ОСОБА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, на користь публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 банк Аваль» заборгованість за кредитом 21840,50 доларів США, що за курсом Національного банку України складає 482 400, 24 грн.; заборгованість за процентами 4 758, 41 доларів США, що за курсом Національного банку України складає 105 100, 75 грн.; заборгованість по пені у сумі 99 618, 41 грн., а всього 687 119, 40 грн. ( шістсот вісімдесят сім тисяч сто девятнадцять гривень сорок копійок).

Стягнути з ОСОБА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, на користь публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 банк Аваль» судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2 750,50 грн. ( дві тисячі сімсот пятдесят гривень пятдесят копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 2 000, 00 грн. ( дві тисячі гривень).

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту набрання законної сили.

Головуючий: А.І. Колтунова

Судді: І.Г. Гальянова

ОСОБА_4