У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про позбавлення права користування частиною будинковолодіння та виселення, за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання права власності за набувальною давністю, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Одеської області від 28 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом. Зазначала, що 21/50 частина домоволодіння АДРЕСА_1 на праві власності належала її батькові ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Четвертою одеською державною нотаріальною конторою 15 квітня 1991 року. У 1995 році, на прохання її та брата ОСОБА_7, батько дозволив проживати і прописатися на належній йому жилій площі ОСОБА_8, яка доводиться їй рідною сестрою по лінії матері, дочці останньої - ОСОБА_5 та онуці - ОСОБА_4 У 1997 році ОСОБА_8 отримала кватиру і виїхала з домоволодіння батька, а відповідачі за згодою батька залишилися проживати в ньому. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. Вона, як спадкоємець першої черги, 16 серпня 2004 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом у вигляді 21/50 частини домоволодіння АДРЕСА_1 та дозволила ОСОБА_5 та ОСОБА_4 тимчасово проживати в належній їй частині домоволодіння, попередивши про те, що вони будуть зобов'язані його звільнити на першу вимогу. Після цього, вона де-який час проживала за кордоном із своєю сім'єю, періодично приїжджаючи у м. Одесу, де проводила капітальний ремонт належної їй частини домоволодіння. Посилаючись на те, що у 2008 році вона звернулась до відповідачів з проханням звільнити домоволодіння, але вони відмовились, просила задовольнити позов.

ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на частину домоволодіння за набувальною давністю, посилаючись на те, що з 1995 року вони були прописані в ньому як члени сім'ї власника будинку, користувались комунальними послугами і проводили їх оплату, здійснювали поточний ремонт будинку.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 13 липня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено, позбавлено ОСОБА_5, ОСОБА_4 права користування 21/50 частиною будинковолодіння АДРЕСА_1, виселено останніх з вказаного житлового приміщення. У задоволені позову ОСОБА_5, ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 28 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції у частині задоволення позову ОСОБА_3 скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні цього позову відмовлено.

ОСОБА_3 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції у частині вирішення позову ОСОБА_3 та ухвалюючи нове рішення про відмову у позові в цій частині, апеляційний суд виходив із того, що ОСОБА_5, ОСОБА_4 проживають у самочинній прибудові, яка не входить до складу приміщень, що складають 21/50 частину будинку та відносяться до спадкового майна, тому права позивача за первісним позовом не порушуються.

Проте, з такими висновками апеляційного суду погодитися не можна.

Судом встановлено, що 21/50 частина домоволодіння АДРЕСА_1 належала на праві власності батькові ОСОБА_3, -ОСОБА_6, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Четвертою одеською державною нотаріальною конторою 15 квітня 1991 року за реєстровим номером №2-1207, зареєстрованого в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості 13 травня 1991 року, реєстраційний номер 6998569.

У 1995 році ОСОБА_6 дозволив проживати і прописатися на належній йому жилій площі ОСОБА_8, дочці останньої - ОСОБА_5 та онуці - ОСОБА_4

У 1997 році ОСОБА_8 отримала кватиру і виїхала з домоволодіння, а відповідачі залишилися проживати в ньому.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. Після його смерті ОСОБА_3, як спадкоємець першої черги, 16 серпня 2004 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом у вигляді 21/50 частини домоволодіння АДРЕСА_1 та дозволила ОСОБА_5 та ОСОБА_4 тимчасово проживати у належній їй частині домоволодіння,

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись ним може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 і ОСОБА_4 у 1995 році вселилися у 21/50 частину домоволодіння АДРЕСА_1 за згодою власника ОСОБА_6 У зв'язку із смертю останнього припинилося його право власності на зазначену частину домоволодіння, внаслідок чого припинилося і право користування спірною частиною домоволодіння відповідачів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 стала новим власником 21/50 частини домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування, будь-яких угод з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 щодо умов користування та володіння належною їй частиною вказаного домоволодіння в порядку, передбаченому законом, не укладала.

Останніми доказів на підтвердження їх права на проживання у будинку після смерті попереднього власника та укладення договору про користування ним з новим власником не подано.

Апеляційний суд, зазначаючи про те, що ОСОБА_5, ОСОБА_4 проживають у самочинній прибудові, яка не входить до складу 21/50 частини будинку та яка відноситься до спадкового майна, не врахував, що таке не позбавляє позивача права користуватися такою прибудовою, яка розміщена на земельній ділянці, право на яку визнане за ОСОБА_3 рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 19 травня 2014 року та вимагати від інших осіб усунення перешкод у користуванні нею.

Доказів наявності у відповідачів права на це майно не подано.

Оскільки у добровільному порядку ОСОБА_5 та ОСОБА_4 вимоги нового власника вказаної частини домоволодіння ОСОБА_3 про його звільнення не виконують, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову останньої.

З огляду на викладене, погодитись з ухваленим судом апеляційної інстанції рішенням у частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про позбавлення права користування частиною будинковолодіння та виселення неможливо, воно підлягає скасуванню із залишенням в силі в цій частині рішення суду першої інстанції, ухваленого згідно із законом, що було помилково скасовано апеляційним судом.

В іншій частині рішення суду апеляційної інстанції не оскаржується, тому суд касаційної інстанції його законність не перевіряє.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 28 жовтня 2015 року у частині вирішення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про позбавлення права користування частиною будинковолодіння та виселення скасувати, залишити в силі рішення в цій частині рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 13 липня 2015 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова С.О. Карпенко Г.І. Мостова М.І. Наумчук