Справа № 541/1054/16-ц
Провадження №2/541/599/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 червня 2016 року Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Сидоренка Ю.В.,

при секретарі - Лисенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миргороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів на дитину,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів, в позові посилався на те, що 29 вересня 2015 року рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області було розірвано шлюб між ним та відповідачкою. 23 вересня 2015 року рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області стягнуто з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 10 серпня 2015 року до повноліття дитини. З квітня 2016 року син ОСОБА_3 виявив бажання проживати спільно з батьком і на даний час постійно проживає разом з ним в квартирі АДРЕСА_1. Продовження стягнення аліментів на користь колишньої дружини вважав не доцільним і таким, що суперечить його інтересам та інтересам неповнолітньої дитини, оскільки вона проживає з ним і перебуває на повному його утриманні у зв'язку з чим просив звільнити його від сплати аліментів на користь його колишньої дружини на утримання їхнього спільного неповнолітнього сина.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити з підстав вказаних у позовній заяві.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 визнала у повному обсязі, не заперечувала ту обставину, що дитина на даний час проживає з батьком і перебуває на його повному утриманні.

Враховуючи визнання позову відповідачем, на підставі ст. 174 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Судом встановлено, що згідно рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23 вересня 2015 року з позивача ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь відповідача ОСОБА_2, на утримання дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 10 серпня 2015 року до досягнення ним повноліття (а.с. 21). Згідно довідки голови вуличного комітету від 27 квітня 2016 року ОСОБА_3 з 5 квітня 2016 року проживає разом з батьком ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1 (а.с.5).

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршенням або поліпшенням здоров'я когось із них.

Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Згідно ч.2, 3 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Таким чином, оскільки дитина проживає з батьком, стягнення з останнього аліментів на утримання дитини на користь матері, яка проживає окремо, є необґрунтованим та не відповідає інтересам дитини, тому позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 7, 88, 192 СК України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 213-215, 223, 294 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Звільнити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м.Миргорода Полтавської області, від сплати аліментів на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, на утримання сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення ОСОБА_3 повноліття, які стягнуті згідно рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23 вересня 2015 року.

Стягти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 551,20 грн. (П'ятсот п'ятдесят одну гривню 20 коп.) у відшкодування понесених судових витрат.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області до Апеляційного суду Полтавської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Ю. В. Сидоренко