У х в а л а

іменем україни

14 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Парінової І.К., Леванчука А.О., Ступак О.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності в порядку спадкування, за касаційними скаргами ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_7, на рішення апеляційного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року та ОСОБА_6 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 липня 2015 року на рішення апеляційного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_6, обґрунтовуючи вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_8 Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1. За життя ОСОБА_8 заповіту не склала. Спадкоємцями за законом після її смерті є її чоловік ОСОБА_6, син ОСОБА_5 та донька ОСОБА_4 На день смерті ОСОБА_8 позивач проживала разом із ОСОБА_9 у вищевказаній квартирі, внаслідок чого позивач прийняла в управління і володіння належні померлій 1/4 частки спірної квартири, що підтверджується квитанціями про оплату житлово-комунальних послуг. Позивач зазначала, що звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_8 та Другою київською нотаріальною конторою їй було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на банківські вклади та цінні папери, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 було відмовлено у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів про право власності спадкодавця на вказане майно. Посилаючись на те, що відповідачі не визнають за нею право на успадковане майно, позивач просила визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на 1/4 частини квартири АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04 лютого 1998 року.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 08 липня 2015 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/4 частини спірної квартири в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 08 липня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позов. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/12 частини квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_7, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції в частині відмови у визнанні за нею права власності в порядку спадкування на 1/6 частки спірної квартири та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вказаних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що відносини спадкування регулюються за правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР у редакції 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, коло спадкоємців за законом, відмова від спадщини.

Відповідно до ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_9, після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно, зокрема на 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 (а. с. 6, т. 1).

Згідно зі свідоцтвом про народження від 17 жовтня 1965 року серії НОМЕР_1 ОСОБА_10 є донькою ОСОБА_9 (у подальшому змінила прізвище, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 17 червня 1995 року серії НОМЕР_2) (а. с. 67, 68 т. 1).

Відповідно до виданої комунальним підприємством «ЖЕО-103 Голосіївського району» (форма № 3) довідки від 28 лютого 2014 року № 375 у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: з 11 серпня 1989 року ОСОБА_6, з 03 листопада 2002 року - ОСОБА_5, з 16 березня 1982 року - ОСОБА_11, а з 18 жовтня 2000 року - ОСОБА_12 (а. с. 44, т. 1).

Згідно з довідкою від 28 лютого 2014 року № 375 ОСОБА_4 продовжує проживати і користуватися спірною квартирою, оплачувати вартість житлово-комунальних послуг відповідно до квитанцій (а. с. 95-138, т. 1).

10 серпня 2002 року ОСОБА_4 звернулася до Другої київської державної нотаріальної контори із заявою № 1964 про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_8, на підставі якої отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 10 серпня 2002 року на спадкове майно, а саме - 227 простих іменних акцій відкритого акціонерного товариства «Промтехкомплекс» у розмірі 170 грн 25 коп., а також свідоцтво про право на спадщину від 13 листопада 2002 року - на грошові внески з компенсаціями, що знаходяться на зберіганні у відділенні «Ощадбанк» (а. с. 64, 76, 78 т. 1).

Постановою Другої київської державної нотаріальної контори від 25 липня 2014 року ОСОБА_4 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_8 на 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документу про право власності спадкодавця на спадкове майно.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_4 фактично прийняла спадщину на підставі ст. ст. 548, 549 ЦК Української РСР (у редакції 1963 року), оскільки на час смерті матері і до теперішнього дня зареєстрована та проживає у спірній квартирі.

Також, апеляційний суд правильно виходив із того, що оскільки на момент смерті спадкодавця у спірній квартирі крім позивача проживали та були зареєстровані ОСОБА_6 та ОСОБА_5, в силу ст. 549 ЦК УРСР вони також прийняли спадщину фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, тому за позивачем слід визнати право власності в порядку спадкування на 1/12 частини квартири АДРЕСА_1

Згідно зі ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Наведені у касаційних скаргах доводи зводяться до переоцінки доказів, викладених у рішенні суду апеляційної інстанції, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції, висновків апеляційного суду не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи судом допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційні скарги відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_7, відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.К. Парінова

А.О.Леванчук

О.В.Ступак