У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2016 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ДемяносовМ.В., розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Туристична компанія «Анекс Тур» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 09 лютого 2016 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 31 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Туристична компанія «Анекс Тур», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Мережа агенцій «Гарячі тури», фізична особа-підприємець ОСОБА_3, про захист прав споживача шляхом розірвання договору, стягнення збитків та пені,

в с т а н о в и в:

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 28 квітня 2015 року між позивачем та TOB «Туристична компанія «Анекс Тур», від імені якого на підставі субагентського договору від 16 серпня 2012 року № 000008, укладеного між туроператором та TOB «Мережа агенцій «Гарячі тури», та франчайзингового договору, укладеного з TOB «Мережа агенцій «Гарячі тури», діяла ФОП ОСОБА_4, було укладено договір на туристичне обслуговування № 1504-26. Позивач на виконання своїх зобов'язань по договору вніс 28 квітня 2015 року ФОП ОСОБА_4 передплату за тур у розмірі 30 360 грн, а 12 червня 2015 року - 28 310 грн, оплативши таким чином повністю вартість туристичних послуг у розмірі 58 670 грн, з яких остання перерахувала турагенту 50 471 грн.

Разом з тим, за декілька днів до запланованої поїздки позивачу було повідомлено про анулювання замовленого ним відповідно до договору на туристичне обслуговування туру через невиконання TOB «Мережа агенцій «Гарячі тури» обов'язків за договором з туроператором. Позивач неодноразово звертався до турагента, в якого була придбана ним туристична послуга, та туроператора з вимогою повернути сплачені ним кошти, однак відповіді не надійшло.

Ураховуючи наведене, позивач просив розірвати договір на туристичне обслуговування № 1504-26, укладений сторонами 28 квітня 2015 року, стягнути з відповідача у відшкодування матеріальних збитків 117 340 грн та пеню в розмірі 227 052 грн 90 коп.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 09 лютого 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Розірвано договір на туристичне обслуговування № 1504-26, укладений 28 квітня 2015 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Туристична компанія «Анекс Тур».

Стягнуто з ТОВ «Туристична компанія «Анекс Тур» на користь ОСОБА_2 у відшкодування матеріальних збитків 117 340 грн та пеню у розмірі 227 052 грн 90 коп.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 31 травня 2016 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 09 лютого 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Туристична компанія «Анекс Тур» на користь ОСОБА_2 збитки у розмірі 50 471 грн.

У решті позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ТОВ «Туристична компанія «Анекс Тур» просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 20 Закону України «Про туризм» за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, турагент) за встановлену договором плату зобов'язується забезпечити надання за замовленням іншої сторони (туриста) комплексу туристичних послуг (туристичний продукт).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно із ч. 5 ст. 653 ЦК України, якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про туризм» порушеннями законодавства в галузі туризму є порушення умов договору між туристом і суб'єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг.

Частиною 1 статті 33 Закону України «Про туризм» встановлено, що суб'єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов'язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно із частинами першою та другою статті 32 Закону України «Про туризм» за неналежне виконання своїх зобов'язань туроператор, турагент, інші суб'єкти туристичної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, визначену в договорі відповідно до чинного законодавства. Розмір майнової відповідальності туроператора, турагента чи іншого суб'єкта туристичної діяльності не може перевищувати фактично завданих замовнику збитків з їх вини.

Відповідно до ст. 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Згідно із ч. 13 ст. 20 Закону України «Про туризм» права й обов'язки, відповідальність сторін та інші умови договору між туроператором і турагентом визначаються відповідно до загальних положень про агентський договір, якщо інше не передбачено договором між ними, а також цим Законом.

Агентські відносини регулюються главою 31 Господарського кодексу України, відповідно до частин першої, другої статті 297 якого за агентським договором одна сторона (комерційний агент) зобов'язується надати послуги другій стороні (суб'єкту, якого представляє агент) в укладенні угод чи сприяти їх укладенню (надання фактичних послуг) від імені цього суб'єкта і за його рахунок. Агентський договір повинен визначати сферу, характер і порядок виконання комерційним агентом посередницьких послуг, права та обов'язки сторін, умови і розмір винагороди комерційному агентові, строк дії договору, санкції у разі порушення сторонами умов договору, інші необхідні умови, визначені сторонами.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 03 липня 2013 року (справа № 6-42цс13), майнову відповідальність несе суб'єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, порушив умови договору між туристом і суб'єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг, та за вини якого замовнику (туристу) завдано збитків.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача до TOB «Туристична компанія «Анекс Тур», як Туроператора, про розірвання договору на туристичне обслуговування, стягнення вартості сплачених туристичних послуг, які не були надані, та стягнення пені за ненадання послуг, є обґрунтованими та доведеними.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції й ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України, враховуючи те, що позивач не отримав від TOB «Туристична компанія «Анекс Тур» послуги, передбачені договором на туристичне обслуговування, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з TOB «Туристична компанія «Анекс Тур» завданих збитків на користь позивача.

Доводи скарги висновки судів не спростовують та не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, крім того, зводяться до оцінки доказів, їх належності та допустимості, проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Туристична компанія «Анекс Тур» у відкритті касаційного провадження на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 09 лютого 2016 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 31 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Туристична компанія «Анекс Тур», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Мережа агенцій «Гарячі тури», фізична особа-підприємець ОСОБА_3, про захист прав споживача шляхом розірвання договору, стягнення збитків та пені.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ М.В.Демяносов