У Х В А Л А

іменем україни

08 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О. П.,

суддів: Дербенцевої Т. П., Попович О. В.,

Остапчука Д. О., Савченко В. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 20 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк»), посилаючись на неналежне виконання ОСОБА_3 умов кредитного договору від 03 червня 2008 року № СL51511, звернулося до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнень просило стягнути з останнього на свою користь заборгованість за вказаним договором у розмірі 117 139 грн 50 коп.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 20 жовтня 2015 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором від 03 червня 2008 року № СL 51511 у розмірі 117 139 грн 50 коп., із яких: 21 079 грн 09 коп. - заборгованість за кредитом, 9 210 грн 09 коп. - заборгованість за відсотками та 86 853 грн 32 коп. - підвищені відсотки.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалені у справі судові рішення просить скасувати та ухвалити нове рішення.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив із того, що п. 5.6 кредитного договору сторонами погоджено термін виконання основного зобов'язання до 10 травня 2011 року, а 31 серпня 2009 року угодою про припинення зобов'язань за кредитним договором сторони продовжили строк дії договору до 10 серпня 2011 року. Оскільки строк позовної давності неодноразово переривався внаслідок повернення позовної заяви та залишення позову без розгляду, то звернувшись до суду з позовом у липні 2014 року, позивач не пропустив строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України. Оскільки відповідач належним чином не виконував умови кредитного договору, тому позивач має право на повернення суми заборгованості за кредитом з урахуванням відсотків за користування кредитом.

Проте з такими висновками судів повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 03 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № СL51511, згідно з умовами якого останній отримав кредит у сумі 27 тис. грн зі сплатою 36 % річних та підвищених відсотків у розмірі 108 % річних із кінцевим терміном повернення 10 травня 2011 року.

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Обґрунтовуючи підстави позову, ПАТ «Універсал Банк» посилалось на те, що ОСОБА_3 зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконував, унаслідок чого станом на 15 квітня 2014 року виникла заборгованість у сумі 117 139 грн 50 коп., яка складається із: 21 079 грн 09 коп. заборгованості за кредитом, 9 210 грн 09 коп. заборгованості за відсотками та 86 853 грн 32 коп. підвищених відсотків, яку позивач просив стягнути на свою користь.

За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов᾽язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Вирішуючи спір по суті та ухвалюючи рішення про задоволення позову, суди виходили із того, що внаслідок неодноразового повернення позивачу позовної заяви та залишення його позову без розгляду строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України, переривався, тому звернувшись до суду з позовом у липні 2014 року банк діяв у межах трирічного строку позовної давності.

Також апеляційний суд виходив із того, що 31 серпня 2009 року, уклавши угоду про припинення зобов'язань за кредитним договором від 03 червня 2008 року № СL 51511, сторони змінили термін виконання зобов'язання за вказаним договором до 10 серпня 2011 року.

У той же час зі змісту вказаної угоди вбачається, що підписанням цієї додаткової угоди сторони погодили можливість припинення зобов'язань позичальника за основним договором, за умови повного виконання всіх вказаних зобов'язань позичальника. Зокрема, позичальник зобов'язаний в період з 31 серпня 2009 року по 10 серпня 2011 року включно сплатити кредитору грошову суму в розмірі 15 243 грн 80 коп. (п. 2 угоди).

На порушення приписів ст. ст. 212, 303 ЦПК України апеляційний суд не звернув уваги на те, що п. 6.6 кредитного договору сторони погодили порядок зміни строку виконання основного зобов'язання, відповідно до якого кредитор має право вимагати від позичальника достроково погасити кредит до настання остаточного строку/терміну погашення, а позичальник зобов'язується на письмову вимогу кредитора достроково погасити кредит в повному обсязі та сплатити нараховані проценти за користування кредитом, нараховану неустойку та інші платежі й нарахування за цим договором (якщо мають місце), що підлягають сплаті позичальником на користь кредитора, але не пізніше 30 календарних днів з дати одержання такої вимоги кредитора, в одному з наступних випадків, у тому числі: затримання сплати частини кредиту та/або процентів за його користування принаймі за один календарний місяць (пп 6.6.1); несплата позичальником більш ніж одного щомісячного платежу, що перевищує 5 % суми кредиту (пп. 6.6.3).

З огляду на це висновок апеляційного суду про те, що вказаною угодою сторони змінили строк виконання основного зобов'язання до 10 серпня 2011 року є помилковим, оскільки суперечить змісту вказаної угоди та умовам кредитного договору.

Вирішуючи спір по суті, суди не з'ясували, коли позичальником було здійснено останній платіж та з якого часу з урахуванням п. 6.6 кредитного договору настав строк виконання основного зобов'язання.

Від з'ясування зазначених обставин залежить встановлення початку перебігу строку позовної давності.

Крім того, вирішуючи спір по суті, суди вважали, що строк позовної давності переривався, оскільки ухвалами Оболонського районного суду м. Києва 26 липня 2013 року у справі № 2-756/3650/13 та Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 вересня 2013 року у справі № 362/5499/13-ц позовна заява ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_3 була повернута заявнику для подання до належного суду, а ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 липня 2014 року у справі № 362/6037/13-ц позов ПАТ «Універсал Банк» було залишено без розгляду.

У той же час суди не звернули уваги на те, що цього ж дня ПАТ «Універсал Банк» знову звернулося до суду з аналогічним позовом і ухвалою судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 серпня 2014 року було відкрито провадження у даній справі.

Крім того, згідно зі ст. 265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу строку позовної давності.

З огляду на зазначене та за відсутності в матеріалах справи заяви позивача про поновлення строку позовної давності з наведенням поважності причин його пропуску та наявності заяви відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності висновки судів про задоволення позову є передчасними.

Порушення судами при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому ухвалені у справі судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу вимог ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_3, задовольнити частково.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 20 жовтня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. П. Касьян

Судді: Т. П. Дербенцева

Д. О. Остапчук

О. В. Попович

В. О. Савченко