АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1646/16 Справа № 174/914/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Романюк М.М., Котушенко С.П.

при секретарі Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 05 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про захист прав споживача,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2015 року позивачка звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 18.01.2015 року до неї в квартиру у м. Вільногірську Дніпропетровської області прийшла представник виробника металопластикових конструкцій та запропонувала встановити на балкон металопластикові вікна. Позивач підписала договір «індивідуального номеру замовлення GР-1788L» від 18.01.2015 року, однак з боку ФОП ОСОБА_3 цей проект договору підписаний не був, містилася тільки печатка. Після цього позивачу запропонували укласти кредитний договір з ПАТ «Акцент-Банк» № АВН0RG126510383, позивач підписала заяву позичальника коштів. 22.01.2015 року ОСОБА_2 направила поштою заяви відповідачам про розірвання вищезазначених договорів. ПАТ «Акцент-Банк» її заяву отримав, а ФОП ОСОБА_3 - не отримала. В подальшому позивачка звернулася до суду з позовом в якому просила визнати правочини недійсними. Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 01.04.2015 року, яке набрало законної сили 19.05.2015 року, у задоволенні позову було відмовлено, суд встановив, що вказані договори є неукладеними і нікчемними. Однак, попри встановлення судом факту нікчемності договорів, ПАТ «Акцент-Банк» вимагає повернення кредиту. Тому позивачка просила суд визнати договір «індивідуального номеру замовлення GР-1788L» від 18.01.2015 року, оформлений з ФОП ОСОБА_3 розірваним з 22.01.2015 року; визнати договір споживчого кредиту №АВН0RG126510383 від 18.01.2015 року, оформлений з ПАТ «Акцент-Банк» розірваним з 22.01.2015 року; стягнути з ФОП ОСОБА_3 на користь ПАТ «Акцент-Банк» 12920,0 грн., одержаних згідно розірваного кредитного договору №АВН0RG126510383 від 18.01.2015 року.

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 05 листопада 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ПАТ «Акцент-Банк» про захист прав споживача шляхом розірвання договорів, про стягнення грошової суми відмовлено в повному обсязі; вирішено питання щодо судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 18.01.2015 року ОСОБА_2 оформила договір про виконання робіт «індивідуальний номер замовлення GР-1788L» із ФОП ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4, згідно свідоцтва про шлюб серії І-КИ №287000, виданого 29.08.2014 року). За умовами вказаного договору позивачка замовила виготовлення ПВХ конструкцій металопластикових вікон на загальну суму 12920,0 грн.

Відповідно до пунктів 1.2 та 3.1, 3.2 договору про виконання робіт «індивідуальний номер замовлення GР-1788L» від 18.01.2015 року, замовник зобов'язався оплатити вартість виробів, прийняти готові вироби та після виконання пункту 3.1 договору виконавець зобов'язався передати у власність замовника виготовлені вироби протягом 21 робочих днів з моменту укладення договору.

Згідно п. 3.5 замовник сповіщається про передачу виготовлених виробів за добу.

Пунктом 3.6 договору передбачено, що виконавець має право на дострокову передачу виробів по договору.

За п.7.6 договору замовник повідомлений про неможливість розірвання договору згідно доповнення №3 до Постанови Кабінету Міністрів України від 19.03.1994 року №172, затвердженого переліку товарів належної якості, які не підлягають обміну та поверненню. В договорі зазначено, що, відповідно до зазначеного переліку, скло нарізане чи розкроєне під розмір, вказаний покупцем (замовником), поверненню не підлягає. ПВХ конструкції, виготовлені на замовлення і під розмір замовника, враховуючи ст. 184 ЦК України, є річчю визначеною індивідуальними ознаками, незамінною.

Також встановлено, що 18.01.2015 року ОСОБА_2 оформила договір споживчого кредиту з ПАТ «Акцент-Банк» на суму 12920,0 грн., з відсотковою ставкою 0,12% річних, на строк по 17.01.2018 року (а.с. 5).

Пунктом 9 вказаного договору споживчого кредиту передбачено, що кредит надано для оплати товару шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок ОСОБА_4 (прізвище після укладення шлюбу ОСОБА_3).

Судом встановлено, що, в порядку виконання умов даного договору споживчого кредиту, 18.01.2015 року банк перерахував на рахунок ОСОБА_4 (прізвище після укладення шлюбу ОСОБА_3) 11563,40 грн., що стверджується відповідним меморіальним ордером від 18.01.2015 року, копія якого долучена до матеріалів справи.

Згідно змісту позовної заяви, 22.01.2015 року ОСОБА_2 направила на адреси кожного з відповідачів заяви про розірвання договору «індивідуальний номер замовлення GР-1788L» від 18.01.2015 року та договору споживчого кредиту № АВН0RG126510383 від 18.01.2015 року, відповідно.

Відповідачка ФОП ОСОБА_3 зазначену заяву не отримала, що визнано позивачкою у судовому засіданні. Конверт із заявою про розірвання договору про виконання робіт «індивідуальний номер замовлення GР-1788L» від 18.01.2015 року був повернутий позивачці за закінченням терміну зберігання (а.с. 14, 15, 18, 41).

Відповідач ПАТ «Акцент-Банк» заяву ОСОБА_2 отримав 28.01.2015 року та надав позивачці відповідь з інформацією про необхідність погашення боргу за кредитним договором №АВН0RG126510383 від 18.01.2015 року (а.с. 16, 17, 19).

Згідно копії акту приймання-передачі замовлення, ФОП ОСОБА_3 виготовила передбачені договором про виконання робіт «індивідуальний номер замовлення GР-1788L» металопластикові конструкції, але ОСОБА_2 виготовлені вироби не отримала та акт не підписала, що визнано сторонами в судовому засіданні (а.с. 37).

Листом від 08.04.2015 року ФОП ОСОБА_3 повідомила ОСОБА_2 про те, що замовлення виконано, виріб особисто замовником не прийнято, тому металопластикові конструкції знаходяться на зберіганні у ФОП ОСОБА_3 Вказаний лист отримано позивачкою 10.04.2015 року (а.с. 38 - 40).

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представником відповідача ФОП ОСОБА_3 визнано факт знаходження, на час розгляду справи, виготовлених за договором «індивідуальний номер замовлення GР-1788L» металопрастикових конструкцій на зберіганні у ФОП ОСОБА_3, що стверджується журналом та звукозаписом судового засідання суду апеляційної інстанції. Наведені доводи представника відповідачки позивачкою у судовому засіданні суду апеляційної інстанції не оспорювались, що стверджується журналом та звукозаписом процесу.

Колегія звертає увагу, що правовими підставами свого позову позивачка вказала положення ст.ст. 10, 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Так, ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», з відповідними змінами та доповненнями на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася.

Частиною 1 ст. 11 вищевказаного Закону передбачено, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Згідно ч. 6 зазначеної статті споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Відкликання згоди оформлюється письмовим повідомленням, яке споживач зобов'язаний подати особисто чи через уповноваженого представника або надіслати кредитодавцю до закінчення строку, зазначеного в абзаці першому цієї частини. З відкликанням згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту споживач повинен одночасно повернути кредитодавцю кошти або товари, одержані згідно з договором. Споживач також сплачує відсотки за період між моментом одержання коштів та моментом їх повернення за ставкою, встановленою в договорі.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, колегія дійшла висновку, що умовадоговору споживчого кредиту №АВН0RG126510383 від 18.01.2015 року про перерахування коштів на рахунок ОСОБА_4 (прізвище після укладення шлюбу ОСОБА_3) у сумі 11563,40 грн. виконана банком 18.01.2015 року, що стверджується наведеними вище доказами. Тобто виконання здійснене до направлення 22.01.2015 року ОСОБА_2 на адресу банка заяви про відкликанням згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту.

Отже, споживачем ОСОБА_2 не виконано вимогу ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо обов»язку повернути кредитодавцю кошти за договором одночасно з відкликанням згоди на його укладення.

Доводи апелянта ОСОБА_2 про те, що особисто вона кошти за договором споживчого кредиту не отримувала не свідчатьпро відсутність у неї обов»язку виконувати вказані вище вимоги ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки в договорі споживчого кредиту №АВН0RG126510383 від 18.01.2015 року передбачено умову про безготівкове перерахування коштів на рахунок ОСОБА_4 (прізвище після укладення шлюбу ОСОБА_3).

Отже, місцевий суд дійшов правильного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги щодо визнання договору споживчого кредиту №АВН0RG126510383 від 18.01.2015 року розірваним з 22.01.2015 року.

Враховуючи викладене вище, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, колегія дійшла висновку, що позивачкою не спростовано доводів відповідачки ФОП ОСОБА_3 про неотримання протягом 21 робочого дня, з часу оформлення договору «індивідуального номеру замовлення GР-1788L» від 18.01.2015 року (п. 3.2 договору), повідомлення від замовника ОСОБА_2 про відмову від договору на виконання робіт. У судовому засіданні суду апеляційної інстанції клопотань про надання доказів чи витребування їх судом позивачкою не заявлено.

Враховуючи положення ст. 184 ЦК України, ПВХ конструкції, виготовлені на замовлення і під розмір замовника, є річчю визначеною індивідуальними ознаками, незамінною.

Згідно додатку №3 «Перелік товарів належної якості, що не підлягають обміну (поверненню)» до Постанови Кабінету Міністрів України від 19.03.1994 року №172 «Про реалізацію окремих положень Закону України «Про захист прав споживачів», з відповідними змінами та доповненнями станом на час виникнення спірних правовідносин, - до зазначеного переліку внесено, зокрема, лінійний та листковий металопрокат, трубна продукція, пиломатеріали, погонажні (плінтус, наличник), плитні матеріали (деревноволокнисті та деревностружкові плити, фанера) і скло, нарізані або розкроєні під розмір, визначений покупцем (замовником).

Приймаючи до уваги наведене, зважаючи на зміст пункту 7.6 договору «індивідуальний номер замовлення GР-1788L» від 18.01.2015 року, де зазначено про неможливість повернення замовнику виготовленого товару належної якості; враховуючи, що позивачкою не заперечується факт виготовлення відповідачкою ФОП ОСОБА_3 замовлених металопластикових вікон належної якості, які, зокрема, містять нарізані під розмір замовника скло і ПВХ-матеріал, - місцевий суд дійшов правильного, обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про визнання розірваним з 22.01.2015 року договору «індивідуальний номер замовлення GР-1788L» від 18.01.2015 року.

Колегія звертає увагу, що позивачкою не оспорюються факти особистого підписання нею вищевказаних договорів, що стверджується журналом та звукозаписом судового засідання суду апеляційної інстанції.

Крім того, рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 01.04.2015 року у справі №174/150/15ц відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_3, ПАТ «Акцент-Банк» про визнання нікчемним договору «індивідуального номеру замовлення GР-1788L» від 18.01.2015 року та відмовлено у визнанні недійсним договору споживчого кредиту №АВН0RG126510383 від 18.01.2015 року. У мотивувальній частині вказаного рішення встановлено факти неукладення та нікчемності кожного з оспорюваних правочинів. Зазначене рішення районного суду набрало законної сили, в апеляційному прядку не оскаржувалось, має преюдиціальне значення для справи, яка розглядається (викладене стверджується матеріалами цивільної справи №174/150/15ц Вільногірського міського суду Дніпропетровської області, що оглянута у судовому засіданні суду апеляційної інстанції).

Отже, позовні вимоги про визнання тих самих договорів розірваними суперечать фактам, які встановлені судовим рішенням від 01.04.2015 року у цивільної справи №174/150/15ц Вільногірського міського суду Дніпропетровської області.

Зважаючи на відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання договорів розірваними, не підлягає задоволенню і похідна позовна вимога щодо стягнення з ФОП ОСОБА_3 на користь ПАТ «Акцент-Банк» 12920,0 грн., одержаних на підставі договору споживчого кредиту №АВН0RG126510383 від 18.01.2015 року.

Колегія звертає увагу, що позивачка не позбавлена права звернення до суду для захисту своїх прав та законних інтересів за іншими правовими підставами.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, приймаючи до уваги положення ст. 303, ч. 2 ст. 308 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення є справедливим і правильним по суті, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 05 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді