Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Виниченко Л.М.,

за участю секретаря Гноілек М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа ОСОБА_2 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 28.01.2015 року у справі № 1890/14,-

встановив:

ОСОБА_1 13.05.2015 року звернувся до суду із позовною завою про визнання недійсним третейського застереження та скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 28 січня 2015 р. у справі № 1890/14, ухваленого за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості за договором кредиту від 02.06.2008 р. в сумі 2 976 088,42 грн. та третейського збору в сумі 25 500 грн.

Вимоги обґрунтовує тим, що під час розгляду справи суддею третейського суду було порушено норми процесуального права, а саме: розглянуто справу суддею одноособово; про розгляд справи його повідомлено не було, справа розглядалася у його відсутності, що позбавило його права на захист особистих прав; не було досліджено матеріали справи, справу розглянуто за відсутності належним чином укладеної третейської угоди та розглянуто стосовно нього як неналежного відповідача, оскільки не виконаних зобов'язань перед банком він не мав та не має, так як строк пред'явлення до нього вимоги, як поручителя за договором поруки сплив ще у лютому 2010 р.

За результатами розгляду позовної заяви рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05.11.2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсоцбанк», третя особа ОСОБА_2 про визнання недійсним третейського застереження та скасування рішення третейського суду було задоволено частково, скасовано рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 28 січня 2015 р. у справі № 1890/14, прийнятого за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості. В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с. 88-91).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22.12.2015 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05.11.2015 року залишено без змін (а.с. 126-127).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.06.2016 року касаційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено частково, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05.11.2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 22.12.2015 року скасовано, справу передано до суду першої інстанції на новий розгляд (а.с. 167-169).

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_3 підтримала заяву і викладені у ній обставини та просила скасувати рішення третейського суду.

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» Трегуб О.А. в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні заяви, посилаючись на безпідставність вимог.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, суду подав заяву з проханням відкласти розгляд справи для можливості залучення йому до участі у справі представника для захисту його прав.

Враховуючи визначені законом процесуальні строки розгляду справ та беручи до уваги, що третя особа ОСОБА_2 двічі викликався в судове засідання, при цьому судові повістки ним отримувалися завчасно, а саме: в судове засідання призначене на 14.11.2016 року ОСОБА_2 отримав виклик до суду 04.11.2016 року та на дане судове засідання отримав судову повістку 22.11.2016 року, що підтверджується наявними у справі повідомленнями про вручення поштових рекомендованих відправлень, суд вважає, що третя особа не була позбавлена можливості отримати правову допомогу у фахівців та за бажанням надати повноваження представнику представляти його інтереси у даній справі, подати письмові пояснення, тому суд визнає неповажними причини неявки до суду третьої особи та вважає за можливе розглянути справу без участі ОСОБА_2 на підставі наявних у справі доказів.

Вислухавши представника заявника ОСОБА_3, представника позивача у третейській справі Трегуб О.А., дослідивши матеріали справи та матеріали третейської справи, суд приходить до наступного висновку.

Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків, який знаходиться за адресою м. Київ, вул. М.Раскової,15, у складі третейського судді Ярошовця В.М. 28 січня 2015 року у справі № 1890/14 постановлене рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. Даним рішенням стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість по договору кредиту в сумі 2 976 088,42 грн. та третейський збір в сумі 25 500 грн. (а.с. 7-9).

Судом встановлено, що рішення третейського суду постановлене на підставі укладеного між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 кредитного договору № 380/1479/08-Пі від 02.06.2008 року, відповідно якого останньому банком були надані кредитні кошти в сумі 147 000 дол. США зі сплатою 14,00 % річних за користування кредитом строком повернення до 01 червня 2018 року (а.с. 13-18).

Також між АКБ СР «Укрсоцбанк», позичальником ОСОБА_2 та ОСОБА_1 02 червня 2008 року було укладеного договір поруки № 04/П-209, відповідно до умов якого ОСОБА_1, як поручитель, зобов'язувалася перед банком у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником ОСОБА_2 зобов'язань за вищевказаним кредитним договором (а.с. 10-12).

Третейське застереження щодо вирішення спорів Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків міститься у п. 5.2 договору поруки (а.с. 11).

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про третейські суди», юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, як відповідає вимогам закону України «Про третейські суди».

Частиною 1 статті 12 цього Закону визначено, що третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Частинами 4, 5 ст. 12 Закону визначено, що третейська угода укладається в письмовій формі та має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце та дату укладення угоди.

Отже, договір поруки містить третейське застереження про вирішення спору між сторонами Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків згідно з чинним законодавством, правом України та регламентом даного третейського суду.

Підстав для визнання недійсною третейської угоди, що викладена у виді третейського застереження у договорі поруки, яке було підписане сторонами при укладенні правочину, при розгляді даного спору суд не вбачає.

Законом визначений вичерпний перелік підстав для скасування рішення третейського суду.

Так, відповідно ч. 2 ст. 389-5 ЦПК України, рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо:

1) справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;

2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;

3) третейську угоду визнано судом недійсною;

4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону;

5) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

За заявленими вимогами заявник просить скасувати рішення третейського суду з посиланням на те, що справа розглядалась не уповноваженим складом суду, він не був повідомлений про дату та час розгляду справи, рішення приймалось без його участі, що позбавило його можливості захистити свої права. Також зазначає, що судом не було досліджено матеріали справи, заборгованість за кредитним договором виникла після травня 2009 року, при цьому банк у визначений законом строк не надсилав йому, як поручителю, повідомлень про наявність кредитної заборгованості у ОСОБА_2 та вимог про сплату такого боргу, тому дія договору поруки припинилась щонайменше у лютому 2010 р., тому він не є належним відповідачем у третейській справі.

Проте суд не може прийняти до уваги вказані доводи, як підстави для задоволення заяви про скасування рішення третейського суду, у тому числі з посиланням на те, що третейський суд вирішив питання про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, оскільки ОСОБА_1 є стороною у справі і за процесуальним статусом являється відповідачем, відносно нього ухвалювалося рішення.

Згідно ч. 1 ст. 34 Закону України «Про третейські суди», учасниками третейського розгляду є сторони та їх представники.

Також чинним законодавством не надано повноважень місцевим судам перевіряти законність і обґрунтованість рішень третейського суду по суті.

Ще відсутні підстави для скасування рішення третейського суду згідно положень п. 1 ч. 2 ст. 389-5 ЦПК України, а саме, що справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону на підставі п. 14 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» та ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Так, Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» від 03.02.2011 р., зазначену норму закону було доповнено пунктом 14, відповідно якого третейським судам не підвідомчі справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Разом з тим, відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника, а згідно п. 6 ч. 1 ст. 4 цього закону, споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на звернення до суду та інших уповноважених органів державної влади за захистом порушених прав.

Проте даний спір не можна віднести до спору щодо захисту прав споживачів, оскільки права ОСОБА_1, як споживача послуг банку, порушені не були, до того ж заявник являється поручителем позичальника ОСОБА_2 за кредитним договором.

Отже, виходячи з наявних правовідносин справа підвідомча третейському суду з огляду на положення ст. 6 Закону України «Про третейські суди», оскільки спірне рішення прийнято у спорі, який безпосередньо стосується невиконання договірних зобов'язань зобов'язальною стороною, які виникли на підставі укладеного між позивачем і відповідачем ОСОБА_1 договору поруки у забезпечення виконання кредитного договору.

Ураховуючи викладене, оскільки заявник не є споживачем послуг за кредитним договором, спір виник після укладення третейської угоди, підвідомчий третейському суду, так як, виходячи із загальних правових засад, передбачено право сторін для звернення до третейського суду з позовом про вирішення спору, який виник після укладення третейської угоди, тому суд приходить до висновку, що справа підвідомча третейському суду та відсутні також правові підстави для скасування рішення третейського суду у зв'язку з тим, що справа розглядалась третейським суддею одноособово, а не колегіальним складом суду, на що посилається заявник.

Суд також враховує ті обставини, що рішення третейським судом ухвалювалося стосовно двох відповідачів, а саме: заявника, як поручителя, та щодо позичальника ОСОБА_2 При цьому заявник просить скасувати рішення третейського суду також відносно позичальника, проте ОСОБА_1 не є особою у розумінні ч. 2 ст. 3 ЦПК України, якій надано право звертатися до суду в інтересах відповідача у третейській справі ОСОБА_2 та матеріали справи не містять доказів того, що останній уповноважив ОСОБА_1 на представництво його інтересів щодо спірних правовідносин.

За наведених обставин заявлені вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, підстави для скасування рішення третейського суду відсутні, тому заява задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 208, 209, 218, 389-4 - 389-6 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа ОСОБА_2 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 28.01.2015 року у справі № 1890/14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя