У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Карпенко С.О., Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення грошових коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_6 звернулась до суду з указаним позовом, в якому просила стягнути із ОСОБА_7 та ОСОБА_8 солідарно 217 357 грн 10 коп., що еквівалентно 10 000 доларів США.

На обґрунтування вимог позивач ОСОБА_6 посилалася на те, що 08 грудня 2012 року між нею та ОСОБА_7 укладено попередній договір, відповідно до умов якого остання зобов'язалась передати їй у власність домоволодіння по АДРЕСА_1 із приватизованою земельною ділянкою, а також приватизовану земельну ділянку по АДРЕСА_2. Сторони цього договору зобов'язались до 01 березня 2013 року укласти нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу домоволодіння по АДРЕСА_1 та до 01 червня 2013 року укласти нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки по АДРЕСА_2. На забезпечення виконання зобов'язань щодо відчуження домоволодіння, земельної ділянки і укладення договорів купівлі-продажу, вона передала ОСОБА_7 завдаток у розмірі 10 000 доларів США (81 600 грн, що еквівалентно 10 000 доларів США).

Чоловік ОСОБА_7 - ОСОБА_8 - був ознайомлений із умовами цього договору, про що свідчить його підпис.

25 лютого 2013 року між нею та ОСОБА_7 укладено нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу домоволодіння та земельної ділянки по АДРЕСА_1, грошові кошти за купівлю яких було отримано продавцем при їх підписанні.

Оскільки ОСОБА_7 не оформила документи на право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_2, то договір купівлі-продажу цього нерухомого майна не було укладено з вини продавця.

У літку 2013 року ОСОБА_6, як покупець, відмовилась від пропозиції відповідачів передати їм передбачену попереднім договором суму грошей за земельну ділянку по АДРЕСА_2, взамін на нотаріально посвідчену довіреність на право здійснювати дії щодо одержання таку у власність, після чого відповідачі обладнали огорожу між земельними ділянками АДРЕСА_3 та вивезли із земельної ділянки № 44 багаторічні зелені насадження, чим порушили п. 1.5 попереднього договору.

Придбане нею домоволодіння фактично розміщувалось на земельних ділянках АДРЕСА_3 та являло собою єдиний комплекс будівель і споруд із зеленим ландшафтом, що вплинуло на її рішення про придбання будинку та цих двох земельних ділянок.

У зв'язку із руйнуванням єдиного комплексу будівель та споруд, вартість земельної ділянки АДРЕСА_4 у м. Дніпропетровську суттєво зменшилась, тому укладення нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу цієї земельної ділянки на попередніх умовах недоцільно.

Посилаючись на положення ч. 2 ст. 215, ч. ч. 1, 5 ст. 216, ч. 1 ст. 220, ч. 2 ст. 533, ч. 1 ст. 635, ч. 1 ст. 657 ЦК України та ч.ч. 2, 3 ст. 61, ч. 4 ст. 65 СК України, просила зобов'язати відповідачів повернути їй сплачені за попереднім договором 10 000 доларів США у зв'язку з нікчемністю такого договору.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно із відповідачів на користь позивача 81 600 грн, вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення апеляційного суду та змінити рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, та задовольнити її позовні вимоги.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що згідно із написаною ОСОБА_6 розпискою, в рахунок оплати вартості домоволодіння та земельної ділянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_5, позивачем передано ОСОБА_7 грошові кошти у розмірі еквівалентному 170 000 доларів США, що також передбачено п. 1.3 попереднього договору від 08 грудня 2012 року, а грошові кошти в розмірі 30 000 доларів США, з урахуванням раніше переданого завдатку, ОСОБА_6 зобов'язалася передати ОСОБА_7 при переоформленні на неї земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_6

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що тлумачення судом першої інстанції змісту розписки є помилковим, оскільки доказів в розумінні ст. ст. 57, 58 ЦПК України, які б свідчили про те, що грошові кошти у розмірі 10 000 доларів США передавались ОСОБА_6 в якості підтвердження намірів та на виконання зобов'язань з відчуження саме: земельної ділянки по АДРЕСА_2 у м. Дніпропетровську, матеріали справи не містять.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна.

Судами встановлено, що 08 грудня 2012 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підписано попередній договір (із забезпеченням виконання зобов'язань завдатком), відповідно до п. 1.1 якого ОСОБА_7, як продавець, відповідно до умов договору взяла на себе зобов'язання передати у власність ОСОБА_6 домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_5, з приватизованою земельною ділянкою - державний акт на землю від 10 лютого 2009 року, та земельну ділянку по АДРЕСА_2.

Відповідно до п. 2.1 попереднього договору, в якості підтвердження намірів та на виконання зобов'язань з відчуження домоволодіння та ділянки і укладенню відповідних договорів купівлі-продажу, в момент підписання цього договору покупець ОСОБА_6 передала, а продавець ОСОБА_7 отримала в якості завдатку грошову суму в розмірі 81 600 грн, що еквівалентно 10 000 доларів США, у рахунок належних їй грошових коштів за оплату вартості домоволодіння та ділянки.

25 лютого 2013 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого остання придбала у власність за ціною та в порядку, що передбачені цим договором, домоволодіння: житловий будинок АДРЕСА_5. Відповідно до п. 4 договору купівлі-продажу, продаж здійснено за домовленістю сторін за 1 426 557 грн, які продавець одержав повністю від покупця при підписанні цього договору, сторони підтверджують факт повного розрахунку за продане нерухоме майно.

25 лютого 2013 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого остання придбала у власність за ціною та у порядку, що передбачені цим договором, земельну ділянку площею 0,0638 га по АДРЕСА_1, кадастровий № НОМЕР_2. Відповідно до п. 2.1 договору купівлі-продажу за домовленістю сторін продаж земельної ділянки між ними вчиняється за 54 443 грн, які продавець одержав повністю від покупця при підписанні цього договору, сторони підтверджують факт повного розрахунку за продане майно.

25 лютого 2013 року ОСОБА_6 склала розписку наступного змісту: «Я ОСОБА_6 інн НОМЕР_1 уклавши договір купівлі-продажу домоволодіння з приватизованою землею за адресою АДРЕСА_1 з продавцем ОСОБА_7 заплатила грошову суму в розмірі еквівалент 170 000 доларів США. з урахуванням раніше переданого завдатку зобов'язуюсь передати суму в розмірі тридцяти тисяч доларів США при переоформленні на мене земельної ділянки по адресі АДРЕСА_2» (а. с. 27).

Також судами установлено, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 укладено лише договори купівлі-продажу домоволодіння та земельної ділянки по АДРЕСА_1, а договір купівлі-продажу земельної ділянки по АДРЕСА_2 сторонами укладено не було.

З огляду на те, що згідно із п. 4 договору купівлі-продажу домоволодіння та п. 2.1 договору купівлі-продажу земельної ділянки по АДРЕСА_1, їх продаж здійснений за 1 426 557 грн та 54 443 грн відповідно, кошти продавець одержав повністю від покупця при підписанні цих договорів, така сума еквівалентна 170 000 доларів США, у них не вказано, що до такої зараховано завдаток у розмірі 10 000 доларів США, висновки суду апеляційної інстанції про те, що грошові кошти (завдаток) в розмірі 10 000 доларів США передавалися в рахунок оплати саме за домоволодіння та земельну ділянку по АДРЕСА_1, не відповідають дійсним обставинам справи.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договорів купівлі-продажу будинку та частин земельних ділянок.

Оскільки договір купівлі-продажу земельної ділянки по АДРЕСА_2, який б за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладений не був, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана ОСОБА_6 відповідачу грошова сума є авансом, який підлягає поверненню позивачу, тому висновок суду апеляційної інстанції щодо необґрунтованості позовних вимог про стягнення авансу за попереднім договором є помилковим.

Провівши оцінку наданих сторонами доказів, їх належність, допустимість та достовірність кожного окремо, а також в сукупності, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. ст. 212-215 ЦПК України дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову, оскільки п. 2.1 попереднього договору передбачено, що ОСОБА_6 передано саме 81 600 грн завдатку, що еквівалентно 10 000 доларів США, однак питання повернення саме грошових коштів (завдатку) еквівалентному 10 000 доларів США умовами попереднього договору не передбачено.

При цьому, з урахуванням того, що вказані кошти отримані ОСОБА_7 в інтересах сім'ї, правильними є висновки суду першої інстанції про їх солідарне стягнення з ОСОБА_7 та ОСОБА_8, як подружжя.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

За таких обставин ухвалене у справі судом апеляційної інстанції рішення підлягає скасуванню, як таке, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2015 року скасувати, залишити в силі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2015 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова С.О. Карпенко Г.І. Мостова