АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Владичан А. І.

суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н.

секретар: Костюк Л.С.

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника ПАТ «Укрсоцбанк» - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Боянівка Імпекс ЛТД», публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання договору поруки припиненим, за апеляційною скаргою ОСОБА_3, в інтересах якого діє ОСОБА_1, на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 08 липня 2014 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зазначеним позовом. Посилався на те, що відповідно до договору поруки №925-808/115-ПФ022 від 31 серпня 2009 року він поручився перед ПАТ «Укрсоцбанк» солідарно відповідати за виконання ТОВ «Боянівка Імпекс ЛТД» зобовязань за Генеральним договором № 39 про здійснення кредитування від 08 серпня 2008 року за договором №1 від 07 серпня 2009 року про зміну його умов з наступними додатковими договорами до нього. Пізніше, йому стало відомо, що за час дії Генерального договору № 39 про здійснення кредитування, відповідачі збільшували розмір процентної ставки за користування кредитом без його згоди та повідомлення, як поручителя, що є підставою для припинення поруки відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України.

____________________________________________________________________

22ц-794/853/16 Головуючий в І інстанції: Федіна А.В.

категорія 19/27 Суддя-Доповідач ОСОБА_4

На цій підставі, просив визнати припиненим з 20.07.2010 договір поруки № 925-880/115-ПФО22 укладений 31.08.2009 між ОСОБА_3, ТзоВ «Боянівка Імпекс ЛТД» та ПАТ «Укрсоцбанк», а також вирішити питання щодо стягнення з відповідачів витрат понесених на сплату судового збору.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 08 липня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до ТзОВ «Боянівка Імпекс ЛТД», ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання договору поруки припиненим відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3, в інтересах якого діє ОСОБА_1, просив скасувати рішення суду першої інстанції від 08 липня 2014 року та ухвалити нове, яким задовольнити його позовну заяву у повному обсязі, а саме визнати припиненим з 20.07.2010 договір поруки від 31 серпня 2009 року № 925-880/115-ПФО22.

Вважав рішення суду першої інстанції незаконним, таким що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 27 травня 2015 року апеляційну скаргу задоволено. Рішення суду першої інстанції скасовано. Позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано припиненим з 20 серпня 2009 року договір поруки № 925-880/115 ПФО22 укладений 31 серпня 2009 року між ОСОБА_3, ТзОВ «Боянівка Імпекс ЛТД» та ПАТ «Укрсоцбанк».

Вирішено питання про сплату судового збору.

На рішення апеляційного суду Чернівецької області від 27 травня 2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» подано касаційну скаргу на предмет його скасування та залишення в силі рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 08 липня 2014 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2016 року касаційну скаргу задоволено частково. Рішення апеляційного суду Чернівецької області від 27 травня 2015 року скасовано з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Ст. 213 ЦПК встановлено те, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно із законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що умовами спірного договору поруки було передбачено можливість зміни розміру процентів за основним зобовязанням та укладення додаткових угод до основного договору, також спірний договір не містить положень щодо обовязкового письмового повідомлення про зміну відсоткової ставки за основним зобовязанням, тому поручитель будучи директором юридичної особи-боржника, підписуючи додаткові угоди про зміну мов основного зобовязання був повідомлений про збільшення обсягу його відповідальності в результаті збільшення відсоткової ставки.

Колегія суддів вважає, що висновки суду є правильними, оскільки ґрунтуються на всебічному, повному, обєктивному дослідженні наявних у справі доказів та на основі повно і всебічно зясованих обставинах, вірно застосовано до правовідносин, що склалися, норми матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 08.08.2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТзОВ «Боянівка Імпекс ЛТД» в особі директора ОСОБА_3 було укладено генеральний договір №39 про здійснення кредитування, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії в межах ліміту 3505150 дол. США та у вигляді овердрафту у формі кредитної лінії в межах ліміту 2200000 грн. (а.с.6).

Згідно п.1.1 вказаного договору позичальник зобов'язується повертати кредит у строки /терміни/ та в порядку, визначених цим договором та додатковими договорами до нього, сплачувати проценти в розмірі 18,0 % річних в гривнях, 13,0 % річних в доларах США.

07.08.2009 року між сторонами вказаного вище договору було укладено Договір №1 про зміну умов генерального договору №39 від 08.08.2008 року та п.1 і п.1.1 генерального договору викладено в новій редакції, зокрема кредитор зобов'язаний надати позичальнику грошові кошти в межах загального ліміту 3 500 000 дол. США , з яких ліміт у сумі еквівалентній 1 000 000 дол. США по курсу НБУ на момент укладення угоди повинен бути використаний у гривні, а позичальник зобов'язується повертати кредит відповідно до умов договору, сплачувати проценти у розмірі, що визначається додатковими договорам, але в будь-якому разі не більше 23 % річних у гривнях та 13 % річних в доларах (а.с.13).

31 серпня 2009 року між позивачем та відповідачами було укладено договір поруки №925-880/115-ПФО22, згідно п.1.1якого позивач взяв на себе зобовязання перед ПАТ «Укрсоцбанк» у повному обсязі солідарно відповідати за виконання ТОВ «Боянівка Імекс ЛТД» зобовязань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених Генеральним договором №39 про здійснення кредитування від 08.08.2008 року, з договором №1 від 07.08.2009 року про зміну його умов з наступними додатковими договорами до нього(а.с.4-5).

12.07.2010 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Боянівка Імпекс ЛТД», в особі директора ОСОБА_3, позивача у справі, укладено Договір №2 про зміну Генерального договору №39 про здійснення кредитування від 08.08.2008 року, яким змінено відсоткову ставку за користування кредитом з 13% на 14% річних в дол. США та передбачено збільшення розміру процентної ставки на 2% річних(а.с.15).

05 серпня 2011 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Боянівка Імпекс ЛТД» в особі директора ОСОБА_3, позивача у справі, укладено Договір №3 про зміну Генерального договору № 39 про здійснення кредитування від 08.08.2008 року, яким збільшено відсоткову ставку за користування кредитом з 14% на 15% річних в дол. США(а.с.16).

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Положеннями ч.1ст.559 ЦК України передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Посилання апелянта на те, що згоди поручителя на підвищення відсоткової ставки за користування кредитними коштами у будь-якій формі, оскільки відсутні повідомлення банку про підвищення відсоткової ставки, є необґрунтованим та безпідставними враховуючи наступне.

В п.22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вказано, якщо в договорі поруки передбачено можливість зміни розміру процентів за основним зобовязанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобовязання.

Відповідно до п.1.1 договору поруки поручитель зобовязується перед кредитором солідарно відповідати за виконання позичальником у повному обсязі зобовязань зо генеральним договором про здійснення кредитування №39 від 08.08.2008 року з договором №1 від 07.08.2009 року про зміну його умов з наступними додатковими договорами до нього, а саме: повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісій, а також можливої неустойки (пені, штрафу) у розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту.

Згідно з п.2.1.2 зміст забезпеченого порукою зобовязання: сплата процентів за користування кредитом, у розмірі, визначеному договором кредиту, а також додатковими угодами про внесення змін (доповнень) до договору кредиту, згідно з яким буде змінюватися розмір процентної ставки, а також сплата комісій у розмірі, строки та в порядку, що визначені договором кредиту.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що умовами договору поруки передбачено відповідальність поручителя у разі зміни процентної ставки та відповідно до п.6.7 спірного договору відображає повне розуміння сторонами предмета договору та інших питань, зазначених у даному договорі, окрім того договір не містить обовязкових умов щодо строку та форми повідомлення поручителя про зміну основного зобовязання, а тому підписуючи як директор ТзОВ «Боянівка Імпекс ЛТД» додаткові договори про зміну основного зобовязання ОСОБА_3 було відомо про збільшення обсягу відповідальності боржника, а також у відповідності до п.2.1.2 договору поруки і про збільшення відповідальності поручителя.

Отже, в самому тексті договору поруки передбачена можливість зміни розміру процентів за основним зобовязанням і строків їх виплати без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, тому підписуючи договір поруки, поручитель погодився з умовами основного кредитного договору щодо збільшення розміру процентної ставки та зобовязався перед банком відповідати солідарно за виконання позичальником усіх його зобовязань в повному обсязі, зокрема як тих, що виникли з кредитного договору , так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до правового висновку викладеного у постанові Верховного суду України від 21.05.2012 року №6-69 цс/11, та відповідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, а за п.7 ч.2 цієї статті припинення правовідношення.

Відповідно до змісту ст. ст. 559, 598 ЦК України припинення зобовязання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин субєктивне право і кореспондуючий йому обовязок перестають існувати.

Термін «порука», застосований законодавцем у ч. 1 ст. 559 ЦК України, використовується в розумінні зобовязального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобовязання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобовязання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо.

Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обовязків сторін (ст. ст. 3, 12-15, 20 ЦК України, ст. ст. 3-5, 11, 15, 31 ЦПК України) можна зробити висновок про те, що в разі невизнання кредитором права поручителя на припинення зобовязання за договором поруки, передбаченого ч. 1 ст. 559 ЦК України, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Крім того, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Отже, способом судового захисту є не вимога про припинення договору поруки, а вимога про визнання поруки припиненою, оскільки порука припиняється не з моменту ухвалення судом рішення про це, а з моменту настання підстав, з якими закон повязує припинення поруки. Право поручителя підлягає судовому захисту за позовом поручителя шляхом визнання поруки такою, що припинена, а не шляхом припинення, договору поруки відповідно до п.7 ч.2 ст.16 ЦК України.

Доводи викладені в апеляційній скарзі були предметом судової перевірки та не дістали об'єктивного підтвердження.

Наведені у рішенні мотиви визнання цих доводів безпідставними, судова колегія вважає обґрунтованими, такими що відповідають матеріалам справи.

Оскільки судове рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення відносно скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення і висновків суду першої інстанції не спростовують, в її задоволенні належить відмовити на підставі ст.308 Цивільного процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, в інтересах якого діє ОСОБА_1, відхилити.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 08 липня 2014 року, залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: