Провадження № 2/522/7166/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2016 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Свяченої Ю.Б.

при секретарі Шеян І. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Одеської міської ради та просить встановити факт належності ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, свідоцтва про право власності на житло за НОМЕР_3 від 14 грудня 2000 року виданого на ім'я ОСОБА_4; визнати за нею право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2; визнати за нею право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Позивачка обґрунтовує позовні вимоги тим, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві власності їй, її чоловіку ОСОБА_5, сину ОСОБА_3 в рівних частках на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів НОМЕР_3 від 14 грудня 2000 року.

Також позивачка зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її чоловік ОСОБА_5, а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її син ОСОБА_3 Після їх смерті відкрилась спадщина: на 1/6 частку квартири після смерті чоловіка, та на 1/4 частку квартиру після смерті сина.

28 квітня 2015 року позивачка звернулась до Першої Одеської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини у вигляді 1/4 частини квартири АДРЕСА_1, після смерті сина ОСОБА_3, та 1/6 частини квартири АДРЕСА_1, після смерті чоловіка ОСОБА_5. Однак, 05 липня 2016 року державним нотаріусом позивачці було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину, у зв'язку з тим, що сином ОСОБА_3 за життя не було оформлено право на спадщину після смерті батька, та у зв'язку з розбіжностями прізвища в свідоцтві про право власності на житло.

ОСОБА_1 у судове засідання не з'явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача Одеської міської ради у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується відповідним поштовим повідомленням про отримання представником судової повістки.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачці на праві спільної часткової власності належить 1/3 частка квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів НОМЕР_3 від 14 грудня 2000 року. Співвласниками вказаної квартири являлись також чоловік позивачки - ОСОБА_5, та син - ОСОБА_3

В вищевказаному свідоцтві про право власності на житло прізвище сина помилково було зазначено як «ОСОБА_1».

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 вбачається, що справжнє прізвище сина позивачки - «ОСОБА_1».

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Тому, суд вважає за можливе встановити факт того, що свідоцтво про право власності на житло за НОМЕР_3 від 14 грудня 2000 року видане, в тому числі, на ім'я ОСОБА_4, належить ОСОБА_3

Також судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер чоловік позивачки - ОСОБА_5, а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її син - ОСОБА_3 Після їх смерті відкрилась спадщина.

ОСОБА_1, як дружина померлого ОСОБА_5, та як мати померлого ОСОБА_3, є спадкоємцем першої черги згідно ст. 1261 ЦК України.

28 квітня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до Першої Одеської державної нотаріальної контори з відповідними заявами про прийняття спадщини у вигляді 1/4 частини квартири АДРЕСА_1, після смерті сина ОСОБА_3, та 1/6 частини квартири АДРЕСА_1, після смерті чоловіка ОСОБА_5.

Однак, 05 липня 2016 року державним нотаріусом позивачці було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину, у зв'язку з тим, що сином ОСОБА_3 за життя не було оформлено право на спадщину після смерті батька, та у зв'язку з розбіжностями прізвища в свідоцтві про право власності на житло.

Оскільки ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги за законом, то право на спадщину у вигляді 1/4 частки квартири після смерті сина та 1/6 частки квартири після смерті чоловіка належить їй з моменту смерті сина та чоловіка відповідно.

Така ж позиція викладена в листі ВССУ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», відповідно до якого при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК України ) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК України), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Оскільки позивачці було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_3, та на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_5, то права позивачки підлягають винятковому способу захисту - шляхом визнання права власності за нею на вищевказані частки квартири в порядку спадкування за законом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

При вирішенні спорів щодо спадкування права власності на нерухоме майно судам слід звертати увагу на зміну редакції ч. 4 ст. 331 і ч. 4 ст. 334 ЦК України та інших норм цивільного законодавства і застосовувати редакцію закону, яка діяла на час виникнення права у самого спадкодавця та на час відкриття спадщини.

Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268-1270 ЦК України.

Згідно п. 3.3 листа ВССУ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв'язку з їх втратою та відсутності реєстрації об'єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім'я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно.

У відповідності до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Таким чином, після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин цивільної справи суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.

На підставі викладеного, керуючись Листом ВССУ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», ст. ст. 1216, 1223, 1261, 1268, 1296, 1297, 1299 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57, 60, 73, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Одеської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування за законом, - задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, свідоцтва про право власності на житло за НОМЕР_3 від 14 грудня 2000 року виданого на ім'я ОСОБА_4.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1) право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1) право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішення після набрання ним законної сили є підставою для реєстрації Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції за ОСОБА_1 право власності на 1/4 та на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено в Апеляційний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Свячена Ю.Б.