н/п 2/490/1687/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року

Центральний районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого судді Мамаєвої О.В.

із секретарем Баришніковою І.М.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Центрального районного суду м.Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Обласної бази спеціального медичного постачання - заклад комунальної власності області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

09.03.2016 року позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову зазначено, що 05.08.2015р. вона була прийнята на посаду головного економіста до Обласної бази спеціального медичного постачання. Наказом №18-к від 11.02.2016р. вона була звільнена із займаної посади на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України - відсутність на роботі більше ніж трьох годин робочого часу.

Вказане звільнення вважає безпідставним, оскільки вона була відсутні на роботі з поважних причин. Так, 17-19 січня 2016р. на території Миколаївської області були складні погодні умови, пройшли сильні снігопади та хуртовини. 21.01.2016р. в 11-30 год. вона отримала від в.о. керівника бази завдання вирушити до управління охорони здоров'я для узгодження лімітів на витрачання природного газу на 2016 рік. Відстань від бази до управління становить 4 км, вона йшла пішки та дісталась до управління через 2 години (при цьому обідня перерва на базі з 12-00 до 12-48 год.), на виконання завдання потратила ще годину. Після чого пообідала та пішла пішки назад на роботу, куди дісталась вже о 17-00 год. Ворота бази були закриті через закінчення робочого часу, та вона розвернулась та пішла додому. Таким чином, вона була відсутня на роботі з поважних причин.

У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги. Крім того, пояснила, що вона пересувається пішки, так як у неї немає коштів на проїзд міським транспортом, про що вона поставила до відома керівництво, однак не зважаючи на це, їй службовий транспорт не надавався. Навіть у табелі робочого часу 21.01.2016р. було проставлено 8 годин, та розрахунок при звільненні проведено за повний робочий день. При звільненні їй одразу була видана трудова книжна та проведено розрахунок.

Представник відповідача вказала, що з позовом не згодна, зазначила, що позивач не надала доказів відсутності на роботі з поважних причин. Погода в той день була сприятливою, на роботу позивач дісталась своєчасно о 8-00 годині. Отримавши завдання об 11-30 год., дісталась до управління охорони здоров'я об 11-50 год. та була там до 12-25 год. Міський транспорт 21.01.2016р. працював без перебоїв, посилання позивача на відсутність коштів на проїзд не є поважною причиною неявки на роботу, заробітна плата працівникам бази виплачується вчасно. Позивач не повідомила по телефону керівництво про причини її неявки на роботу 21.01.2016р., також представник має сумніви щодо приходу позивача на роботу о 17-00 год., так як сторож, який працював на базі в цей час про прихід позивача не повідомляв. Про відсутність на роботі позивача керівництво дізналось із доповідної записки її безпосереднього керівника - головного бухгалтера ОСОБА_3, після чого було складено акт, в подальшому відібранні пояснення позивача, отримано згоду профспілкового комітету на звільнення.

Посилання позивача на те, що у табелі робочого часу на 21.01.2016р. їй було проставлено 8 годин, є безпідставним, так як табель заповнюється наперед, а в подальшому, після виявлення прогулу, до табелю робочого часу були внесені зміни та зазначено про прогул. У задоволенні позову просить відмовити.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов необгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 05.08.2015р. була прийнята на роботу головним економістом до Бази спеціального медичного постачання /а.с. 4/.

Згідно наказу №18-к від 11.02.2016р. ОСОБА_1 звільнено за ст. 40 п.4 КЗпП України за відсутність на роботі більш ніж трьох годин робочого дня /а.с. 5/.

Як слідує із Правил внутрішнього трудового розпорядку працівників обласної бази спеціального медичного постачання, робочий день закладу починається з 08-00 год., перерва на обід з 12-00 до 12-48 год., закінчення роботи о 17-00 год., а у п'ятницю о 16-00 год. /а.с. 57/.

Згідно доповідної головного бухгалтера Бази ОСОБА_3 (яка, як слідує із пояснень сторін була безпосереднім керівником ОСОБА_1В.) від 22.01.2016р., 21.01.2016р. головний економіст ОСОБА_1 була відсутня на робочому місці з 11-30 год. до 17-00 год., про причини неявки на роботу о другій половині дня її ОСОБА_1 не повідомила /а.с. 39/.

25.01.2016р. складено акт про відсутність працівника на робочому місці, підписаний заступником директора ОСОБА_4, головним бухгалтером ОСОБА_3, бухгалтером ОСОБА_5, згідно якого ОСОБА_1 була відсутня 21.01.2016р. на робочому місці протягом робочого дня більше трьох годин підряд /а.с. 38/.

Щодо причин відсутності на робочому місці ОСОБА_1 надала письмові пояснення від 25.01.2016р., згідно яких зазначила про отримання об 11-30 год. 21.01.2016р. доручення від керівника бази ОСОБА_6 про узгодження лімітів газу в управління охорони здоров'я. Так як до бази вона добиралась пішки, відстань до бази складає 4 км, то зважаючи на снігові замети та складні погодні умови, то на виконання завдання вона витратила 5 годин, при цьому обідню перерву також витратила на виконання завдання, із цього часу в управління вона знаходилась 1 годину, а 4 години витратила на дорогу /а.с 40-41/.

Згідно повідомлення профспілкового комітету від 11.0.22016р., профспілковий комітет Обласної бази спеціального медичного постачання розглянув подання в.о. директора ОСОБА_6 на засіданні від 10.02.2016р., та ухвалив рішення про надання згоди на звільнення головного економіста ОСОБА_1 за п.4 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із прогулами без поважних причин /а.с. 50/.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив із наступного.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках:

4) прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

На підставі вищевикладених обставин, суд приходить до висновку, що дійсно мала місце відсутність ОСОБА_1 на роботі 21.01.2016р. більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин.

Доводи позивача про те, що вона за завданням керівництва 21.01.2016р. з 11-30 год. 2 години добиралась пішки до управління охорони здоров'я, де на виконання завдання витратила 1 годину, після чого пообідала, та знову кілька годин добиралась до робити не знайшли свого підтвердження та спростовуються, зокрема повідомленням Управління охорони здоров'я від 29.01.2016р. на запит керівництва Бази, згідно якого 21.01.2016р. ОСОБА_1 перебувала в управлінні з 11-50 год. до 12-25 год. /а.с. 47/.

Тобто, позивач мала можливість дістатись до управління за 20 хвилин - з 11-30 год. до 11-50 год. В подальшому, враховуючи, що 50 хвилин вона витратила на обід, тобто до 13-15 год., а також 20 хвилин, щоб дістатись до роботи - 13-35 год., доказів поважності причин відсутності на роботі з 13-35 год. до 17-00 год. (понад 3 години робочого часу) позивачем не надано.

Згідно довідки управління транспортного комплексу зв'язку та телекомунікацій Миколаївської міської ради від 06.04.2016р., 21.01.2016р. з 11-30 год. по 17-00 год. обмеження на міському маршрутному пасажирському транспорті не було, перевезення тролейбусами здійснювалось за збільшеним інтервалом.

При цьому суд також враховує, що позивач не повідомила керівника про причини відсутності на роботі о другій половині робочого дня, не намагалась телефонувати, та якби з'явилась на роботі о 17-00 год. - незрозуміло чому не повідомила сторожа, який знаходився на базі, а одразу пішла назад. Вказані обставини викликають сумнів щодо її явки на роботу о 17-00 годині.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_7 повідомив суду, що він працює охоронцем на Базі, його робочий день починається з 17-00 год. 21.01.2016р. ніхто до бази не приходив, ОСОБА_1 він в цей час не бачив.

Посилання позивача на те, що при звільненні їй виплачена заробітна плата за повний робочий день 21.01.2016р. та у табелі робочого часу проставлено 8 годин, є безпідставними, та не свідчить про знаходження ОСОБА_1 на робочому місці 21.01.2016 р. о другій половині робочого часу, та не підтверджують поважність причин відсутності на роботі понад 3 години. Так, відповвідачем в подальшому були внесені зміни до табелю робочого часу за січень 2016р., та зазначено про прогул ОСОБА_1 21.01.2016р.

Відповідачем при звільненні ОСОБА_1 дотримано встановленого порядку, так, зокрема, наявна доповідна записка безпосереднього керівника ОСОБА_1 про відсутність позивача на роботі о другій половині робочого дня 21.01.2016 року, складено акт про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці 21.01.2016р., отримані пояснення самої ОСОБА_1, та отримано дозвіл профспілкового комітету на звільнення за п.4 ст. 40 КЗпП України, ОСОБА_1 ознайомлена з наказом про звільнення, з нею проведено розрахунок при звільненні та видано трудову книжку.

Таким чином, звільнення позивача здійснено правомірно, у зв'язку із чим заявлений позов про поновлення на роботі задоволенню не підлягає за безпідставністю вимог.

Судові витрати відповідно до ст.88 ЦПК України, підлягають віднесенню на рахунок держави, так як позивач від сплати судового збору звільнена.

Керуючись ст.ст.10,30,31,60,81,88,212-215, 218 ЦПК України, ст.ст.40, 233, 235 КЗпП України, суд

ВИРІШИВ :

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Обласної бази спеціального медичного постачання - заклад комунальної власності області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - відмовити повністю.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м.Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О. В. Мамаєва