Справа № 576/1478/16-ц
Провадження № 2/576/416/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.16 Глухівський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Колодяжного А.О.,

за участю секретаря Терені Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань суду в м. Глухів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Студеноцької сільської ради Глухівського району Сумської області про визнання права власності на спадкове майно, -

встановив:

ОСОБА_1 (надалі також позивач) звернувся до суду з позовом до Студеноцької сільської ради Глухівського району Сумської області (надалі також відповідач) про визнання права власності на земельну ділянку матері ОСОБА_2 та земельні ділянки батька ОСОБА_3 у порядку спадкування за законом. Позивач обґрунтовував позов тим, що 05.10.2000 року померла його мати ОСОБА_2, яка проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1. За життя ОСОБА_2С користувалася земельною ділянкою, площею 3,69 умовних кадастрових гектара, розташованої на території Студеноцької сільської ради на підставі Сертифіката на право на земельну частку (пай) Серія СМ № 0143821. 18.11.2003 року помер його батько ОСОБА_3, який проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1. За життя ОСОБА_3М користувався земельними ділянками, які розташовані на території Студеноцької сільської ради на підставі державних актів на право приватної власності на підставі розпорядження голови Глухівської райдержадміністрації № 235 від 31.07.2002 року, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва: на земельну ділянку, площею 1,74 га (рілля) серія РЗ № 700289, та на земельну ділянку, площею 0,35 га (сінокоси) серія РЗ№ 711697. Спадщину після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 він прийняв, оскільки він має в своєму розпорядженні ощадні книжки померлих батьків, бо станом на 200-2003 р.р. діяв Цивільний Кодекс УССР від 1963 р., де згідно ст. 548 для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, а відповідно до ст. 549 цього ж кодексу, діями, що свідчать про прийняття спадщини є дії, що свідчать про фактичний вступ в упраління або володіння спадковим майном. До того, ж ОСОБА_3 склав 09.10.2000 р. на його користь заповіт. Таким чином, він прийняв спадщину померлих батьків, оскільки фактично вступив в управління та володіння їх майном.

Нещодавно він звернувся до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно ОСОБА_2 та ОСОБА_3, однак нотаріус відмовила йому у видачі відповідно свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, бо сертифікат та державні акти були втрачені, і він не може оформити спадщину після померлих батьків, і тому просить визнати за ним право власності на зазначені земельні ділянки в порядку спадкування за законом.

В судове засідання позивач та його представник не зявились, проте представник позивача надав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав, справу просить розглянути у їх відсутність.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, однак надав до суду заяву, у якій просить розглянути справу за їх відсутності, не заперечують проти позовних вимог.

Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши та дослідивши письмові докази і матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до свідоцтва про народження IV-УР № 1948241 від 09.05.1964 року, батьками позивача є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с. 7)

Згідно з довідкою Управління Держгеокадастру у Глухівському районі № 29-28-99.1-1191/54-15 від 08.12.2015 р. ОСОБА_2, яка померла 05.10.2000 р., за життя одержала Сертифікат на право на земельну частку (пай) Серія СМ № 0143821, зареєстрований під № 518 від 13.02.1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), розташований на території Студеноцької сільської ради, в розмірі 3,69 умовних кадастрових гектара. Сертифікат виготовлений на підставі розпорядження голови Глухівської райдержадміністрації від 16.01.1997 року № 8. Сертифікат на право на земельну частку (пай) виготовлявся в одному примірнику і був виданий на руки. (а.с. 10)

Пленум Верховного Суду України у п. 24 своєї Постанови від 16.04. 2004 року №7 «Про Практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних спорів» визначено, що сертифікати про право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта про право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і вразі його смерті успадкування права на земельну частку (пай) здійснюється за нормами ЦК України, зокрема, коли особа із різних причин не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Враховуючи, що померла ОСОБА_2 за життя була включена в списки осіб, які мають право на земельну частку (пай), отримала сертифікат на право на земельну частку (пай), розташованого на території Студеноцької сільської ради, площею 3,69 в умовних кадастрових гектарах, то вона набула право, яке позивач може успадкувати після її смерті.

З копії свідоцтва про смерть серії 1-БП № 089556 від 07.10.2000 р. вбачається, що ОСОБА_2 померла 05.10.2000 р. у с. Студенок Глухівського району Сумської області у віці 61 років (а.с. 5), а відповідно до довідки Студеноцької сільради № 617 від 12.11.2015 р. постійне місце проживання ОСОБА_2 було с. Студенок Глухівського району, та дійсно на території Студеноцької сільської ради померла мала земельну частку (пай),заповіт від її імені Студеноцькою сільською радою не посвідчувався (а.с. 8).

Згідно ст. 548 ЦК УРСР від 1963 р., для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, а відповідно до ст. 549 цього ж кодексу, діями, що свідчать про прийняття спадщини є дії, що свідчать про фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном.

Так як позивач після смерті матері розпоряджався її майном, а саме ощадною книжкою (а.с. 13), за таких обставин суд доходить до висновку, що позивач прийняв спадщину та успадкував право на земельну ділянку, належну спадкодавцю, та в установленому порядку не може одержати правовстановлюючий документ на вказане майно, а тому успадковане право позивача підлягає захисту в судовому порядку.

Тому, враховуючи, що після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, в тому числі на земельну ділянку, спадкоємцем за законом є ОСОБА_1, сертифікат на право на земельну частку (пай) втрачений, і вказана обставина перешкоджає позивачу оформити спадщину в нотаріальній конторі згідно, а також з урахуванням того, що відповідач не заперечує проти задоволення позову і будь-яких доказів на спростування обставин зазначених у позові не надано, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 на земельну ділянку є законними, і підлягають задоволенню.

Статтею 328 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до ст. 1217 ЦК України.

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно з положенням ст. 1261 ЦК України у першу чергу на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки, а ч. 3 ст. 1268 цього Кодексу передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину.

Відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, що передбачено п. «а» ч. 3 ст. 152 ЗК України.

Згідно з довідкою Управління Держгеокадастру у Глухівському районі № 29-28-99.1-1192/54-15 від 08.12.2015 р. ОСОБА_3, який помер 18.11.2003 р., за життя одержав Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серія РЗ № 700289, площею 1,74 га (рілля), зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю № 759 від 15.11.2002 р., та Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серія РЗ № 711697, площею 0,35 га (сінокоси), зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю № 760 від 15.11.2002 р., на підставі розпорядження голови Глухівської райдержадміністрації № 235 від 31.07.2002 року, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. (а.с. 11).

Свідоцтвом по смерть І-БП № 182323 від 20.11.2003 р. стверджується, що ОСОБА_3 помер 18.11.2003 р. у с. Студенок Глухівського району Сумської області у віці 73 років (а.с. 4), а відповідно до довідки Студеноцької сільської ради № 623 від 16.11.2015 р. підтверджується, що ОСОБА_3, який помер 18.11.2003 р., проживав в ІНФОРМАЦІЯ_2, та дійсно на території Студеноцької сільської ради померлий мав житловий будинок, земельну ділянку, земельний пай. На час смерті з ним разом проживав його син ОСОБА_1 Заповіт від імені померлого ОСОБА_3 Студеноцькою сільською радою посвідчено за р. № 57 від 09.10.2000 р., він на випадок смерті заповідав все своє майно ОСОБА_1М (а.с. 9, 6)

Враховуючи, що померлий ОСОБА_3 за життя отримав Державні акти на право власності на земельні ділянки, то він набув право, яке позивач може успадкувати після його смерті.

Так як позивач після смерті батька розпоряджався його майном, а саме ощадною книжкою (а.с. 14), за таких обставин суд доходить до висновку, що позивач прийняв спадщину та успадкував право на земельні ділянки, належні спадкодавцю ОСОБА_3, та в установленому порядку не може одержати правовстановлюючі документи на вказане майно, а тому успадковане право позивача підлягає захисту в судовому порядку.

У пунктах 39-40 свого рішення від 24.04.2014 р. по справі «Будченко проти України» (Budchenko v. Ukraine), заява № 38677/06, Європейський суд з прав людини наголошував на тому, відсутність існування механізму реалізації відповідного законодавчого положення становить втручання у право за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним. Цей принцип означає, що застосовні положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у їх застосуванні.

Враховуючи, що позивач позбавлений будь-яким способом отримати дублікати державних актів на право приватної власності на землю, які видавалися спадкодавцю ОСОБА_3, через відсутність відповідного порядку, і вказана обставина перешкоджає позивачу оформити спадщину в нотаріальній конторі, а також з урахуванням того, що відповідач не заперечує проти задоволення позову і будь-яких доказів на спростування обставин зазначених у позові не надано, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання за ним права власності в порядку спадкування за закономсмерті батька ОСОБА_3 на земельні ділянки є законними, і підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та відповідно до ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР (від 1963 р.), ст.ст. 15, 16, 328, 1216, 1217, 1218, 1225, 1261 ЦК України, п. «г» ч. 1 ст. 81, п. «а» ч. 3 ст. 152 ЗК України, ст. 1 Першого протоколу Конвенції з прав людини та основоположних свобод, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1М задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2, померлої 05.10.2000 р., право на земельну частку (пай), площею 3, 69 умовних кадастрових гектари, розташований на території Студеноцької сільської ради Глухівського району Сумської області, який належав ОСОБА_2 згідно сертифікату серії СМ № 0143821, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) під № 518 від 13.02.1997 року, виданого на підставі розпорядження голови Глухівської райдержадміністрації від 16.01.1997 року № 8.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3, померлого 18.11.2003 р., право власності на земельну ділянку, площею 1,74 га (рілля), розташовану на території Студеноцької сільської ради Глухівського району Сумської області, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала ОСОБА_3 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії РЗ № 700289, виданого на підставі розпорядження голови Глухівської райдержадміністрації № 235 від 31.07.2002 року, та зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності під № 759 від 15.11.2002 року.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3, померлого 18.11.2003 р., право власності на земельну ділянку, площею 0,35 га (сінокоси), розташовану на території Студеноцької сільської ради Глухівського району Сумської області, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала ОСОБА_3 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії РЗ № 711697, виданого на підставі розпорядження голови Глухівської райдержадміністрації № 235 від 31.07.2002 року, та зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності під № 760 від 15.11.2002 року.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Сумської області через Глухівський міськрайонний суд Сумської області шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А.О.Колодяжний