_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/9087/15-ц
Провадження № 2/520/1433/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.07.2016 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

судді Пучкової І.М.

за участю секретаря Бродецької Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання договору частково недійсним, визнання дій незаконними та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

26 червня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, яку надалі змінював, про визнання недійсним п. 16 договору № 0 від 19 листопада 2014 року; про передачу торгівцю інформації щодо ОСОБА_1; визнання незаконною відмову відповідача з виконання платіжного доручення у відповідності до розпорядження на щомісячне списання грошових коштів за системою клієнт-банк; визнання незаконним нарахування пені за цим договором; визнання незаконною надання інформації щодо невиконання розрахунків за цим договором до Бюро кредитних історій; зобовязання відповідача надати до Бюро кредитних історій виправлену інформацію щодо виконання розрахунків за цим договором; стягнення з відповідача 30000 грн. 00 коп. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Представник відповідача ПАТ ««УкрСиббанк» заперечив проти задоволення позовної заяви, посилаючись на її необґрунтованість та безпідставність, відсутність протиправних дій банку, з умовами кредитного договору позивач був ознайомлений та згоден, внаслідок чого отримав кредитні кошти.

Дослідивши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Судом встановлено, що 19 листопада 2014 року року між позивачем ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк» був укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу рухомого майна за № 0 у розмірі 3099 грн. 00 коп., зі сплатою 0,01 % річних за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення до 19 лютого 2015 року.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Банк виконав умови договору з надання кредитних коштів, що підтверджено позивачем.

Згідно з п. 16 договору про надання споживчого кредиту та заставу рухомого майна за № № 0 від 19 листопада 2014 року, підписанням цього договору позичальник підтверджує, що він дає свою згоду з умовами договору та умовами правил, ознайомлений та згодний з умовами усіх додатків до цього договору, ознайомлений з усіма тарифами за розрахунково-касовим обслуговуванням та тарифами банку, надає банку свою згоду та право збирати, зберігати, використовувати, поширювати і отримувати інформацію, у тому числі, банківську таємницю та/або персональні дані позичальника, засвідчує свою згоду на передачу торговцю інформації по клієнту, у тому числі, інформацію, що є банківською, комерційною таємницею, персональні дані позичальника. Також, позичальник перед укладанням договору отримав від банку інформацію про умови кредитування, згідно з вимогами законодавства України, зокрема, Закону України «Про захист прав споживачів» та постанови НБУ № 168 від 10 травня 2007 року «Про затвердження «Правил надання банкам України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Позивач не заперечив, що цей договір підписаний саме ним, без тиску з боку третіх осіб.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні, або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору.

Судом встановлено, що після підписання договору про надання споживчого кредиту та заставу рухомого майна за № 0 від 19 листопада 2014 року, у ОСОБА_1 у термін 14 днів не виникло вимог про незгоду з переліком умов кредитного договору.

Згідно зі ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

За змістом ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення, що регулюють договір позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.

З огляду на вказані положення закону, договір позики є реальним та вважається укладеним із моменту передання грошей.

Пункт у правочині може бути визнано недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом, а за обставинами, на які посилається ОСОБА_1, суд не вбачає підстав визнання пункту договору недійсним, оскільки позов є недоведеним та необґрунтованим.

Також не знайшла свого підтвердження вимога позивача щодо визнання незаконною вимоги відповідача з виконання платіжного доручення у відповідності до розпорядження на щомісячне списання грошових коштів за системою клієнт-банк, оскільки позивачем не доведений факт того, що він дійсно поручив своїй дружині ОСОБА_2 здійснення цих платежів. Вини банку з несплати цих платежнів немає. У звязку з тим, що у ОСОБА_1 була заборгованість, банк правомірно нарахував пеню за договором про надання споживчого кредиту та заставу рухомого майна за № 0 від 19 листопада 2014 року.

Згідно з ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій», джерелом формування кредитних історій є відомості, що надаються користувачем до Бюро за письмовою згодою суб'єкта кредитної історії відповідно до цього Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 цього Закону, бюро має право отримувати відомості та інформацію, що зазначені у частині першій цієї статті, на договірних засадах.

Згідно зі ст. 6 цього Закону, користувачами Бюро можуть бути банки, небанківські

фінансові установи та інші суб'єкти господарської діяльності, які надають послуги з відстроченням платежу або надають майно в кредит.

У звязку з тим, що позивач, відповідно до п. 16 договору про надання споживчого кредиту та заставу рухомого майна за № 0 від 19 листопада 2014 року, надав свою згоду на зберігання, обробку та збирання своїх даних, суд вважає, що у задоволення вимоги щодо визнання незаконною надання інформації щодо невиконання розрахунків за цим договором до Бюро кредитних історій, слід відмовити.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди», із змінами від 27 лютого 2009 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні права власності (в тому числі, інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у звязку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди», із змінами від 27 лютого 2009 року, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Посилання позивача, що він не отримав кредит в іншому банку, не є доказом вини відповідача, оскільки відповідачем виконано усі умови договору. Також, позивач не надав доказів підтвердження моральних страждань,спричинення йому моральної шкоди.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскільки позовні вимоги позивачем не доведені, суд вважає, що позовна заява задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212 215 ЦПК України, ст. 203, 215, 216, 236, 526, 627, 638 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсним п. 16 договору № 0 від 19 листопада 2014 року; про передачу торгівцю інформації щодо ОСОБА_1; визнання незаконною відмову відповідача з виконання платіжного доручення, відповідно до розпорядження на щомісячне списання грошових коштів за системою клієнт-банк; визнання незаконним нарахування пені за цим договором; визнання незаконною надання інформації щодо невиконання розрахунків за цим договором до Бюро кредитних історій; зобовязання надати до Бюро кредитних історій виправлену інформацію щодо виконання розрахунків за цим договором; стягнення з відповідача 30000 грн. 00 коп. у рахунок відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги до Київського районного суду м. Одеси протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Пучкова І. М.