Справа №345/2142/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.07.2016 року Калуський міськрайонний суд Івано Франківської області

в складі: головуючої судді Галущак Л.О.

секретаря Назарчук І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Калуш цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько - ОСОБА_4, який за життя склав заповіт, відповідно до якого спадкодавець заповів належну йому частку земельної ділянки по АДРЕСА_1. Дана спадкова частка земельної ділянки належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 і становить 1/3 земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер НОМЕР_1. 25.09.2015 року дану частку вказаної земельної ділянки зареєстровано у Державному земельному кадастрі, як окремий об`єкт, з визначенням меж, площі, присвоєнням кадастрового номера, що підтверджується витягом № НВ-015. Позивач звернувся до нотаріуса, однак отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з розбіжністю в кадастрових номерах і площею земельних ділянок, що пов`язано з формуванням і реєстрацією належної спадкодавцю частки земельної ділянки як окремого об`єкта, із присвоєнням власного кадастрового номера.

У зв`язку з цим, позивач звернувся до суду із зазначеним позовом й просить визнати за ним право власності на спадкове майно, а саме на земельну ділянку площею 0,0666 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що розташована в АДРЕСА_1.

В судове засідання позивач не з`явився, однак подав заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнає.

Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.3). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом спадкодавцю - ОСОБА_4 належить 1/3 частка домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1. Також по 1/3 частці будинковолодіння належить ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ( а.с.5).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_4 належить 1/3 частка будинковолодіння в АДРЕСА_1.

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого ОСОБА_5, вона була власником земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 площею 0,1 га у межах згідно плану. Кадастровий номер земельної ділянки - НОМЕР_1 (а.с. 6).

Відповідно до договору дарування від 05.06.2015 року ОСОБА_7 подарувала позивачу ОСОБА_2 1/3 частку земельної ділянки та 1/3 частку будинковолодіння , що по АДРЕСА_1 .

Таким чином суд вважає, що ОСОБА_4 належала 1/3 частка земельної ділянки , що становить 0.0334 га в АДРЕСА_1.

При житті ОСОБА_4 01.04.2015 року склав заповіт, в якому належну йому частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд та належну йому частину земельної ділянки, що знаходиться в АДРЕСА_1 заповів ОСОБА_2 (а.с. 12).

Позивач в передбачений законом строк подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, однак йому було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину через розбіжності в кадастровому номері земельної ділянки (НОМЕР_1 та НОМЕР_2) та її площі (0,1000 га і 0,0666 га) (а.с. 8,9).

Поряд з цим, згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 25.09.2015 року кадастровий номер земельної ділянки зазначено як - НОМЕР_2, а її площа 0,0666 га (а.с. 14). Однак, будь-яких інших документів щодо належності ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,0666 га , зокрема державний акт на право власності на земельну ділянку , суду не представлено.

Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч.3 даної статті спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців , який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу , не подав заяву про прийняття спадщини , він вважається таким , що не прийняв її.

Як встановлено в судовому засіданні позивач своєчасно звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що є фактом прийняття спадщини.

Відповідач по справі претензій до спадкового майна не має, також немає спадкоємців, які претендують на обов'язкову частку в спадщині, передбачену ст.1241 ЦК України.

За таких обставин суд вважає, що за позивачем слід визнати право власності на 1/3 частку земельної ділянки , що становить 0.0334 га в АДРЕСА_1.

На підставі викладеного, керуючись ст. 1222, 1223, 1268, 1270 ЦК України, ст. ст.212, 213-215ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити. Визнати за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_4, а саме на 1/3 частку земельної ділянки , що становить 0.0334 га в АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Калуський міськрайонний суд протягом 10 днів з часу його проголошення.

Головуюча :