Справа № 171/135/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

08 квітня 2016 року Апостолівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Чумак Т.А.

за участю секретаря Жандарук В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Апостолове справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним,

встановив:

22.10.2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до ОСОБА_1 з позовом про звернення стягнення та обґрунтовував свої вимоги тим, що 23.11.2007 року між банком та ОСОБА_1 був укладений договір № 1/557-МК. Відповідно укладеного договору ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 50 000,00 доларів США на термін до 23.11.2012 року зі сплатою відсотків за користування кредитом 16.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № 1/557-МК, відповідно до вказаного договору ОСОБА_1 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: 8/13 частини нежитлової будівлі, загальною площею 266.10 кв.м., яка розташована за адресою: Дніпропетровська область Апостолівський район, м. Апостолове, вул. Леніна, 53, обумовлена ціна предмету іпотеки складає 284 062,50 грн.. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконує, у звязку з чим станом на 05.09.2014 року має заборгованість в сумі 59 942,29 доларів США, із них: заборгованість за кредитом у розмірі 25 412,85 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 20 624,55 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у розмірі 13 904,89 доларів США. У добровільному порядку відповідач зазначену суму боргу сплатити відмовляється, тому на підставі вищевказаного позивач просить звернути стягнення з відповідача на 8/13 частин нежитлової будівлі, загальною площею 266.10 кв.м., яка розташована за адресою: Дніпропетровська область Апостолівський район, м. Апостолове, вул. Леніна, 53, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки, а також стягнути та витрати по справі.

25.11.2014 року позивачем уточнено позовні вимоги, у звязку з чим позивач просив замість звернення стягнення на майно за договором іпотеки нерухомого майна, стягнути заборгованість за кредитним договором № 1/557-МК від 23.11.2007 рокуна користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у розмірі 59 942,29 доларів США, що за курсом 12,82 відповідно до службового розпорядження НБУ від 05.09.2014 року складає 768 460,16 грн.

19.01.2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що 23.11.2007 між ним та публічним акціонерним товариством «Приват Банк» було укладено кредитний договір № 1/557-МК, за умовами вказаного договору банк зобов'язувався надати ОСОБА_1 суму кредиту в розмірі 50 000,00 доларів США зі сплатою 16 % річних за користування кредитом та кінцевим терміном повернення коштів не пізніше 23.11.2012 року. Строк повернення кредиту, відсотків і винагороди, крім умов договору, регламентувався графіком погашення кредиту. За змістом п. 7.1. договору останній вступає в силу з моменту його підписання обома сторонами і діє в об'ємі перерахованих коштів до повного виконання зобов'язань сторонами за цим договором. Відповідно до п. 1.4. договору кредит надавався ОСОБА_1 для споживчих цілей. Пунктами З.1., 3.1.1. договору передбачено, що виконання зобов'язань позичальника за договором забезпечується договором іпотеки № 1/557-МК/1 від 23.11.2007 року, однак укладений договір є незаконний та таким, що суперечить нормам законодавства України. З аналізу договору вбачається, що у ньому не має відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту, не має умов, які п.п. 3.2, 3.4 розділу 3 «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», визнані обов'язковими. Також банком не надавався окремий письмовий документ з детальним розписом загальної вартості кредиту, отже в порушення п. 2 ч. 1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» банк не надав ОСОБА_1 як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, чим було порушено вимоги чинного закону. Умови кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, вищезазначеним нормам матеріального закону, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків на погіршення становища споживача, а відтак ОСОБА_1 вважає, що його права підлягають судовому захисту шляхом визнання кредитного договору недійсним.

Ухвалою Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 20.04.2015 року об`єднано в одне провадження цивільну справу № 171/135/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Приват Банк» про визнання кредитного договору недійсним із цивільною справою № 171/2810/14-ц за позовом ПАТ «Приват Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В судовому засіданні представник публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити та стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором з підстав, вказаних у позовній заяві. У задоволенні позову ОСОБА_1 просив відмовити в повному обсязі, оскільки твердження ОСОБА_1 безпідставні, всі умови кредитного договору є справедливими, договір відповідає ЗУ «Про захист прав споживачів», а також зазначив, що ОСОБА_1 пропущено строк позовної давності, на підставі чого просив застосувати позовну давність.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав, позов ОСОБА_1 підтримав в повному обсязі, пояснивши, що кредитний договір укладено з істотними порушеннями, оскільки банк не повідомив ОСОБА_1 про орієнтовну сукупну вартість кредиту, про вартість всіх сукупних послуг, ця інформація для ОСОБА_1 є дуже важливою, це не справедливі умови, бо це вигідно тільки банку. Графік погашення кредиту не містить доступної інформації для споживача, позовна давність не пропущена, бо п. 7.1 договору строк дії договору, який на даний час не закінчився.

Суд, вислухавши представників строрін, дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним слід відмовити з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 23.11.2007 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений договір № 1/557-МК. Відповідно укладеного договору ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 50 000,00 доларів США на термін до 23.11.2012 року зі сплатою відсотків за користування кредитом 16.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що підтверджується відповідним кредитним договором (а.с. 8-16).

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № 1/557-МК, відповідно до вказаного договору ОСОБА_1 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: 8/13 частини нежитлової будівлі, загальною площею 266.10 кв.м., яка розташована за адресою: Дніпропетровська область Апостолівський район, м. Апостолове, вул. Леніна, 53, обумовлена ціна предмету іпотеки складає 284 062,50 грн. (а.с. 58-60).

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Згідно ч. 4 в кредитному договорі повинно зазначатися - сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

Порядок надання банками споживачу повної, необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про сукупну вартість споживчого кредиту (кредиту на поточні потреби, кредиту в інвестиційну діяльність, іпотечного кредиту) з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту (у тому числі наданого у формі кредитної лінії, овердрафту за картковим рахунком тощо) і мають бути оплачені споживачем згідно з вимогами законодавства України та/або кредитного договору про надання споживчого кредиту регулюється Постановою Правління Національного банку України «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» від 10.05.2007 № 168 (далі - Правила).

Згідно п. 3.8 вищевказаних Правил у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору:

попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач;

надати інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним.

Як передбачено п. 3.2. Правил кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом.

Відповідно до п. 3.4. Правил банки зобов'язані в кредитному договорі зазначити: вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов'язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб'єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо);

про відкриття банківського рахунку, відкритого з метою зарахування на нього суми наданого кредиту або надання кредиту за рахунком овердрафт), умови відкриття, ведення та закриття такого рахунку, тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв'язку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням;

правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки Національного банку або в інших випадках.

У разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору:

попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач;

надати інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним (п.3.8. Правил).

Враховуючи зазначені норми, з дослідженого в судовому засіданні кредитного договору вбачається, що у ньому не має відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту, не має умов, які п.п. 3.2, 3.4 розділу 3 Правил, визнані обов'язковими. Також публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк»не надавався окремий письмовий документ з детальним розписом загальної вартості кредиту для ОСОБА_1

Отже, в порушення п. 2 ч. 1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» банк не надав ОСОБА_1 як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, чим було порушено вимоги чинного закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного Кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Судом встановлено, що оспорюваний кредитний договір суперечить ЗУ «Про захист прав споживачів», що свідчить про його недійсність.

Судом неодноразово розяснювалось представнику публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про право надання в судове засідання кредитної справи для її подальшого дослідження та зясування дійсності кредитного договору, однак представником такого клопотання заявлено не було, натомість просив розглядати справу на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 53 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 60 ЦПК України,кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Представником публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» не надано суду належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог ОСОБА_1

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

Відповідно до ч.2 ст.548 ЦК України недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання сприяє недійсності правочину щодо його забезпечення.

На підставі зазначеного суд вважає, що у задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості слід відмовити у звязку з недійсністю укладеного кредитного договору.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Стаття 257 ЦК України зазначає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до норм ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позову з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Відповідно до ч. 1,3 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Матеріалами справи встановлено, що оспорюваний ОСОБА_1 договір є недійсним, договірні відносини сторін виникли 23.11.2007 року, у зв'язку з чим з урахуванням вимог ч. 3 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності почався з 23.11.2007 року, але ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогою про захист свого порушеного права лише 26.01.2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності, таким чином, суд вважає необхідним в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним відмовити в повному обсязі в звязку зі спливом позовної давності.

Судові витрати за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним віднести за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 10,11, 60, 209, 213, 215, 218 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним відмовити.

Судові витрати за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним віднести за рахунок держави.

На рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Апостолівський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні під час проголошення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя: Т.А.Чумак