Справа № 152/899/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30 червня 2016 року Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді - Славінської Н.Л.,

з участю:

секретаря судового засідання - Бабиної І.Д.,

заявника - ОСОБА_1,

представника заявника - адвоката Костриці В.С.,

представника заінтересованої

особи - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Шаргороді Вінницької області в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту прийняття спадщини, заінтересована особа - Копистиринська сільська рада Шаргородського району Вінницької області,

встановив:

14.06.2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаною заявою про встановлення факту прийняття спадщини.

Зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_5 помер її батько ОСОБА_4, який по день смерті проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1.

Після смерті батька залишилася спадщина, що складається, в тому числі, із права на земельну частку (пай), що знаходиться на території Копистиринської сільської ради Шаргородського району та із житлового будинку під АДРЕСА_1.

Вона є спадкоємцем після смерті батька за законом.

Інші спадкоємці після смерті батька ОСОБА_4, - її брати та племінники - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 спадщину не прийняли і на неї не претендують, про що подали відповідні заяви.

Спадщину після смерті батька вона прийняла, так як вступила у фактичне володіння та управління спадковим майном батька: похоронила останнього, розпорядилася його домашніми та особистими речами, утримує будинок, присадибну земельну ділянку.

Проте при зверненні до нотаріуса з метою оформлення спадкових прав, їй відмовлено у зв'язку з тим, що не підтверджено факт прийняття нею спадщини після смерті батька, оскільки відсутні записи про її спільну реєстрацію з батьком в одному будинку.

Просить встановити юридичний факт прийняття нею спадщини після смерті батька - ОСОБА_4, котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_5, шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном.

В судовому засіданні заявниця ОСОБА_1 та її представник - адвокат Костриця В.С. заявлені вимоги підтримали, зсилаючись на ті самі обставини. Просили встановити факт прийняття спадщини заявницею ОСОБА_1 після смерті батька останньої - ОСОБА_4, що сталася ІНФОРМАЦІЯ_5. Своєчасне прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 заявницею підтверджується тими обставинами, що остання похоронила батька, розпорядилася його особистими речами, утримує та впорядковує з часу смерті батька спадковий будинок та присадибну земельну ділянку.

Представник заінтересованої особи - Копистиринської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, ОСОБА_3, що діє на підставі довіреності від 29.06.2016 року (а.с.23), в судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення заяви ОСОБА_1 Суду пояснила, що на час смерті ОСОБА_4, що сталася ІНФОРМАЦІЯ_5, ні вона, ні сільський голова не працювали, тому сільська рада не видала заявниці довідку про прийняття спадщини після смерті батька. По даних, що містяться у погосподарських книгах, які знаходяться у сільській раді, вбачається, що спадкодавець ОСОБА_4 на погосподарському номері проживав один. Проте, сільська рада не має заперечень щодо задоволення заяви ОСОБА_1, оскільки факт прийняття нею спадщини після смерті батька підтверджується показаннями свідків, сусідів заявниці, не заперечується іншими спадкоємцями ОСОБА_1, які спадщини не прийняли і на неї не претендують. Крім того, їй, як секретареві сільської ради відомо, що заявниця здійснює поточні ремонти спадкового будинку, постійно обробляє присадибну земельну ділянку.

Вислухавши пояснення заявниці та її представника, думку представника Копистиринської сільської ради, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 в с. Копистирин Шаргородського району Вінницької області помер ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.8), який по день смерті проживав та був зареєстрований по АДРЕСА_1 (а.с.9).

Після смерті ОСОБА_4 залишилося спадкове майно, що складається із права на земельну частку (пай) члена КСП ім. Шевченка с. Копистирин та житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 (а.с.10-11).

Спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_4 є дочка останнього - заявниця ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про народження заявниці серії НОМЕР_2 (а.с.7).

Інші спадкоємці померлого ОСОБА_4 - сини ОСОБА_5, ОСОБА_6, онуки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 спадщини, що залишилася після смерті батька та діда, не прийняли і на неї не претендують, про що написали відповідні заяви (а.с.12-16).

Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1 вступила у фактичне володіння майном її померлого батька - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця с. Копистирин Шаргородського району Вінницької області, який проживав у с. Копистирин Шаргородського району Вінницької області по день смерті, що сталася ІНФОРМАЦІЯ_5, оскільки провела поховання батька, проводила поминальні обіди, проводила ремонтні роботи будинку, належного спадкодавцю, обробляла присадибну земельну ділянку, доглядала за господарством, розпорядилася особистими речами покійного.

Зазначений факт в судовому засіданні підтверджений поясненнями заявниці, її представника та представника заінтересованої особи, показаннями свідків: ОСОБА_11, ОСОБА_12, а також дослідженими в судовому засіданні доказами, що містяться в матеріалах справи.

Так, свідок ОСОБА_11 суду показала, що народилася 1955 року в с. Копистирин Шаргородського району, де і постійно проживає. Вона проживала по сусідству із спадкодавцем ОСОБА_4, який помер у 1996 році. Заявниця ОСОБА_1 є донькою померлого ОСОБА_4, яка здійснила поховання батька після смерті, протягом шести місяців після смерті останнього розпорядилася майном померлого, доглядає і ремонтує будинок, обробляє земельну ділянку.

Свідок ОСОБА_12 суду показав, що з 1978 року проживає у незареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1, тому йому достовірно відомо, що заявниця після смерті батька ОСОБА_4, що сталася ІНФОРМАЦІЯ_5, похоронила останнього, розпорядилася особистими речами, доглядає за будинком та присадибною земельною ділянкою. Протягом шести місяців після смерті батька заявниця не подавала заяву про відмову від спадщини.

Встановлений судом факт підтверджується також свідоцтвом про народження заявниці серії НОМЕР_3 (а.с.7); свідоцтвом про смерть ОСОБА_4 серії НОМЕР_4 (а.с.8); довідкою Копистиринської сільської ради від 24.02.2016 року за №06, з якої вбачається, що ОСОБА_4 проживав на час смерті на погосподарському номері один (а.с.9); сертифікатом на право на земельну частку (пай) на ім'я ОСОБА_4 (а.с.10); свідоцтвом про право власності на жилий будинок на ім'я ОСОБА_4 від 26.11.1990 року (а.с.11); заявами спадкоємців за законом померлого ОСОБА_4 - синів ОСОБА_5, ОСОБА_6, онуків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про те, що спадщини, що залишилася після смерті батька та діда, вони не прийняли і на неї не претендують (а.с.12-16).

08.04.2016 року завідуючою Шаргородською ДНК Вінницької області ОСОБА_13 відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, оскільки не надано доказів про прийняття спадщини (а.с.6).

Встановлення означеного факту має для заявниці ОСОБА_1 юридичне значення, оскільки дозволяє реалізувати своє право на отримання спадщини.

Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регулюються нормами ЦК УРСР, ЦПК України.

З огляду на те, що спадщина після смерті ОСОБА_4 відкрилася та була прийнята до 01 січня 2004 року, то правовідносини, що виникли, регулюються нормами Цивільного кодексу Української РСР 1963 року.

Зазначене відповідає пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, роз'ясненням, що містяться в абз.3 п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», а також позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловленій у п.1 Інформаційного листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року.

Відповідно до зазначених нормативних актів та роз'яснень, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилася і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК України 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Відповідно до роз'яснень, викладених у листі Верховного Суду України від 01 січня 2012 року, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов'язується з подальшим вирішенням спору про право; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

За загальними положеннями про спадкування за ЦК УРСР 1963 року, зокрема згідно з ч.ч.1, 2 ст.524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (ст.525 ЦК УРСР).

Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (ст.526 ЦК УРСР).

Частиною першою статті 529 ЦК УРСР встановлено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

У відповідності до положень ст.548 ЦК Української РСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ч.ч.1, 2 ст.549 ЦК УРСР).

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про спадкування» від 30.05.2008 року за №7, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Відповідно до п.113 Наказу Міністерства юстиції України №18/5 від 18.06.1994 року «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців…документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього.

Факт прийняття спадщини заявницею спадщини після смерті батька ОСОБА_4, крім проаналізованих вище доказів, також підтверджується наявністю в заявниці свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1, виданого ОСОБА_4 на підставі рішення виконкому Шаргородської районної ради Народних депутатів №244 від 23.10.1987 року, а також наявністю сертифікату на право на земельну частку (пай), серії НОМЕР_5.

За правилами п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, ніж передбачені в ч.1 ст.256 ЦПК України, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Аналіз перевірених і оцінених судом доказів переконує суд, що заявницею надані належні та допустимі докази на підтвердження заявлених вимог, які не викликають сумніву у їх достовірності та належності, що є підставою для задоволення заяви ОСОБА_1

При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року, в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (…). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (…)».

Керуючись ст.ст.3, 213-215, 218, 223, 234-235 ЦПК України, на підставі п.2 ст.256 ЦПК України, суд

вирішив:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту прийняття спадщини, заінтересована особа - Копистиринська сільська рада Шаргородського району Вінницької області, - задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженка та жителька АДРЕСА_2, вступила у фактичне управління спадщиною і прийняла спадщину після смерті батька - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця с. Копистирин Шаргородського району Вінницької області, який проживав у с. Копистирин Шаргородського району Вінницької області по день смерті, що сталася ІНФОРМАЦІЯ_5.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя