Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер 334/1253/15-ц Головуючий у 1-й інстанції Дубина Л.А.
Номер провадження 22-ц/778/4329/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 листопада 2016 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2
ОСОБА_3
секретарОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Запорізької міської ради, ОСОБА_6, 3-тя особа Реєстраційна служба Головного управління юстиції у Запорізькій області про визнання недійсним та скасування рішення, скасування свідоцтва про право власності на землю, скасування рішення про реєстрацію, зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_5 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що він та відповідачка є співвласниками по ? частині, кожний, жилого будинку №46 по вул. Миргородській у м. Запоріжжі, який розташовано на земельній ділянці площею 462 кв.м., яка перебувала у їх користуванні.

Після визначення порядку користування вказаною земельною ділянкою на підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.05.2012 року, кожному зі співвласників виділено у користування земельні ділянки площею 229 кв.м., згідно варіанту 2 висновку комісійної судової будівельно-технічної експертизи №1621/00-127.

27.06.2014 року рішенням Запорізької міської ради №55/304 у власність ОСОБА_6 передана земельна ділянка площею 0,0229 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарський споруд.

Позивач вважає, що приймаючи зазначене рішення Запорізькою міською радою порушено його право користування вказаною земельною ділянкою, остільки, саме варіант 2 висновку комісійної судової будівельно-технічної експертизи №1621/ОС-127 передбачає облаштування земельної ділянки, виділеної ОСОБА_5 централізованою каналізацією та перенесення водопроводу №3 на земельну ділянку виділену йому у користування.

Без проведення вказаних облаштувань, на думку позивача, він позбавлений можливості нормального існування.

Приймаючи зазначене рішення Запорізька міська рада не повідомила його, ОСОБА_5, з ним не було погоджено суміжне землекористування, не зясовано чи виконано всі заходи з метою забезпечення реалізації рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.05.2012 року.

Крім того, на думку позивача, технічна документація землеустрою виконана з численними порушеннями як процедурними, так і з помилками математичних розрахунків, не містить переліку обмежень при використанні земельної ділянки, а встановлення меж земельної ділянки має відповідати рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.05.2012 року.

Крім того, оскаржуваним рішенням змінено площу земельної ділянки з 462 кв.м. до 458 кв.м.

Позивач після уточнення вимог просив суд: визнати незаконним та скасувати рішення Запорізької міської ради №55/304 від 27.06.2014 року про передачу у власність ОСОБА_6 земельної ділянки; визнати недійсним свідоцтво про право власності на земельну ділянку; скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за ОСОБА_6; зобовязати ОСОБА_6 демонтувати паркан, встановлений на межі поділу земельної ділянки з ОСОБА_5 та скасувати правовстановлюючий документ на земельну ділянку та стягнути з відповідачів на понесені судові витрати на оплату судового збору.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 серпня 2016 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове яким позов задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції установлено, що на підставі рішення виконкому Ленінської районної ради народних депутатів №270/15 від 09.11.1989 року оформлено право власності ОСОБА_5 і ОСОБА_7 на жилий будинок №46 по вул.. Миргородській у м. Запоріжжі та надано право користування земельною ділянкою за вказаною адресою площею 462 кв.м. На земельній дiлянцi площею розташований житловий будинок, сарай - В, г, д, вбиральня - Б, погрiб - пг, паркани № 1, 2, 4, водопровiд - № 3, замiщення 1 (т.1 а.с.83)

У подальшому співвласниками вказаного жилого будинку, а відтак і користувачами земельною ділянкою стали ОСОБА_5 і ОСОБА_6

На підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.05.2012 року, яке набрало законної сили, відповідно до варіанту 2 висновку комісійної судової будівельно-технічної експертизи №1621/ОС-127 визначено порядок користування зазначеною земельною ділянкою, і кожному з землекористувачів виділено земельну ділянку площею 229 кв.м., що відповідає 1/2 ідеальній частці кожного зі співвласників жилого будинку (т.1 а.с. 10-14, 35-40 ).

Вiдповiдно до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згiдно ч.2 ст.19 Конституцiї України, органи державної влади та органи мiсцевого самоврядування, їx посадовi особи зобовязанi дiяти лише на пiдставi, в межах та у спосiб, що передбаченi Конституцiєю та законами України.

Вiдповiдно до ст. 12 ЗК України до повноважень сiльських, селищних, мiських рад у галузi земельних вiдносин на територiї сiл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад.

У вiдповiдностi до ч. 1 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичнi особи набувають права власностi та права користування земельними дiлянками iз земель державної або комунальної власностi за рiшенням органів виконавчої влади або органів мiсцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

ОСОБА_6 скориставшись своїм правом на отримання земельної дiлянки у власнiсть звернулася до Запорiзької мiської ради iз заявою (клопотанням) про передачу у приватну власнiсть земельної дiлянки для будiвництва та обслуговування житлового будинку, господарських будiвель i споруд (присадибна дiлянка), що розташована за адресою: м. Запорiжжя, вул. Миргородська, 46, на пiдставi якого було надано згоду на розробку технічної документаії iз землеустрою.

Технiчна документацiя iз землеустрою щодо вiдведення вказаної земельної ділянки дiлянки була пiдготовлена вiдповiдно до вимог норм Земельного кодексу України та норм чинного законодавства, особою, яка має відповідну ліцензію на виконання таких робіт - ФОП ОСОБА_8 (т.1, а.с.92-122).

Запорiзька міська рада, розглянувши технiчну документацiю iз землеустрою щодо вiдведення (вiдновлення) меж земельної дiлянки в натурі (на мiсцевостi) по вул. Миргородськiй, 46 прийняла рішення 27.06.2014 року №55/304 і передала у власність ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,0229 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарський споруд (т.1 а.с.43).

Суд попередньої інстанції вірно зазначив, що доводи представника позивача, які викладені і в апеляційній скарзі, що технічна документація iз землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на мiсцевостi) повинна, зокрема, включати перелiк обмежень у використанні земельної дiлянки, а отже повинна, в даному випадку, включати рiшення Ленінського районного суду м. Запорiжжя вiд 10.05.2012р. як таке обмеження - є неспроможними, і спростовуються нормами Земельного кодексу України так і встановленими обставинами у цій справі.

Право обмеженого використання земельної ділянки обтяжує (обмежує) право власності на земельні ділянкии і дає можливість користуватися земельною дiлянкою або її частиною в обсязi, передбаченому законом або договором.

Так, ст. 111 ЗК України визначено, що законом, прийнятими вiдповiдно до нього нормативно-правовими актами, договором, рiшенням суду можуть бути встановленi такі обмеження у використаннi земель:

а) умова розпочати i завершити забудову або освоєння земельної дiлянки протягом встановлених cтpоків;

б) заборона на провадження окремих видiв дiяльностi;

в) заборона на змiну цiльового призначення земельної дiлянки, ландшафту;

г) умова здiйснити будiвництво, ремонт або утримання дороги, дiлянки дороги;

г) умова додержання природоохоронних вимог або виконання визначених робiт;

д) умови надавати право полювання, вилову риби, збирання дикорослих рослин на своїй земельнiй дiлянцi в установлений час i в установленому порядку.

Зазначений перелiк не є вичерпним, однак рiшенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.05.2012 року на яке посилається позивач не було встановлено будь-яких обмежень на земельну дiлянку, яку виділено у користування ОСОБА_6, а отже, й складовою технічної документації iз землеустрою - як обмеження у використаннi земельної дiлянки воно не може бути визнано.

Ст. 55 Закону України «Про землеустрiй» передбачено, що встановлення меж земельної дiлянки в натурі (на мiсцевостi) проводиться вiдповiдно до топографо-геодезичних i картографiчних матерiалiв.

Встановлення меж земельної дiлянки в натурі (на мiсцевостi) здiйснюється на основі технiчної документацiї iз землеустрою, якою визначається мiсцезнаходження поворотних точок меж земельної дiлянки в натурі (на мiсцевостi). Документацiя iз землеустрою щодо встановлення меж житлової та громадської забудови розробляєrься у складi генерального плану населеного пункту, проектiв розподiлу територiй i є основою для встановлення меж земельних дiлянок в натурі (на мiсцевостi). Межi земельної дiлянки в нaтypi (на мiсцевостi) закрiплюються межовими знаками встановленого зразка.

Ст. 198 ЗК України визначає коло субєктів, якi повиннi погоджувати межi земельної дiлянки, а саме суміжні власники земельних ділянок та суміжні землекористувачі.

Однак відсутність при цьому погодження з ОСОБА_5 меж земельної ділянки могло бути перепоною для міської ради у передачі у власність частини земельної ділянки відповідачці лише у випадку порушення прав позивача. Однак суду не надано доказів, що передачею у власність відповідачці земельної ділянки порушені права позивача.

Фактично позовні вимоги ОСОБА_5 та доводи апеляційної скарги зводяться до невірного розуміння висновків суду викладених у рішенні Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 травня 2012 року (т. 1 а.с. 10-11). Суд у вказаному рішенні відповідно до його резолютивної частини лише виділив ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у користування кожному земельні ділянки площею 229 кв.м. Жодних додаткових зобовязань судом не визначалось. Суд лише послався на варіант експертизи ним обраний і не відсилав до самої експертизи, бо висновок експерта не є складовою судового рішення а лише одним із доказів у справі. Іншого ніж визначення площі переданої сторонам у справі земельної ділянки судове рішення не містить.

Окрім цього сам висновок комісійної судової будівельно-технічної експертизи №1621/ОС-127 (а.с. 12-14) від 6 березня 2012 року не зобовязує саме відповідача виконувати роботи по облаштуванню земельної ділянки каналізацією та водоводом яка виділена була ОСОБА_5 Таких вимог в суді не заявлялось і суд в цій частині рішення не ухвалював.

Згідно ст. 10 та ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд вірно встановив - позивач суду не довів, що визнанням за відповідачкою права власності на земельну ділянку, розмір якої відповідає розміру ділянки яка була в неї в користуванні за рішенням суду, порушуються будь-які права позивача.

Інші доводи апеляційної скарги: щодо суперечностей між технічною документацією та рішенням суду у іншій справі; щодо позбавлення позивача частки земельної ділянки; щодо непогодження меж; щодо виготовлення технічної документації особою без належних повноважень, про відсутність межових знаків; про передчасність встановлення меж земельної ділянки; про затвердження нового розміру земельної ділянки, зводяться лише до незгоди з рішенням суду першої інстанції, ґрунтуються фактично на тих же доводах, на які посилався позивач в суді першої інстанції, як на підставу позову, вони фактично оцінені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні і його висновків не спростовують.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновки суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, які являються обов'язковою підставою для скасування судового рішення.

Отже висновки суду першої інстанції відповідають матеріалам справи, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, та підстав для його скасування колегія судів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 серпня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: