Справа № 191/4855/16-ц
Провадження № 2/191/1505/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2016 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Бондаренко Г.В.

при секретарі - Силкіної О.Г.

згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України, без фіксації судового засідання технічними засобами, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Садівниче товариство «Калина», про визнання права власності на земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Садівниче товариство «Калина», про визнання права власності на земельну ділянку. Позов обґрунтований тим, що позивач являється членом садівничого товариства «Калина», яке розташоване на території Новогнідської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області. 28.08.1996р. зазначеному садівничому товариству була надана в колективну власність земельна ділянка площею 8,5 га на підставі рішення виконкому Новогнідської сільської ради Синельниківського району від 08.08.1996р. за №256 для ведення садівництва, що підтверджується державним актом на право колективної власності на землю НОМЕР_3 від 28/08/1996р. Зазначена земельна ділянка була передана безоплатно в колективну власність садівничого товариства.

Відповідно до плану користування, позивачці надана земельна ділянка №112, загальною площею 0,0830 га кадастровий номер НОМЕР_2, із земель, що знаходяться в колективній власності садівничого товариства. Відповідно до протоколу №1 зборів членів садівничого товариства «Калина» від 09.04.2012р. зборами було прийнято рішення про передачу у власність члену садівничого товариства «Калина» ОСОБА_1 вказаної земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва із земель колективної власності садівничого товариства «Калина». Позивачка при зверненні до відповідача із заявою про реєстрацію права власності на земельну ділянку отримала Рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №31108826 від 26.08.2016р., в зв'язку з тим, що заявником не подано документів, що підтверджують набуття права на земельну ділянку. Таким чином, позивачка вважає, що її спір підлягає захисту в зв'язку з невизнанням права власності іншою особою відповідно до ст. 392 ЦК України, посилаючись також на відсутність в чинному законодавстві України порядку передачі земельної ділянки у власність громадян із земель колективної власності, а також відсутність прямої заборони в реєстрації таких прав власності, а отже вбачає порушення її прав саме з боку відповідача. Позивачка просила суд визнати за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) право власності на земельну ділянку №112 загальною площею 0,0830 га, кадастровий номер НОМЕР_2, для ведення індивідуального садівництва, яка розташована на території Новогнідської сільської ради Синельниківського району.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином. Представник позивача до початку розгляду справи до суду надав заяву в якій просить розглянути справу без участі позивача, представника позивача, позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити.

Відповідач Державний реєстратор прав на нерухоме майно ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, до суду надала заву в якій просить справу розглядати без її участі.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Садівниче товариство «Калина» в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки до суду не повідомив.

Судом ухвалено про розгляд справи за відсутності сторін, а судове рішення ухвалюється на підставі наявних в справі доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані суду письмові докази у їх сукупності, встановив наступне.

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовними вимогами про визнання права власності на земельну ділянку до Державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_2, зазначила третю особу, яка не заявляє самостійних вимог: Садівниче товариство «Калина».

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленого цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Розгляд і вирішення справ в судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1-3 ст.10 ЦПК України).

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60, 61 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до п.11 Постанови Пленуму ВС України від 18.12.2009 N 14 « Про судове рішення у цивільній справі», зазначено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав,свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Позивач звернувся з вимогами про визнання права власності до Державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_2 Синельниківської районної державної адміністрації, однак вказаний державний орган, а тим більше фізична особа, що підготувала рішення про відмову у державній реєстрації прав та обтяжень, не являється власником спірної земельної ділянки, а наділена лише реєстраційними функціями відповідно до положень ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ч. 3 ст. 152 ЗК України одним із захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки є визнання прав.

Разом з тим, суд враховує наступне:

З 01 січня 2002 р. набрав чинності Земельний Кодекс України .

Відповідно до ст. 125 Земельного Кодексу України (з 01 січня 2002 року) право користування земельною ділянкою виникало після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи права користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а з 02 травня 2009 року - право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав .

Крім того, ст. 126 Земельного Кодексу України, в редакції , яка була чинною на час прийняття рішеннязборами членів садівничого товариства «Калина» від 09.04.2012р. , було передбачено, що - право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Згідно з частиною 2 ст.126 ЗК України в редакції станом на 09.04.2012 р.- право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: а) цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; б) свідоцтвом про право на спадщину.

Відповідно до ч.1 ст. 79-1 ЗК України, яка введена в дію з 01.01.2013 року на підставі Закону №3613-VI - формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Згідно з ч.2. ст. 79-1 ЗК України - формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Формування земельних ділянок шляхом поділу та об'єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок. ( ч.3,4,5,6 .ст. 79-1 ЗК України).

Крім того суд враховує те, що згідно з п.2 Перехідних та прикінцевих положень Закону України « Про державний земельний кадастр» (Закон №3613-VI від 07.07.2011 р.) - земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).

З копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 08.04.2014 р., який позивач надала до матеріалів справи вбачається, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки загальною площею 0,0830 га кадастровий номер НОМЕР_2 в натурі на місцевості була виготовлена 17.03.2014 року ТОВ « НВФ « ГЕОІНФО».

Отже, станом на 09.04.2012 року, на момент прийняття рішення загальними зборами СТ « Калина» - земельна ділянка не була сформована, відповідно не було підстав для видачі позивачу державного акту про право власності на землю , в порядку передбаченому Земельним кодексом України , який діяв до 23.08.2013 р., до моменту набрання чинності Законом України « Про державний земельний кадастр» (Закон №3613-VI від 07.07.2011 р.).

Також, суд приймає до уваги те, що у копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-014 від 08.04.2014 року вказано, що земельна ділянка загальною площею 0,0830 га кадастровий номер НОМЕР_2 відноситься до державної форми власності ( а.с.14).

У ч. 1 ст. 15 ЦК України закріплюється право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (ст. 13), захист прав і свобод людини і громадянина здійснюється судом (ч. 1 ст. 55).

Отже, при зверненні до суду позивач не зазначив хто саме є власником спірної земельної ділянки на дату подачі позову, та з урахуванням обраного ним способу захисту не визнаного права- не вірно визначив відповідача по справі.

Відповідно до норм ст.33 ЦПК України суд першої інстанції не наділений повноваженнями за власної ініціативи залучати іншого відповідача або змінювати відповідача.

З урахуванням встановлених судом обставин , обраного позивачем способу захисту та його правових підстав- суд вважає, що позовна заява ОСОБА_1 про визнання права власності на земельну ділянку є не обґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.ст.10,11, 60, 88, 197, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У позові ОСОБА_1 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Садівниче товариство «Калина», про визнання права власності на земельну ділянку - відмовити у повному обсязі.

На рішення протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області може бути подано апеляційну скаргу. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Г. В. Бондаренко