АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 594/994/15-цГоловуючий у 1-й інстанції Губіш О.А.
Провадження № 22-ц/789/996/16 Доповідач - Шевчук Г.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Міщій О. Я., Ткач З. Є.,

за участі секретаря - Романська К.М.

з участю сторін - відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Борщівського районного суду від 21 червня 2016 року за позовом ОСОБА_2, в особі представника ОСОБА_3, до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Борщівського районного суду від 21 червня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2, в особі представника ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обгрунтування вимог вказує на те, що висновки суду не ґрунтуються на наявних у справі доказах.

У судовому засіданні відповідач апеляційну скаргу заперечив, рішення суду вважає законним і обгрунтованим.

Позивачка та її представник в судове засідання не з'явилися, хоч належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання.

Відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторін, або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи в апеляційному суді.

Розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників апеляційного розгляду справи, колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення .

Згідно зі ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що правових підстав для задоволення вимог немає.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі - продажу одна сторона передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні, а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст.662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі - продажу.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом.

Згідно ст.203 ЦК України, загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину є: 1. зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2. особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3. волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4. правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5. правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6. правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Приписами, передбаченими ч.1 ст.215 ЦК України, визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 23 серпня 2007 року, між ОСОБА_4, як продавцем, та ОСОБА_1, як покупцем, був укладений договір щодо продажу належного продавцю нерухомого майна -частини приміщень готелю, зазначених на плані літ. «2-5», «2-6», «2-8», «2-9», «2-10», «2-11», загальною площею 100,3 кв. м, що знаходяться на АДРЕСА_1 який посвідчений приватним нотаріусом Борщівського районного нотаріального округу Тернопільської області Пікуль Я.Г. та зареєстрований в реєстрі за № 1504.

На зворотній частині договору, 19.07.2008р. відповідачу ОСОБА_1 видано дублікат спірного договору замість втраченого.

Пунктами 4, 10 спірного договору визначено, що своїм підписом під цим договором продавець підтверджує факт повного розрахунку за продані приміщення і відсутність щодо покупця будь-яких претензій фінансового характеру. Сторони стверджують, що продавець передав покупцю ключі від вказаних приміщень, ще до підписання даного договору. Цим і підтверджується передача приміщень покупцю.

Також з матеріалів інвентаризаційної справи щодо майна, належного ОСОБА_4 по АДРЕСА_1, вбачається що за заявою останньої 23 серпня 2007 року було надано витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно для пред'явлення в органи нотаріату з метою відчуження цілої частини приміщень готелю.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд неправомірно прийняв до уваги висновок експерта, то слід зазначити, що вони є необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в позові не лише на підставі даного висновку, а надав йому відповідну оцінку поряд з іншими наявними у справі доказами, що відповідає вимогам ст.ст. 57-60, 147, 212 ЦПК України.

Відповідно до висновку експертів судово-почеркознавчої експертизи № 83/84/16-32 від 25 квітня 2016р., підпис від імені ОСОБА_4, що міститься в графі «Підпис» у рядку «Продавець» на зворотній стороні договору купівлі-продажу частини приміщень готелю ( загальною площею 100,3 кв.м.), що знаходиться на АДРЕСА_1 від 23.08.2007 року, що укладений від імені ОСОБА_4 та ОСОБА_1 / посвідчений приватним нотаріусом Борщівського районного нотаріального округу Тернопільської області Пікуль Я.Г. та зареєстрований в реєстрі за № 1504/, виконаний ОСОБА_4.

Посилання апелянта на те, що висновок експерта не містить чітких висновків, не відповідає дійсності, так як у висновку чітко зазначено, що підпис на договорі виконано ОСОБА_4.

Проаналізувавши зібрані в справі докази та давши їм належну оцінку, суд дійшов обґрунтованого висновку , що позивач не довів свої вимоги , а тому правильно відмовив у задоволені позову.

Посилання в апеляційній скарзі на на те, що нотаріус при вчиненні оспорюваного договору купівлі-продажу не з'ясував осіб, що звернулись за вчиненням нотаріальної дії є безпідставним .

Так в спірному договорі містяться дані щодо прізвища, імені, по -батькові сторін, а саме - ОСОБА_4 ( продавець), ОСОБА_1 ( продавець), та дані, що відображають їх ідентифікаційні номери. Поряд з тим, нотаріусом вчинено напис про те, що особу сторін встановлено, їх дієздатність, а також належність ОСОБА_4 частини приміщення готелю, перевірено.

Твердження в апеляційній скарзі на порушення судом вимог матеріального та процесуального права, не заслуговують на увагу , оскільки колегія суддів не вбачає таких порушень матеріального та процесуального права , які б слугували підставою до скасування рішення суду та свідчили про неправильне вирішення спору.

У силу ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що спірний договір був укладений відповідно до вимог закону, з дотриманням вимог, які встановлені законом щодо форми, змісту, посвідчення, реєстрації такого.

З вищенаведеного вбачається, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Отже, з огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Керуючись ч.1, п.1 ст.307, ст.ст.308; 313; 314; 317; 319; 324; 325 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Борщівського районного суду від 21 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня набрання ннею законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Г.М. Шевчук