Справа № 526/279/16-ц
Провадження № 2/526/231/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2016 року м. Гадяч

Гадяцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Прокопєвої Ю.Б.,

за участю секретаря - Лопушняк Т.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Гадячі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми матеріальної шкоди, суд, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати ОСОБА_2 такою, що здійснила злочин заволоділа його сіном шляхом обману, визнати ОСОБА_2 такою, що систематично погрожує йому фізичною розправою вбивством, визнати матеріальну і моральну шкоду заподіяну йому ОСОБА_2 на суму 5000 грн. і зобовязати ОСОБА_2 відшкодувати йому збитки в повному обсязі.

В процесі розгляду справи позивач неодноразово уточнював свої позовні вимоги та в останній редакції яких просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму моральної та матеріальної шкоди в подвійному розмірі 9500 грн. (1250 грн. за сіно та 500 грн. за послуги повязані з завантаженням та розвантаженням сіна х 2 + моральна шкода 3000 грн. х 2 = 9500 грн.) та стягнути з ОСОБА_2 на його користь сплачений судовий збір.

В обґрунтування позову посилається на те, що у червні 2013 року йому подзвонила ОСОБА_2 та замовила сіно для своїх корів. Шляхом усної домовленості вони узгодили кількість та ціну самого сіна. Також ОСОБА_2 зобовязувалась йому оплатити витрати, повязані із завантаженням, перевозкою та розвантаженням сіна. 27.06.2013 р. він виконав усі зобовязання, а саме завантажив, перевіз на автомобілі марки «ЗИЛ» та розвантажив за місцем проживання відповідача одну тонну сіна на суму 1250 грн. ОСОБА_2 у свою чергу зобовязувалася розрахуватися з ним до 27 липня 2013 року, що підтверджується розпискою. Але до сьогоднішнього дня відповідачка з ним у добровільному порядку не розрахувалася, на дзвінки не відповідає у звязку з чим, він змушений звертатися до суду для захисту свого порушеного права. ОСОБА_1 того, вважає, що ОСОБА_2 своїми умисними діями завдала йому моральної шкоди яка полягає у душевних стражданнях, які він зазнав внаслідок вказаних протиправних дій. Це призвело до зміни способу життя, почуття безпомічності, втрати душевної рівноваги, спокою, дискомфортного стану, відчаю та душевного болю. Він вимушений звертатися до юристів та правоохоронних органів за допомогою, втратив спокійний сон, постійно перебуває у пригніченому стані, що негативно впливає на його відносини з оточуючими та на його здоровя в цілому. У звязку з чим, моральну шкоду він оцінює в 3000 грн. Також зазначив, що ОСОБА_2 обманює суд. Вона звинуватила його і дочку ОСОБА_3 в порушенні ст. 257, бандитизм. В телефонному режимі погрожувала йому фізичною розправою. Втягнула ОСОБА_4 до порушення ст. 384 КК України, яка дала в суді завідомо неправдиві показання. ОСОБА_2 тягне на ст. 190 КК України (шахрайство).

Позивав ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві та уточненнях позову.

Відповідач ОСОБА_2 проти позову заперечувала та зазначила, що в літку 2013 року в газеті «Базар Медіа» вона знайшла оголошення про продаж сіна та зателефонувала за вказаним номером, де продавець ОСОБА_1 повідомив, що сіно він продає в с. Хитці Гадяцького району. По телефону вона йому повідомила, що сіно вона купить як вийде з лікарні, оскільки вона хворіла у цей час. 27.06.2013 р. ОСОБА_1 сам зателефонував їй і запропонував сам привезти сіно, найнявши для цього автомобіль. Вона погодилась та сказала, що гроші віддасть як вийде з лікарні. Через деякий час до неї приїхав ОСОБА_1 та сказав, що висипав сіно в дворі, і попросив, щоб вона написала розписку, що вона зобовязується сплатити 1250 грн. за сіно. Після того, як він поїхав, вона зясувала у свого чоловіка, що сіна було набагато менш ніж казав ОСОБА_1, замість 800 кг. 300 кг. В звязку з чим, вона зателефонувала ОСОБА_1 та сказала, щоб він забрав сіно. ОСОБА_1 цього вказала що ОСОБА_1 вона віддала зазначені у розписці кошти у присутності свідка ОСОБА_4, а тому просила у задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, свідка, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи в їх сукупності, дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Згідно оригіналу розписки, що міститься в матеріалах справи, ОСОБА_2 взяла сіно в борг 27.06.2013 по 27.07.2013 р. на суму 1250 грн., зобовязалась віддати, віддам 27.07.2013 р. ОСОБА_1.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.1 ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст.656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Таким чином, оскільки відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні визнала, що 27.06.2013 р. вона придбала у ОСОБА_1 сіно на загальну суму 1250 грн., але у звязку з хворобою та знаходженням у лікарні зобовязувалась здійснити оплату 27.07.2013 р., про що нею особисто було написано відповідну розписку, оригінал якої міститься в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що 27.06.2013 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу сіна на загальну суму 1250 грн.

Відповідно до ч.1 ст.691 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч.2 ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Положення ч.1 ст.612 ЦК України визначають, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, оскільки відповідач ОСОБА_2 не надала належних та допустимих доказів про те, що нею було сплачено позивачу кошти за сіно за ціною, якою було встановлено у договорі купівлі-продажу, суд приходить до висновку, що борг ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу сіна від 27.06.2013 р. становить 1250 грн., а тому зазначені кошти підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1

За змістом п.12 постанови Пленуму ВС від 6.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» не може доводитися показанням свідків виконання зобов'язань, що виникли з правочину. Випадки, коли показання свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, прямо визначені у ЦК, зокрема у ч.2 ст.937 ЦК, ч.3 ст.949 ЦК.

При цьому, суд не приймає показання свідка ОСОБА_4 у якості належного та допустимого доказу сплати ОСОБА_2 коштів ОСОБА_1 за сіно, оскільки згідно ЦК України, виконання сторонами договору купівлі-продажу не може доводитися показаннями свідків.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 500 грн. за послуги повязані з завантаженням та розвантаженням сіна, то в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивач не надав жодного належного та допустимого доказу про те, що ціна за перевезення, завантаження та розвантаження сіна між сторонами погоджувалась окремо.

ОСОБА_1 цього, в матеріалах справи містяться пояснення ОСОБА_1, які він надавав в Гадяцькому РВ, відповідно до яких, він зазначав, що спочатку за сіно він просив 900 грн. та 900 грн. за послуги доставки, але поговоривши з ОСОБА_2 вони зійшлись на загальній сумі у розмірі 1250 грн.

Не підлягають задоволенню і позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 матеріальної і моральної шкоди у подвійному розмірі на підставі ч.2 ст.230 ЦК України, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до ч.1 ст.230 ЦК України сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 не звертався з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу сіна з підстав введення ОСОБА_2 його в оману щодо обставин, які мають істотне значення, враховуючи, що ОСОБА_1 не надав будь яких належних та допустимих доказів про те, що ОСОБА_2 при укладення договору купівлі-продажу сіна застосувала до нього обман, то суд приходить до висновку, що в цій частині позов є недоведеним.

Щодо позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди, то суд приходить до наступного висновку.

У відповідності із ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

За положенням статті 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

Як розяснено у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року №4,під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 2, 3 ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Отже, суд визнає факт заподіяння моральної шкоди діями відповідача ОСОБА_2, а саме не сплатою коштів за сіно у продовж 3 років, проте враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, вважає позовні вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 3000 грн. завищеними, їх розмір не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні. Так, позивачеві були спричинені моральні страждання, що безумовно змінило його нормальний життєвий ритм, що змусило звертатися до суду та правоохоронних органів за захистом своїх порушених прав, проте інших доказів на підтвердження немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, істотності змін в житті, тощо) до суду не надано, а тому керуючись засадами справедливості, добросовісності та розумності, вважає за необхідним стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 500 грн.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням часткового задоволення позову ОСОБА_1, з відповідача ОСОБА_2 також підлягають стягненню понесені ним і документально підтверджені судові витрати, що пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме грошові кошти у розмірі 206 грн. 69 коп.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 3, 4, 8, 10,11, 15, 60, 88, 209, 213, 214, 215, 223 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми матеріальної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 1250 (одна тисяча двісті пятдесят) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 500 (пятсот) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору у розмірі 206 (двісті шість) грн. 69 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через Гадяцький районний суд Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення, особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя - Ю. Б. Прокоп'єва