У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_9 до Публічного акціонерного товариства «РайффайзенБанк Аваль» про припинення договору поруки, за касаційною скаргою представника ОСОБА_8 - ОСОБА_10 - на рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 17 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 07 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду із указаним позовом, в якому посилалося на те, що 08 вересня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_7 укладений кредитний договір № 014/0032/82/83048, відповідно до умов якого ОСОБА_7 наданий кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії у сумі 85 068 доларів США терміном до 08 вересня 2018 року зі сплатою 14,35 % річних. Позичальник зобов'язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно з умовами договору та тарифами кредитора і виконати всі інші зобов'язання в порядку та строки, визначені договором.

З метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та позичальником були укладені додаткові угоди до кредитного договору від 08 травня 2009 року № 1 та від 06 травня 2010 року № 2, відповідно до умов яких сторони погодили тимчасово зменшити розмір щомісячного платежу та збільшити строк надання кредиту на 120 календарних місяців (до 09 вересня 2028 року). Графік погашення кредиту та сплати інших платежів викладено у нових редакціях у додатках 1, 2, які є невід'ємною частиною додаткових угод.

Отже, з укладенням додаткової угоди у позичальника виник обов'язок повернути кредит та відсотки за кредитним договором у строки та розмірах чітко встановлених новою редакцією графіка погашення, у разі прострочення якого кредитор має право достроково стягнути заборгованість за кредитом, відсотками та пенею.

На забезпечення виконання ОСОБА_7 умов кредитного договору банком укладено договори поруки з ОСОБА_8, ОСОБА_9, згідно з умовами яких останні виступили поручителями ОСОБА_7, взяли на себе зобов'язання перед банком відповідати за зобов'язаннями ОСОБА_7, що виникають із умов кредитного договору, в повному обсязі.

Однак ОСОБА_7 умови договору не виконує, у зв'язку із чим станом на 07 листопада 2014 року виникла заборгованість за кредитом у сумі - 50 576,36 доларів США (731 869 грн 98 коп.), з яких:

- заборгованість за кредитом - 39 576,85 доларів США (572 703 грн 14 коп.);

- заборгованість зі сплати відсотків - 3 931,43 доларів США (56 890 грн 39 коп.);

- пеня за невчасну сплату кредиту та відсотків - 7 067,85 доларів США (102 276 грн 45 коп.).

Оскільки ОСОБА_7 не виконуються зобов'язання, передбачені кредитним договором, банк просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість в сумі 50 576,36 доларів США (731 869 грн 98 коп.) та відшкодувати судові витрати.

Уточнивши позовні вимоги, банк зазначив, що додаткова угода від 06 травня 2010 року № 2 до кредитного договору від 08 вересня 2008 року № 014/0032/82/83048 не укладалася, заборгованість нарахована за основним зобов'язанням, за таких обставин просив стягнути прострочену заборгованість за основним зобов'язанням, а саме: за кредитним договором від 08 вересня 2008 року № 014/0032/82/83048, яка станом на 28 квітня 2015 року складає - 36 188,08 доларів США (еквівалент - 828 655 грн 10 коп.), у тому числі:

- прострочена заборгованість за кредитом у сумі - 6 215,99 доларів США (еквівалент - 142 337 грн 25 коп.);

- заборгованість за відсотками у сумі - 6 607,69 доларів США (еквівалент - 151 306 грн 62 коп.);

- пеня за порушення строків повернення кредиту та відсотками у сумі -23 364,40 доларів США (еквівалент - 53 5011 грн 23 коп.).

ОСОБА_8 звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому посилалася на те, що ОСОБА_7 08 вересня 2008 року уклав кредитний договір № 014/0032/82/83048 з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», відповідно до умов якого отримав кредит у сумі 56 768 доларів США. З метою забезпечення виконання умов кредитного договору було укладено договори поруки з ОСОБА_8, ОСОБА_9, які взяли на себе зобов'язання перед банком відповідати за зобов'язаннями ОСОБА_7 в повному обсязі. Однак у договорі поруки не зазначено строк дії договору, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором та додатковими угодами не є встановленим сторонами строком припинення договору поруки, оскільки суперечить положенням ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, тому в даному випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Відтак, направляючи на адресу боржника вимогу про дострокове виконання зобов'язання у вересні 2014 року, банк автоматично змінив позичальником строк повернення кредитних коштів. За таких обставин вважала, що сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України. Отже, строк виконання основного зобов'язання щодо погашення кредиту позичальником настав 09 квітня 2014 року. А тому банк мав звернутись до суду щодо стягнення заборгованості не пізніше 09 жовтня 2014 року.

Окрім того, за положеннями ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Отже, укладення між банком та ОСОБА_7 додаткової угоди № 2 до кредитного договору № 014/0032/82/83048 від 06 травня 2010 року, якою фактично подовжено терміну дії основного зобов'язання за рахунок збільшення періоду 09 вересня 2028 року, за який нараховуються відсотки за користування чужими грошима, істотно збільшилась сума основного зобов'язання, так як збільшився період нарахування відсотків за користування кредитними коштами. Про існування вказаної угоди № 2 ОСОБА_8 дізналася лише після отримання нею вимог, позовної заяви банку та не надавала згоди на внесення вказаних змін і доповнень до основного договору, це питання банк із поручителем не погоджував.

Оскільки банк не довів до відома поручителя про подовження строку дії кредитного договору, якою фактично збільшилась сума основного зобов'язання, збільшився період нарахування відсотків, і не одержав згоди поручителя на продовження договору поруки на нових умовах, пов'язаних із збільшенням відповідальності поручителів, із цих підстав порука припиняється.

За таких обставин ОСОБА_8 просила суд визнати договір поруки, укладений між ОСОБА_8 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 08 вересня 2008 року № 014/0032/82/83048, припиненим.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 17 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 07 жовтня 2015 року, позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» прострочену заборгованість за кредитним договором від 08 вересня 2008 року № 014/0032/82/83048 у розмірі 19 431,37 доларів США, що еквівалентно 444 950 грн 49 коп., з яких:

- прострочена заборгованість за кредитом у сумі 6 215,99 доларів США, що еквівалентно 142 337 грн 25 коп.;

- заборгованість за відсотками у сумі 6 607,69 доларів США, що еквівалентно 151 306 грн 62 коп.;

- пеня за порушення строків повернення кредиту та відсотків в сумі 6 607,69 доларів США, що еквівалентно 151 306 грн 62 коп.

Стягнуто з ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» витрати зі сплати судового збору по 1 218 грн з кожного. В іншій частині позову відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_9 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про припинення договору поруки відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_8 - ОСОБА_10 - порушує питання про скасування оскаржуваних рішень із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 08 вересня 2008 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_7 укладений кредитний договір № 014/0032/82/83048, відповідно до умов якого ОСОБА_7 надано кредит у вигляді невідновлюваної кредитної лінії в сумі 85 068 доларів США терміном до 08 вересня 2018 року зі сплатою 14,35 % річних. Позичальник зобов'язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісію згідно з умовами договору та тарифами кредитора та виконати всі інші зобов'язання в порядку та строки, визначені договором.

На забезпечення належного виконання ОСОБА_7 умов кредитного договору укладено договір поруки з ОСОБА_8, ОСОБА_9, відповідно до умов якого останні виступили поручителями ОСОБА_7, взяли на себе зобов'язання перед банком відповідати за зобов'язаннями ОСОБА_7, що виникають із умов кредитного договору, в повному обсязі.

Відповідач належним чином умови договору не виконував, у результаті утворилася прострочена заборгованість за кредитним договором від 08 вересня 2008 року № 014/0032/82/83048, яка станом на 28 квітня 2015 року складає 36 188,08 доларів США, що еквівалентно 828 655 грн 10 коп.), у тому числі: прострочена заборгованість за кредитом у сумі 6 215,99 доларів США, що еквівалентно 142 337 грн 25 коп.; заборгованість за відсотками у сумі 6 607,69 доларів США, що еквівалентно 151 306 грн 62 коп.; пеня за порушення строків повернення кредиту та відсотками у сумі 23 364,40 доларів США, що еквівалентно 535 011 грн 23 коп.).

Задовольняючи позовні вимоги банку частково, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що ОСОБА_7 неналежним чином виконувалися умови кредитного договору, у зв'язку із чим у нього виникла заборгованість і така підлягає стягненню з нього та поручителів солідарно.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що додаткова угода № 2 до кредитного договору, якою збільшено строк кредиту, між банком і боржником не укладалася, що підтверджено представником позивача та не заперечувалося поручителем ОСОБА_8, та нарахування відсотків відбулося відповідно до умов основного зобов'язання.

У частині доводів позивача за зустрічним позовом про припинення поруки з підстав, передбачених ч. 4 ст. 559 ЦК України, то суди виходили з того, що банк звернувся до суду з позовом 17 березня 2015 року, а шестимісячний строк звернення із позовом до поручителя закінчувався 22 березня 2015 року, оскільки такий строк підлягає обрахуванню від 22 вересня 2014 року - дати направлення боржнику та поручителю вимоги про дострокове погашення кредиту (отримано ОСОБА_8 25 вересня 2014 року).

Звертаючись до суду із зустрічним позовом, крім іншого, ОСОБА_8 посилалася на те, що строк виконання основного зобов'язання щодо погашення кредиту позичальником настав 09 квітня 2014 року, тому банк повинен був звернутися з позовом до поручителя не пізніше 09 жовтня 2014 року (а. с. 82, 83).

У касаційній скарзі заявник посилається на те, що згідно з п. 7.1 кредитного договору ОСОБА_7 свої зобов'язання повинен виконувати щомісячними платежами згідно з узгодженим графіком, оскільки боржник припинив належним чином виконувати свої зобов'язання ще у березні 2014 року, тому у зв'язку із порушенням позичальником чергового строку виконання основного зобов'язання перебіг шестимісячного строку на пред'явлення вимоги до поручителя розпочався у березні 2014 року і сплинув 09 вересня 2014 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ такі доводи заявника відхиляє з наступних підстав.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до п. 1.1 кредитного договору банк надає позичальнику кредит, а позичальник отримує його відповідно до умов кредитування за програмою кредитування кредит під заставу нерух., USD, 10р. ануїтет.

Згідно із п. п. 1.1.1, 1.1.2 кредитного договору сума кредиту, валюта кредиту 85 068 USD; кошти видаються на: споживчі цілі в розмірі 83 400 доларів США (п. 1.1.2.1), оплату комісії за надання кредиту в розмірі 1 668 у доларах США (п. 1.1.2.2).

Пунктом 1.1.6 кредитного договору встановлено, що дата остаточного погашення кредиту - 08 вересня 2018 року.

Пунктом 1.3.2 кредитного договору передбачено сплату позичальником щомісячного ануїтетного платежу в розмірі 1 338,78 доларів США. Застереження: розмір щомісячного ануїтетного платежу змінюється відповідно до умов цього договору у випадку часткового дострокового погашення кредиту та коригувань процентної ставки за користування кредитом.

Відповідно до п. 7.1 кредитного договору позичальник здійснює погашення кредиту та процентів щомісячно ануїтетними (однаковими) платежами в розмірі згідно з графіком погашення кредиту та інших платежів (додаток 1 до цього договору). Ануїтетний платіж включає в себе погашення частини погашення частини основної суми кредиту та процентів за його користування.

Згідно з п. 2.2 договорів поруки сторони договору встановлюють, що поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед банком відповідати за борговими зобов'язаннями боржника, що зазначені в п. 1.3 даного договору, які виникають з умов кредитного договору, вказаного в п. 1.2 даного договору, а саме: повернути кредит в розмірі, зазначеному, в п. 1.3 даного договору, сплатити проценти за його користування, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи) в розмірі, строки та у випадках, передбачених кредитним договором, а також відшкодувати можливі збитки та виконати інші умови кредитного договору в повному обсязі.

Відповідно до п. 5.1 договорів поруки цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами (дата договору) і діє до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором. Відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобов'язань в повному обсязі.

Таким чином, з урахуванням того, що строк виконання основного зобов'язання згідно з кредитним договором закінчується 08 вересня 2018 року, а з позовом до суду позивач звернувся у березні 2015 року, то шестимісячний строк, встановлений ч. 4 ст. 559 ЦК України, протягом якого кредитор має пред'явити вимоги до поручителя, не пропущений у будь-якому випадку щодо платежів, які мали бути здійснені відповідно до графіка повернення кредиту, та сплати відсотків згідно з додатком 1 до кредитного договору, і від встановленого терміну сплати яких та до подання позову не пройшло 6 місяців.

Докази про те, що строк виконання зобов'язання або графік повернення кредиту і сплати процентів був змінений саме в березні 2014 року у справі відсутні.

Та обставина, що позивач мав право змінити строк виконання зобов'язання, однак цим правом не скористався, не свідчить про зміну строку виконання зобов'язання.

Крім того, аналіз положень ч. 4 ст. 559 ЦК України щодо припинення поруки у випадку невстановлення у договорі поруки строку її дії, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, дає підстави вважати, що цей строк має обчислюватись саме із встановленого сторонами строку виконання зобов'язання, який визначений строком дії кредитного договору.

На користь цього свідчить зміст ст. 529 цього Кодексу, якою передбачено право боржника виконати зобов'язання частинами та обов'язок кредитора прийняти виконану частину зобов'язання.

Тобто законодавець розрізняє такі поняття, як зобов'язання та частина зобов'язання.

У диспозиції ч. 4 ст. 559 ЦК України зазначено про строк виконання саме зобов'язання, а не його частин для обрахування 6-місячного строку для пред'явлення вимоги до поручителя і таким у справі, яка переглядається, є строк повернення кредиту у повному обсязі, визначений кредитним договором, а не окремих його частин, оскільки згідно з умовами кредитного договору предметом зобов'язання є кредит, який складається із всієї суми переданих позичальнику коштів і надається на певний період.

Такий в укладеному між сторонами договорі визначений у сумі 85 068 доларів США на період з 08 вересня 2008 року по 08 вересня 2018 року.

Крім того, ст. 559 ЦК України взагалі не передбачено припинення поруки в частині.

Отже, доводи касаційної скарги щодо припинення договору поруки, укладеного між банком із ОСОБА_8, під час розгляду справи не знайшли свого підтвердження, а тому колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що такі доводи висновків судів не спростовують.

Також правильними є висновки судів про те, що договори поруки не припинилися, оскільки вимогу банком направлено поручителям 22 вересня 2014 року, а з позовом до суду банк звернувся 17 березня 2015 року, тобто в межах шестимісячного строку, визначеного ст. 559 ЦК України.

При цьому колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про те, що додаткова угода від 06 травня 2010 року № 2 до кредитного договору між банком та позичальником не укладалася, оскільки із наявної у матеріалах справи її фотокопії вбачається, що така не підписана ОСОБА_7 (а. с. 23-25).

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Разом з тим не можна погодитися з висновками судів попередніх інстанцій щодо солідарного стягнення заборгованості із боржника та поручителів.

Як убачається із матеріалів справи, між банком та ОСОБА_8, а також ОСОБА_9 08 вересня 2008 року укладені різні договори поруки (а. с. 15-20).

Згідно зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Суди не звернули уваги на те, що зміст вказаної норми вбачає можливість встановлення поруки щодо виконання одного й того ж зобов'язання одночасно з боку декількох осіб. Однак така порука виникає лише на підставі її спільного надання у формі укладення одного договору декількома поручителями (ч. 3 ст. 554 ЦК України) та лише у випадку укладення одного договору декількома поручителями (спільна порука) поручителі відповідають перед кредитором солідарно з боржником та солідарно між собою.

Суди не взяли до уваги того, що законом не заборонено укладення й кількох договорів поруки на виконання того самого зобов'язання, проте у цьому випадку ч. 3 ст. 554 ЦК України не застосовується, оскільки поручителі не несуть у такому разі солідарної відповідальності між собою, а тому не можна вважати поруку їхньою спільною відповідальністю. За таких обставин кредитор має право пред'явити вимогу до кожного з поручителів на підставі відповідного договору, але поручитель, що виконав зобов'язання, не може висунути вимогу до іншого поручителя на предмет розподілу відповідальності перед кредитором.

Отже, стягуючи з поручителів в солідарному порядку суму заборгованості за договором кредиту, суди не звернули уваги на те, що в даному випадку ч. 3 ст. 554 ЦК України застосована бути не може і поручителі не несуть солідарної відповідальності, так як відсутня їх спільна порука, оскільки укладено окремі договори поруки.

Враховуючи викладене, судові рішення в частині вимог за первісних позовом про стягнення заборгованості не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо їх законності і обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування в цій частині, однак, оскільки під час нового розгляду справи не підлягають встановленню нові обставини та інші фактичні дані, такі помилки можуть бути виправлені судом апеляційної інстанції, тому скасуванню в указаній частині підлягає саме ухвала апеляційного суду із направленням справи на новий розгляд до цього ж суду.

В іншій частині рішення судів попередніх інстанцій з наведених підстав підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_8 - ОСОБА_10 - задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 07 жовтня 2015 року в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до цього ж суду.

В іншій частині рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 17 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 07 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова С.О. Карпенко Г.І. Мостова М.І. Наумчук