Номер провадження: 22-ц/785/2457/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - судді Дрішлюка А.І., суддів Процик М.В., Сєвєрова Є.С.,

при секретарі судового засідання Сідлецька Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2015 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до Ткачук ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

До Суворовського районного суду м. Одеси звернулося Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» з позовною заявою до Ткачук ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування вимог представник позивача посилався на те, що між ПАТ «Астра Банк» правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк» та відповідачем ОСОБА_4, було укладено кредитний договір, відповідно до якого, вона отримала споживчий кредит. З часу отримання кредиту боржник, належним чином не виконував грошове зобовязання в наслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 06.04.2015р., складає 70 364,21 грн., в тому числі тіло кредиту 58 368,64 грн., відсотки 0,57 грн., комісія 11 995,00 грн. Таким чином, представник позивача посилаючись на умови договору просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитом, відсотки та штрафні санкції (а.с. 1-4).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2015 року позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» було задоволено частково. Стягнуто з Ткачук ОСОБА_3 суму боргу за договором кредиту в розмірі 58 368 грн. 64 коп., в частині вимог про стягнення відсотків в розмірі 0, 57 грн., та комісії в розмірі 11 995,00 грн. було відмовлено (а.с. 102-103).

02.02.2016 року представник ПАТ «Дельта Банк» - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2015 року. В обґрунтування апелянт посилається на незаконність та необґрунтованість рішення в частині відмови в задоволені вимог про стягнення відсотків в розмірі 0, 57 грн., та комісії в розмірі 11 995,00 грн.. Зокрема, апелянт зазначає, що суд не прийняв до уваги довідку про наявність заборгованості, мотивуючи тим, що дана довідка є неналежним доказом. Апелянт не погоджується з даним висновком, бо відповідно до ст.ст.57, 58 ЦПК України зазначений документ є належним доказом, так як містить інформацію щодо предмета доказування. Таким чином апелянт вважає, що належність доказу полягає безпосередньо у наявності інформації щодо предмета доказування, а не у наявності періоду розрахунку, як зазначено у рішенні (а.с.107-109).

В судове засідання сторони не зявились, про час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином, згідно з ч.2 ст.305 ЦПК України неявка сторони, яка сповіщена про день і час розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції зміні виходячи з наступного.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, з врахуванням вимог ст. 303 ЦПК України, судова колегія вважає за необхідним зазначити наступне.

Рішення суду оскаржується в частині відмови в стягненні заборгованості по комісії та відсотків.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції не приймав до уваги довідку, надану позивачем, про наявність заборгованості, як розрахунок боргу (а.с. 20), оскільки із зазначеної довідки не можливо встановити за який період, з якої суми нараховані відсотки, за які порушення з якої суми та за який період розрахована комісія, отже така довідка не є належним доказом на підтвердження заявлених вимог в частині стягнення відсотків та комісії (а.с. 102-103).

Між тим, повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можна виходячи з наступного.

Приймаючи рішення про стягнення заборгованості по тілу кредиту судом першої інстанції було встановлено, що 29.05.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Астра Банк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 00014 (далі - Договір), згідно з умовами якого ОСОБА_5 надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 80 460,00 грн. з розрахунку 0,001 % річних за користування кредитом на строк з 29.05.2012 року по 29.05.2017 року (а.с. 5-15).

02 грудня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Астра Банк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ПАТ «Астра Банк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Астра Банк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Астра Банк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість ПАТ ОСОБА_5») від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами (зареєстрований за № 1539 від 02.12.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6В.) (а.с. 23-24). Таким чином, AT «Дельта Банк» набуло статус Нового кредитора та відповідно усіх процесуальних прав та обовязків Нового Кредитора. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оскільки відповідач не виконував прийняті на себе зобовязання суд прийшов до висновку про стягнення заборгованості, проте допустивши невірне застосування норм процесуального права і, як насідок норм договірного та зобовязального права помилково відмовив в задоволенні вимог про стягнення комісії та відсотків.

Так, відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції не приймав до уваги довідку визнавши її неналежним доказом на підтвердження заявлених вимог в частині стягнення відсотків та комісії. З матеріалів вбачається, що на момент розгляду справи судом першої інстанції в справі був додаток № 1 (а.с. 14-15, аналогічно а.с. 74-75), додаток до акту прийму передачі прав вимоги (а.с. 19), вказана довідка тимчасової адміністрації (а.с. 21).

При цьому представником позивача було подано заяву про слухання справи у його відсутність (а.с. 38).

Згідно з ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції та підтримує його в тому, що з вказаної довідки не вбачається період нарахування.

Фактично представник відповідача на усунення вказаних недоліків позовних матеріалів, що була направлені до суду першої інстанції без належного опрацювання, надав до суду апеляційної інстанції разом з апеляційною скаргою деталізований розрахунок (а.с. 110-111). Разом з тим, суд першої інстанції не врахував, платежі за договором мають анунітетних характер п. 2.5. договору, (а.с 6), до позову було додано додаток № 1 (а.с. 14-15) за яким можливо було провести альтернативний розрахунок (колонка № 5), як і було зроблено судом першої інстанції відносно заборгованості по тілу кредиту. В іншому випадку слід виходити, що суд першої інстанції поклав в основу свого рішення довідку в цій частині як доказ наявність заборгованості як розрахунок боргу (а.с. 20),

Відповідно є підстави для зміни рішення суду в частині відмови в стягненні заборгованості за комісійними платежами та прийняття рішення про їх стягнення виходячи з положень ст.ст. 526, 530 536. 1049, 1050 ЦК України, п.п. 1.4.3, 2.5, 2.6, 3.3 укладеного між сторонами кредитного договору № 00014 від 29.05.2012 р. (а.с. 5-15).

Оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження частково, колегія суддів задовольняє скаргу частково та змінює рішення суду першої інстанції на підставі п.3,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2015 року задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2015 року змінити, виклавши резолютивну частину в наступній редакції:

«Позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором кредиту задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» (МФО 380236, , р/р 37398009) заборгованість за кредитним договором у розмірі 70 364,21 грн., а саме: тіло кредиту 58 368,64 грн.; відсотки 0,57 грн.; комісія 11 995,00 грн.»

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду А.І. Дрішлюк

Одеської області

ОСОБА_7

М.В Процик