У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., ХоптиС.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 27 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 29 червня 2006 року між відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Кредитпромбанк» (далі - ПАТ «Кредитпромбанк»), та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит на придбання житлової квартири АДРЕСА_1 у розмірі 78 500 доларів США на строк до 28 червня 2026 року зі сплатою 12,50 % річних. 29 червня 2006 року на забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір, за умовами якого відповідач передав банку в іпотеку вищевказану квартиру, яка належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 29 травня 2006 року. 1 серпня 2011 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду до вказаного кредитного договору, за умовами якої, у тому числі, сторонами було погоджено черговість погашення кредитної заборгованості.

Позивач указував про те, що 26 червня 2013 року на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги ПАТ «Кредитпромбанк» відступило, а товариство прийняло права вимоги по усім кредитним та забезпечувальним договорам укладеним між банком та фізичними особами, у тому числі за кредитним договором від 29 червня 2006 року та іпотечним договором від 29 червня 2006 року, укладеними з відповідачем.

Зазначав про те, що відповідач неналежно виконував взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, на вимоги не реагував, унаслідок чого станом на 28 липня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 986 981 грн 16 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 897 389 грн 11 коп.; заборгованість по сплаті процентів у розмірі 89 592 грн 04 коп.

З урахуванням наведеного ПАТ «Дельта Банк» просило у рахунок погашення заборгованості у розмірі 986 981 грн 16 коп. за кредитним договором від 29 червня 2006 року звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру АДРЕСА_1, шляхом визнання за банком права власності на предмет іпотеки, що передбачено умовами іпотечного договору.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 27 квітня 2016 року, у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк», суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що відповідно до звіту про оцінку майна станом на 21 жовтня 2015 року вартість предмета іпотеки становить 967 715 грн. Заборгованість відповідача по тілу кредиту, станом на 11 лютого 2016 року складала 628 доларів 61 цент США, по відсотках 565 доларів 39 центів США. 14 березня 2016 року відповідач сплатив банку 700 доларів США у погашення кредиту, однак банком уточнений розрахунок заборгованості надано не було. Таким чином, заборгованість відповідача за спірним кредитним договором неспівмірна з вартістю іпотечного майна, тому відмова у зверненні стягнення на предмет іпотеки не завдає банку збитків.

Проте повністюпогодитись із таким висновком судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що 29 червня 2006 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит на придбання житлової квартири АДРЕСА_1 у розмірі 78 500 доларів США на строк до 28 червня 2026 року зі сплатою 12,50 % річних.

29 червня 2006 року на забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір, за умовами якого відповідач передав банку в іпотеку вищевказану квартиру, яка належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 29 травня 2006 року.

1 серпня 2011 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду до кредитного договору від 29 червня 2006 року, за умовами якої, у тому числі, сторонами було погоджено черговість погашення заборгованості за зазначеним вище кредитним договором.

26 червня 2013 року на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги ПАТ «Кредитпромбанк» відступило, а ПАТ «Дельта Банк» прийняло права вимоги по усім кредитним та забезпечувальним договорам укладеним між банком та фізичними особами, у тому числі за кредитним договором від 29 червня 2006 року та іпотечним договором від 29 червня 2006 року, укладеними з ОСОБА_3

ПАТ «Дельта Банк» указувало про те, що ОСОБА_3 неналежно виконував взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, на вимоги не реагував, унаслідок чого станом на 28 липня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 986 981 грн 16 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 897 389 грн 11 коп.; заборгованість по сплаті процентів у розмірі 89 592 грн 04 коп.

Отже, відповідно до положень ст. ст. 512, 513 ЦК України ПАТ «Дельта Банк» набуло права вимоги, як новий кредитор, до ОСОБА_3 за кредитним договором від 29 червня 2006 року та іпотечним договором від 29 червня 2006 року.

Судом також установлено, що у п. 6.2. кредитного договору сторони передбачили, що у разі недотримання позичальником умов цього договору банк має право вимагати дострокового його розірвання, припинення надання кредитів у рамках кредитної лінії, повернення одержаних кредитів, сплати нарахованих процентів за користування ними, відшкодування збитків, завданих банку унаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов цього договору, а у разі невиконання позичальником цих вимог звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Таким чином, суди у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України належним чином не дослідили, чи не повинна обраховуватись заборгованість відповідача за весь кредит, оскільки банк набув право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту у зв'язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов'язань за кредитним договором щодо оплати кредиту щомісячно і за невиконання якого наступає право кредитора реалізувати наведені вище положення ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Згідно з п. 4.2. іпотечного договору іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на майно у випадку порушення іпотекодавцем умов кредитного договору.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з ч. 3 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, щосуд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Законодавством не передбачено такої підстави для відмови в задоволенніпозову про звернення стягнення на предмет іпотеки як неспівмірність заборгованості за основним зобов'язанням з вартістю майна, переданого в іпотеку в рахунок забезпечення належного його виконання.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові № 6-340цс15 від 4 листопада 2015 року, яка у силу ст. 360-7 ЦПК Україниє обов'язковою для усіх судів України.

Таким чином, суди у порушення вищевказаних положень закону та вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України дійшли передчасного висновку про відмову у задоволенні позову банку на підставі не співмірності поточної заборгованості відповідача за спірним кредитним договором з вартістю майна, переданого в іпотеку, оскільки чинним законодавством не передбачено такої підстави для відмови узадоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Крім того, суди належним чином не визначилися з сумою заборгованості відповідача за кредитним договором, не врахували, що внаслідок неналежного виконання умов договору розмір кредитної заборгованості постійно зростає відповідно до умов договору.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значеннядля правильного вирішення справи, не встановлені, судові рішення не можуть вважатись законними й обґрунтованими, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягають частковому скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 27 квітня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта