АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 752//1334/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4847/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Ладиченко С.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі :

Головуючого судді: Білич І.М.

Суддів: Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі: Горбачовій І.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 8 лютого 2016 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя

та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про встановлення юридичного факту окремого проживання дружини та чоловіка у зв'язку із фактичним припиненням шлюбних відносин та визнання права особистої приватної власності на грошові кошти.

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 8 лютого 2016 року заяву представника позивача ОСОБА_3 про забезпечення позову було задоволено.

Накладено арешт на автомобіль HONDA CIVIC 4D об'єм двигуна 1799 см3, колір бежевий, 2007 року випуску, реєстраційний номер автомобіля НОМЕР_1 з передачею його на відповідальне зберігання ОСОБА_6.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу де ставив питання щодо скасування ухвали в частині передачі автомобіля на відповідальне зберігання ОСОБА_6 та постановлення в цій частині нової ухвали про відмову у задоволенні заяви. Вказуючи на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Зазначаючи при цьому, що суд першої інстанції не навів відповідних мотивів з яких він дійшов висновку про вжиття відповідно до ч.2 ст. 152 ЦПК України кількох заходів забезпечення позову, а саме поряд з накладанням арешту на автомобіль, ще й передачу цього транспортного засобу на зберігання позивачу.

ОСОБА_4 підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити.

Представник позивача не визнала подану апеляційну скаргу, заперечував проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб що з'явилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач в особі свого представника звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль, зазначала що предметом поділу серед майна подружжя є автомобіль HONDA CIVIC 4D реєстраційний номер автомобіля НОМЕР_1, який з моменту розлучення перебуває у повному володінні і користуванні відповідача по справі - ОСОБА_4 У рамках цивільної справи, за грошові кошти позивача, автомобілю проведена судово-оціночна експертиза, яка встановила його цінність. Під час проведення судової експертизи було встановлено, що після розлучення відповідач пошкодив автомобіль, і це значно знизило його коштовність. Одноособово володіючи та користуючись спірним автомобілем, відповідач має можливість щодо дальшого знецінення спільного майна подружжя та/або його продажу чи передачі третім особам, що у подальшому унеможливить виконання рішення суду.

Суд першої інстанції задовольняючи заяву виходив з того, що невжиття заходів забезпечення може зробити неможливим виконання рішення суду.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду не можна виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦК України позов дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належить відповідачеві і знаходиться у нього або в інших осіб.

Відповідно до роз'яснень п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при постановленні ухвали суду в частині передачі автомобіля на відповідальне зберігання позивачу не було взято до уваги саме відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, заявленим позовним вимогам.

Як вбачається із матеріалів справи, ставлячи питання щодо поділу майна, позивач серед інших вимог ставила питання стягнення з відповідача вартості Ѕ частини автомобіля на її користь, зазначаючи, що на вказаному автомобілі їздить відповідач. Вона автомобілем не користується, а тому претендує лише на частину його вартості ( а.с. 3). Тобто за запропонованим варіантом розподілу майна автомобіль залишається в володінні та користуванні відповідача за сплати компенсації вартості частки позивача.

Вказуючи в заяві про забезпечення позову про те, що одноособово володіючи та користуючись спірним автомобілем, відповідач має можливість щодо дальшого знецінення спільного майна подружжя та/або його продажу чи передачі третім особам, що у подальшому унеможливить виконання рішення суду, позивач на думку колегії суддів не вказала які саме умисні дії відповідача за наявності забезпечення у вигляді накладення арешту на автомобіль вказують на необхідність застосування судом такого виду забезпечення позову як передачу автомобіля на відповідальне зберігання.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження у ході розгляду, а відтак ухвала суду в частині передачі автомобіля на відповідальне зберігання позивачу підлягає скасуванню з постановленням в цій частині судового рішення, за яким слід відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом передачі на відповідальне зберігання позивачу автомобіля який є спільним сумісним майном подружжя.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 311, 312, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 8 лютого 2016 року скасувати в частині передачі автомобіля HONDA CIVIC 4D об'єм двигуна 1799 см 3, бежевого кольору, 2007 року випуску, реєстраційний номер автомобіля НОМЕР_1 з передачею його на відповідальне зберігання ОСОБА_6.

Постановивши в цій частині нове судове рішення за яким ОСОБА_6 відмовити в частині передачі автомобіля на відповідальне зберігання.

У іншій частині ухвалу залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: