Справа №592/8850/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/863/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Сибільової Л. О.,

суддів - Дубровної В. В. , Криворотенка В. І.

за участю секретаря судового засідання- Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, поданою його представником ОСОБА_4,

на заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 лютого 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_5 до приватного науково-виробничого підприємства «Промтехнус», ОСОБА_3 про зобовязання вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

10 вересня 2015 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що він з 24 січня 2001 року є засновником приватного науково-виробничого підприємства «Промтехнус». Рішенням засновника підприємства від 05 вересня 2012 року відповідач ОСОБА_3 був призначений на посаду директора ПНВП «Промтехнус» з 06 вересня 2012 року.

З 24 січня 2001 року до 05 вересня 2012 року підприємство займалось виробничою діяльністю, набувало у власність верстати, інструмент, оргтехніку та інші матеріальні цінності, вартість яких на момент призначення ОСОБА_3 на посаду складала 3 000 000 грн.

З призначенням директора підприємства на посаду його як засновника було незаконно обмежено у правах власника, забрані установчі документи та печатка, була створена неможливість працювати в офісі підприємства за адресою м. Суми, вул. Черепіна, 29, оглянути виробництво, документи та майно. Всі рішення щодо господарської діяльності підприємства, в тому числі і продаж майна, виконувались без відома власника.

За обставин втрати довіри до призначеного керівника засновник склав статут в новій редакції, зареєстрований державним реєстратором юридичних та фізичних осіб - підприємців реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції 22 грудня 2014 року за номером запису 8003885 із змінами, які є невідємною частиною статуту ПНВП «Промтехнус» та викладені у додатку до статуту.

04 травня 2015 року ОСОБА_3 звернувся з письмовою заявою до нього як фінансового директора підприємства, в якій просив звільнити його з посади директора за власним бажанням з 20 травня 2015 року, провести розрахунок за фактично відпрацьований час, видати копію наказу про звільнення з роботи та трудову книжку. Після надсилання заяви ОСОБА_3 фактично продовжував виконувати функції директора та не залишив підприємство.

На протязі 2014-2015 років засновник підприємства ОСОБА_5 неодноразово вимагав від директора ПНВП «Промтехнус» провести інвентаризацію майна підприємства та надати звіт про його діяльність. 16 червня 2015 року він як засновник письмово звернувся до директора з вимогою провести інветаризацію матеріальних цінностей та надати копії трудових контрактів з працівниками підприємства та підписаних наказів про прийняття їх на роботу; штатний розклад підприємства та інформацію про сплату заробітної плати; копію наказу про прийняття директора на роботу та трудовий контракт з ним; копію договору оренди виробничого приміщення з його власником та інформацію про сплату орендної плати; інформацію щодо укладених контрактів з партнерами підприємства; інформацію щодо наявного обладнання (станків, обладнання, тощо ).

Вимоги засновника були залишені директором підприємства без задоволення, не була проведена інвентаризація матеріальних цінностей та аудит підприємства, у результаті чого позивач позбавлений законного права повного контролю за власним підприємством, не має можливості ознайомитись з його балансом, активами та зобовязаннями, у тому числі по оплаті праці найманих працівників та по сплаті податків та обов'язкових платежів. Засновнику нічого не відомо про майно підприємства та стан його господарської діяльності.

При цьому посилався на ст. 65 ГК України, згідно якої управління підприємством здійснюється відповідно до його установчих документів на основі поєднання прав власника щодо господарського використання свого майна і участі в управлінні трудового коллективу; власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів.

На обґрунтування позову посилався також на положення п. п. 5.5, 9.5, 9.9, 9.12 Статуту підприємства, згідно яких відповідальність за загибель чи пошкодження майна, що є власністю підприємства або передане йому в користування, несе підприємство в особі директора; засновник має право повного контролю господарської діяльності підприємства, діяльності директора та головного бухгалтера (бухгалтера) та має право будь-коли провести перевірку або аудиторську перевірку діяльності підприємства та його працівників; між директором та засновником укладається трудовий контракт; прийом та звільнення директора з посади здійснюється за рішенням засновника; перед звільненням директора проводиться аудиторська перевірка діяльності підприємства, інвентаризація матеріальних цінностей, перевірка дотримання кадрової політики згідно цього Статуту; директор зобов'язаний виконувати вказівки та рішення засновника; не чинити дій, що обмежують права засновника; на вимогу засновника негайно надати йому будь - яку документацію підприємства, договори, бухгалтерську документацію для ознайомлення або здійснення аудиту.

Посилався на ст. 10 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", згідно якої для забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства зобов'язані проводити інвентаризацію активів і зобов'язань, під час якої перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан і оцінка; об'єкти і періодичність проведення інвентаризації визначаються власником (керівником) підприємства, крім випадків, коли її проведення є обов'язковим згідно з законодавством.

Зазначав, що п. п. 4, 5, ч. 3 п. 7 Положення про інвентаризацію активів та зобовязань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02 вересня 2014 року № 879, проведення інвентаризації забезпечується власником (власниками) або уповноваженим органом (посадовою особою), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів (далі - керівник підприємства), який створює необхідні умови для її проведення, визначає обєкти, періодичність та строки проведення інвентаризації, крім випадків, коли проведення інвентаризації є обовязковим. У цих випадках визначені на підприємстві строки проведення інвентаризації не можуть перевищувати строків, визначених цим Положенням.

Інвентаризація проводиться з метою забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства, час інвентаризації активів і зобовязань перевіряються документально, підтверджуються їх наявність, стан, відповідність критеріям визнання і оцінка. При цьому забезпечуються: виявлення фактичної наявності активів та перевірка повноти відображення зобовязань, коштів цільового фінансування, витрат майбутніх періодів; установлення лишку або нестачі активів шляхом зіставлення фактичної їх наявності з даними бухгалтерського обліку.

Проведення інвентаризації є обов'язковим у разі зміни матеріально відповідальних осіб, а також у разі зміни керівника колективу.

Згідно п. 1 розділу ІІ Положення "Організація та основні правила проведення інвентаризації" для проведення інвентаризації на підприємстві розпорядчим документом керівника підприємства створюється інвентаризаційна комісія з представників апарату управління підприємства, бухгалтерської служби (представників аудиторської фірми, централізованої бухгалтерії, субєкта підприємницької діяльності - фізичної особи, яка здійснює ведення бухгалтерського обліку на підприємстві на договірних засадах, та досвідчених працівників підприємства, які знають обєкт інвентаризації, ціни та первинний облік (інженери, технологи, механіки, виконавці робіт, товарознавці, економісти, бухгалтери). Інвентаризаційну комісію очолює керівник підприємства (його заступник) або керівник структурного підрозділу підприємства, уповноважений керівником підприємства.

У тих випадках, коли бухгалтерський облік ведеться безпосередньо керівником підприємства, інвентаризаційну комісію очолює керівник підприємства.

Розділом ІІ Положення регулюються проведення інвентаризації дебіторської та кредиторської заборгованості (п.7 розділу), здійснення якої дає можливість установити правильність розрахунків із банками, контролюючими органами, іншими підприємствами, заборгованість підзвітних осіб, а також правильність і обґрунтованість сум заборгованості за нестачами і крадіжками, реальність заборгованості працівникам з оплати праці та громадянам (безпосередньо або через роботодавців) за соціальними виплатами, визначеними законодавством.

Посилаючись на наведені обставини та норми матеріального права, зазначав, що, з врахуванням наміру відповідача ОСОБА_3 звільнитися з підприємства, проведення інвентаризації активів та зобовязань є обовязковим, що дасть можливість засновнику визначитись з наявним майном та зобовязаннями підприємства, про які йому через ненадання директором інформації невідомо.

Просив зобов'язати директора ПНВП "Промтехнус" ОСОБА_3 провести інвентаризацію активів та зобов'язань цього підприємства у відповідності до Положення про інвентаризацію активів та зобов'язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02 вересня 2014 року № 879, і передати йому, ОСОБА_5, за актом приймання передачі трудові контракти з працівниками ПНВП "Промтехнус" та накази про прийняття їх на роботу та звільнення; штатний розклад підприємства та інформацію про сплату заробітної плати; договір оренди виробничого приміщення за адресою м. Суми, вул. Черепіна 29, укладеного ПНВП «Промтехнус» з його власником, та інформацію про сплату орендної плати; договори по господарській діяльності ПНВП "Промтехнус", укладені з партнерами підприємства; звіти, що надані ПНВП «Промтехнус» державним, у тому числі податковим, органам; перелік матеріальних цінностей (верстатів, обладнання, інструменту, меблів, оргтехніки, тощо), наявних на 06 вересня 2012 року та на день складання акту приймання передачі (а. с. 3-6).

19 листопада 2015 року позивач уточнив позовні вимоги до підприємства та ОСОБА_3, і просив зобов'язати директора ПНВП "Промтехнус" ОСОБА_3 на протязі пяти днів з дня набрання рішенням законної сили провести інвентаризацію активів та зобов'язань ПНВП "Промтехнус" у відповідності до Положення про інвентаризацію активів та зобов'язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02 вересня 2014 року № 879; зобов'язати ОСОБА_3 на протязі пяти днів передати йому, ОСОБА_5, за актом приймання - передачі трудові контракти з працівниками ПНВП "Промтехнус" та накази про прийняття їх на роботу та звільнення; штатний розклад підприємства та інформацію про сплату заробітної плати; договір оренди виробничого приміщення за адресою м. Суми, вул. Черепіна 29, укладеного ПНВП «Промтехнус» з його власником, та інформацію про сплату орендної плати; договори по господарській діяльності ПНВП "Промтехнус", укладені за період з 06 вересня 2012 року по день складання акту приймання-передачі, у тому числі договори купівлі-продажу та оренди майна підприємства; звіти, що надані ПНВП «Промтехнус» державним, у тому числі податковим, органам; перелік матеріальних цінностей (верстатів, обладнання, інструменту, меблів, оргтехніки, тощо), наявних на 06 вересня 2012 року та на день складання акту приймання передачі, з поясненням відчуження матеріальних цінностей, стягнути з ОСОБА_3 судові витрати (а.с.35).

19 листопада 2015 року позивач ОСОБА_5 як фінансовий директор підприємства надав суду від імені підприємства як відповідача заяву про згоду з його позовом та копію затвердженої ним посадової інструкції фінансового директора, завірені печаткою «2» підприємства (а.с. 36 - 37).

Заочним рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 лютого 2016 року позов ОСОБА_5 задоволено.

Зобов'язано директора ПНВП "Промтехнус" ОСОБА_3 на протязі п'яти днів з дня набрання рішенням суду законної сили:

1. Провести інвентаризацію активів та зобов'язань приватного науково - виробничого підприємства "Промтехнус " у відповідності до Положення про інвентаризацію активів та зобов'язань, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 02 вересня 2014 року № 879.

2. Передати ОСОБА_5 за актом приймання - передачі наступне майно:

- трудові контракти з працівниками ПНВП "Промтехнус" та накази про прийняття їх на роботу та звільнення, штатний розклад підприємства , інформацію про сплату заробітної плати;

- договір оренди виробничого приміщення за адресою: м. Суми, вул. Черепіна 29, укладений ПНВП "Промтехнус " з його власником, та інформацію про сплату орендної плати;

- договори по господарській діяльності ПНВП "Промтехнус ", укладені за період з 06 вересня 2012 року по день складання акту приймання - передачі, у тому числі договори купівлі - продажу та оренди майна підприємства;

- звіти, що надані ПНВП "Промтехнус" державним, у том числі податковим, органам;

- перелік матеріальних цінностей (верстатів, обладнання, інструменту, меблів, оргтехніки, тощо), наявних на 06 вересня 2012 року на день складання акту приймання передачі, з поясненням відчуження матеріальних цінностей.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 судовий збір у сумі 487,20 грн.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми заява представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 лютого 2016 року залишена без задоволення (а. с. 84 92, 130).

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 в особі свого представника ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_5 відмовити.

Посилається, зокрема, на недоведеність висновку суду про обмеження позивача у правах як власника підприємства.

Вказує, що, виходячи із приписів ч. ч. 1, 2 ст. 65 ГК України, рішення про призначення на посаду ОСОБА_3 мало бути прийнятим у відповідності із статутом підприємства, в редакції, яка була чинною станом на 06 вересня 2012 року, копія якого до матеріалів справи позивачем не долучена. Можливості надати копію статуту у вказаній редакції відповідача та його представника було позбавлено внаслідок порушення їх процесуальних прав.

Зважаючи на ненадання позивачем статуту підприємства у редакції, чинній станом на 06 вересня 2012 року, тобто на момент початку незаконного обмеження прав власника підприємства, як вважає позивач, суд першої інстанції не міг достовірно встановити обсяг прав та обовязків директора та власника по відношенню до підприємства, а також, чи мало місце порушення прав власника та в чому безпосередньо ці порушення полягали при виконанні відповідачем посадових обовязків директора, передбачених розділом 6 «Керівництво підприємством» статуту в редакції, яка була чинною станом на 6 вересня 2012 року.

Вважає помилковим висновок суду про те, що відповідач на вимогу позивача від 16 червня 2015 року про проведення інвентаризації та надання йому спірних за позовом документів в порушення положень п. п. 9.9 - 9.12 статуту підприємства не виконав зазначені вимоги засновника.

На виконання положень розділу 9 статуту ПНВП «Промтехнус» в редакції від 14 квітня 2015 року, з дотриманням вимог глави 7 ЦК України, відповідач 30 червня 2015 року надіслав на імя фінансового директора підприємства ОСОБА_5, якому підпорядкований директор, повідомлення про скликання зборів дирекції підприємства на 20 липня 2015 року, п. 4 порядку денного яких було передбачено розгляд звернення засновника ПНВП «Промтехнус» «Стосовно звіту».

15 липня 2015 року відповідач надіслав на імя засновника підприємства відповідь на лист від 16 червня 2015 року, яким повідомив про неможливість виконання вимоги засновника за умови одночасного дотримання положень чинного статуту підприємства.

20 липня 2015 року о 16 год. 30 хв. директором підприємства та запрошеним на збори дирекції головним інженером підприємства ОСОБА_6 складено і підписано протокол зборів дирекції про те, що збори не відбулися у звязку із не прибуттям на них фінансового директора ОСОБА_5

15 грудня 2014 року наказом директора підприємства про проведення інвентаризації було призначено інвентаризацію активів і зобовязань підприємства з перевіркою їх фактичної наявності та документального підтвердження; встановлено строки проведення інвентаризації; призначено постійно діючу інвентаризаційну комісію, а наказом №27-к від 19 грудня 2014 року створено інвентаризаційну комісію, на неї покладено відповідні обовязки, встановлено, що у випадку вибуття (звільнення тощо) членів комісії до зазначеного строку склад комісії поновлюється видається новий наказ.

Згідно акту №30/1 не проведеної інвентаризації від 22 грудня 2014 року, інвентаризація не відбулася у звязку з не прибуттям ОСОБА_5, який перебрав на себе на той час обовязки керівника підприємства.

На підставі наказу директора №02-к від 15 лютого 2015 року звільнено інженера-механіка ОСОБА_7, який був призначений членом інвентаризаційної комісії наказом директора підприємства №27-к від 19 грудня 2014 року.

Зважаючи на систематичне ухилення ОСОБА_5 від участі у зборах дирекції підприємства, в тому числі з питань проведення інвентаризації, 16 грудня 2015 року в газеті «Урядовий курєр, №235 (5609), було опубліковане повідомлення про скликання зборів дирекції підприємства на 18 грудня 2015 року. Протоколом зборів дирекції від 18 грудня 2015 року встановлено, що позивач на призначені збори не прибув, в звязку з чим вони в черговий раз не відбулися.

Зазначає, що в звязку з порушеннями процесуального закону відповідач був позбавлений можливості підтвердити обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову, шляхом виклику та допиту ОСОБА_6 як свідка.

Вважає також, що положення п. 9.7 статуту підприємства в новій редакції, затвердженій позивачем, які передбачають керівництво підприємством новим виконавчим органом Дирекцією, до якої входять фінансовий директор та директор (і останній підпорядковується фінансовому директору), яка приймає рішення, віднесені до її компетенції, на зальних зборах цього колегіального органу, не дають права відповідачеві як директору виконувати вимоги Положення про інвентаризацію активів та зобовязань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 2 вересня 2014 року № 879.

Представник відповідача ОСОБА_3 посилається в апеляційній скарзі також на порушення судом норм процесуального права у вигляді одночасної участі у справі ОСОБА_5 як позивача і як представника відповідача юридичної особи, до якої конкретні вимоги позивачем не заявлялись.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4, які підтримали скаргу з мотивів, в ній викладених, позивача та його представника, які заперечують проти скарги та вважають рішення суду вірним, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду не відповідає вказаним вимогам процесуального закону.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведеності того, що з призначенням ОСОБА_3 на посаду директора підприємства засновника незаконно обмежено у правах: забрано установчі документи та печатку, створена неможливість працювати в офісі підприємствав м. Суми, вул.. Черепіна, 29, оглянути виробництво, документи та майно, всі рішення щодо господарської діяльності підприємства, у тому числі і продаж майна, приймались без відома власника.

Суд послався також на те, що 4 травня 2015 року ОСОБА_3 звернувся з письмовою заявою до фінансового директора ПНВП «Промтехнус» з проханням звільнити його з посади директора за власним бажанням з 20 травня 2015 року, провести розрахунок за фактично відпрацьований час, видати копію наказу про звільненя з роботи та трудову книжку, а 16 червня 2015 року засновник підприємства письмово звернувся до директора підприємства ОСОБА_3 з вимогою провести інвентаризацію та надати копії спірних за позовом документів, що відповідає п. п. 9.9-9.12 статуту.

Вимоги засновника ОСОБА_3 залишив без задоволення, натомість звернувшись до суду з позовом до підприємства, третя особа - ОСОБА_5, про визнання припиненими трудових відносин з зобовязанням провести розрахунок за відпрацьований час, з видачею трудової книжки та наказу про звільнення, в задоволенні якого рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 жовтня 2015 року відмовлено з тих підстав, що позивач не дотримався порядку звільнення з посади директора підприємства і не подав заяви про звільнення на імя ОСОБА_5 як засновника, що передбачено п.9.9. Статуту, а подав заяву на імя ОСОБА_5 як фінансового директора, не наділеного правом звільнення директора підприємства з займаної посади.

При цьому суд послався на ч. 3 ст. 61 ЦПК України, згідно якої обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, та на те, що ОСОБА_3 подав до суду повторний позов про звільнення з посади директора ПНВП «Промтехнус», яке можливе при умові виконання ним вимог п. 9.9. Статуту підприємства - проведення аудиторсьої перевірки діяльності підприємства, інвентаризації матеріальних цінностей, перевірки дотримання кадрової політики.

З огляду на зазначене суд зробив висновок про обґрунтованість позовних вимог з метою виконання вимог п. п. 9.9. - 9.12. статуту ПНВП «Промтехнус» щодо прав засновника вимагати від директора надання будь-яких документів, що стосуються діяльності субєкта господарювання, вчинення директором передбачених статутом дій перед звільненням.

Проте такі висновки суду не відповідають обставинам справи, вимогам матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що приватне науково-виробниче підприємство «Промтехнус» є юридичною особою, засновником якого є ОСОБА_5, зареєстроване за юридичною адресою: АДРЕСА_1 за місцем реєстрації місця проживання засновника (а.с.7-10).

Як встановлено рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 жовтня 2015 року, наказом засновника підприємства від 05 вересня 2012 року № 01-к відповідача ОСОБА_3 призначено на посаду директора ПНВП «Промтехнус» з 6 вересня 2012 року (а.с.50 - 51).

Згідно Статуту підприємства, нова редакція якого затверджена рішенням засновника ОСОБА_5 17 грудня 2014 року і зареєстрована Державним реєстратором юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції Сумської області 22 грудня 2014 року за номером запису 8003885, зі змінами у вигляді додатку до статуту, затвердженими рішенням засновника від 14 квітня 2015 року, зареєстрованими 14 квітня 2015 року за № 0003885, підприємство є юридичною особою, основною діяльністю якого є отримання прибутку в процесі виробництва та реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг юридичним і фізичним особам відповідно до переліку видів діяльності субєкта господарювання /п. п. 2.3, 3.1 Статуту/.

Вищим органом підприємства є його засновник, який наділений повноваженнями: визначення напрямків його діяльності; внесенням змін до Статуту, затвердження планів на майбутній рік та річних звітів; затвердження структури та штатного розкладу; створення філій та представництв, питання реорганізації, продажу та ліквідації підприємства; доступу до рахунків підприємства та розпорядження коштами; має вільний доступ до офісу підприємства, електронної пошти, телефонів, факсу, компютерів, вхідної та вихідної кореспонденції, печатки, договорів, продукції /п. п. 9.1-9.3 Статуту /.

Всі працівники приймаються та звільняються з роботи за попереднім погодженням з засновником на підставі затвердженого ним контракту. Засновник має право повного контролю господарської діяльності підприємства, діяльності директора та головного бухгалтера (бухгалтера), має право будь-коли провести перевірку або аудиторську перевірку діяльності підприємства та його працівників /п. п. 9.4-9.5 Статуту/.

Оперативне управління підприємством здійснюється Дирекцією підприємства. До складу Дирекції входять фінансовий директор і директор.

До компетенції фінансового директора відноситься управління всіма розрахунковими рахунками підприємства в установах банків та розпорядження коштами підприємства. На посаду фінансового директора може бути призначений засновник.

Директор підпорядковується фінансовому директору та до його компетенції відносяться інші питання діяльності підприємства у відповідності до Статуту, рішень засновника та повноважень засновника з урахуванням обмежень, визначених цим Статутом та рішеннями засновника (п. 9.7 Статуту).

Між директором та засновником укладається трудовий контракт, прийом та звільнення директора з посади здійснюється за рішенням засновника. Перед звільненням директора проводиться аудиторська перевірка діяльності підприємства, інвентаризація матеріальних цінностей, перевірка дотримання кадрової політики згідно Статуту /п. 9.9 Статуту/.

Директор повністю підзвітний засновнику і наділений передбаченими Статутом правами щодо оперативного управління підприємством. Директор не має права розпоряджатись майном підприємства, здавати його в оренду, надавати та брати позики, кредити без попереднього письмового погодження з засновником, а також зобов'язаний: виконувати вказівки та рішення засновника, не чинити дій, що обмежують його права; на вимогу засновника негайно надати будь-яку документацію підприємства, договори, бухгалтерську документацію для ознайомлення або здійснення аудиту, на вимогу негайно надати печатку, контактні дані партнерів, тощо /п. п. 9.10 - 9.12 Статуту/.

Печатка підприємства знаходиться у фінансового директора та може надаватися директору для здійснення оперативного управління на підставі наказу (а.с. 54 65, 149 - 153).

04 травня 2015 року ОСОБА_3 звернувся з заявою до фінансового директора ПНВП «Промтехнус» ОСОБА_5, в якій просив звільнити його з посади директора ПНВП «Промтехнус» за власним бажанням з 20 травня 2015 року, провести розрахунок за фактично відпрацьований час, видати копію наказу про звільнення з роботи та трудову книжку (а.с.11).

16 червня 2015 року ОСОБА_5 як засновник підприємства звернувся з листом до директора ПНВП «Промтехнус», в якому, посилаючись на п. п. 5.5, 9.5, 9.9, 9.12, 10.2 статуту підприємства, вимагав надати йому: копії трудових контрактів з працівниками підприємства та підписаних ОСОБА_3 наказів про прийняття їх на роботу, штатний розклад підприємства та інформацію про сплату заробітної плати; копію про прийняття ОСОБА_3 на роботу та трудовий контракт з ним; копію договору оренди виробничого приміщення з його власником та інформацію про сплату оренди; інформацію щодо укладених договорів з партнерами підприємства, наявного обладнання (станків, обладнання, тощо) підприємства (а.с.12).

30 червня 2015 року директор підприємства ОСОБА_3 надіслав повідомлення фінансовому директору ОСОБА_5 про скликання 20 липня 2015 року зборів дирекції підприємства, в тому числі з розгляду звернення засновника від 16 травня 2015 року стосовно звіту (а.с.104 - 105).

15 липня 2015 року ОСОБА_3 повідомив ОСОБА_5 як засновнику про те, що змінами до статуту, згідно яких управління підприємством здійснюється дирекцією, і директор підпорядковується фінансовому директору, а п. 7 рішення засновника від 14 квітня 2015 року його як директора обмежено у правах відповідно до діючого статуту, він позбавлений можливості виконати його вимоги (а.с.106).

20 липня 2015 року ОСОБА_3 як директор підприємства та головний інженер підприємства ОСОБА_6 склали протокол зборів дирекції підприємства, зазначивши, що збори не відбулись в звязку з неявкою фінансового директора ОСОБА_5 (а.с.107).

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 жовтня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ПНВП «Промтехнус», третя особа - ОСОБА_5, про визнання трудових відносин припиненимим, зобов'язання провести розрахунок за фактично відпрацьований час, видати трудову книжку та копію наказу про звільнення, в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено за необґрунтованістю з тих підстав, що ОСОБА_3 не дотримався порядку звільнення з посади директора підприємства, не подав заяви про своє звільнення на імя ОСОБА_5 як засновника, що передбачено п. 9.9 Статуту підприємства, а подав заяву на імя ОСОБА_5 як фінансового директора, не наділеного правом звільнення директора підприємства (а.с. 50-51).

Зазначеним рішенням суду встановлено, що у звязку з змінами в статуті підприємства ОСОБА_5 як його засновник 15 квітня 2015 року видав наказ про призначення себе з 15 квітня 2015 року фінансовим директором підприємства.

Сторони підтвердили, що позивач має печатку підприємства, що підтверджується і копіями завірених нею документів підприємства, наданих позивачем суду в листопаді 2015 року (а. с. 36 -37).

Відповідно до ч.1 ст. 80, ч. ч. 1, 2 ст. 83, ч. ч. 1, 2 ст. 87 ЦК України, юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку.

Юридичні особи можуть створюватись у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом. Товариством є організація, створена шляхом об'єднання осіб /учасників/, які мають право участі у цьому товаристві. Товариство може бути створене однією особою, якщо інше не встановлено законом. Товариства поділяються на підприємницькі та непідприємницькі.

Для створення юридичної особи її учасники /засновники/ розробляють установчі документи, які викладаються письмово і підписуються усіма учасниками /засновниками/, якщо законом не встановлений інший порядок їх затвердження. Установчим документом є затверджений учасниками Статут або засновницький договір між учасниками, якщо інше не встановлено законом. Товариство, створене однією особою, діє на підставі Статуту, затвердженого цією особою.

Згідно ст. 65 ГК України, управління підприємством здійснюється відповідно до його установчих документів на основі поєднання прав власника щодо господарського використання свого майна і участі в управлінні трудового колективу. Власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15, частиною 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно положень ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, зокрема, статтею 61 ЦПК України.

Статтею 57, ч. 1 ст. 58, ч. ч. 2 4 ст. 60 ЦК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів; належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З огляду на наведені норми матеріального та процесуального права, суд зробив помилковий висновок про наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_5, в тому числі і з посиланням на встановлення обставин, що мають значення для вирішення спору у даній справі, рішенням суду від 16 жовтня 2015 року, ухваленим у цивільній справі за трудовим спором ОСОБА_3 з підприємством.

Суд у оскаржуваному рішенні не навів, які обставини при вирішенні трудового спору рішенням суду від 16 жовтня 2015 року були встановлені судом, які він вважає доведеними при розгляді спору в даній справі за позовом ОСОБА_5 і покладені ним в основу оскаржуваного рішення.

Посилання в рішенні Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 жовтня 2015 року як на підставу відмови у позові за трудовим спором ОСОБА_3 на недотримання ним порядку звільнення його як директора з роботи не лише в звязку з поданням заяви про звільнення на імя ОСОБА_5 не як засновника, а як фінансового директора, а і на не проведення ним інвентаризації, не є встановленою судом обставиною, а є мотивами суду, з яких відмовлено ОСОБА_3 у позові у трудовому спорі.

Такий висновок суду суперечить принципу диспозитивності, передбаченому ч. 1 ст. 11 ЦПК України, згідно якої суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Межі заявлених вимог включають в себе, зокрема, предмет та підстави позову.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 31, п. 5 ч. 2 ст. 119 ЦПК України, підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги.

Згідно розяснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного суду України від 12 червня 2009 року № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», предмет позову це те, що конкретно вимагає позивач, підстава позову чим він обґрунтовує свої вимоги, зміст вимоги - який спосіб захисту свого права він обрав. Оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

Крім того, суд не навів в рішенні, якими доказами підтверджене порушення прав позивача, обмеження відповідачем його прав як власника, чи дійсно він був позбавлений можливості та доступу до отримання спірних за позовом документів підприємства як власник. Належних доказів, які б підтверджували наявність підстав вважати його права порушеними, позивач не зазначав у позовній заяві, не надавав їх суду.

Посилаючись як на правову підставу на обгрунтування позову на положення п. п. 5.5, 9.5, 9.9, 9.12 статуту підприємства, ст. 10 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Положення про інвентаризацію активів та зобовязань, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 02 вересня 2014 року № 879, зазначаючи, що відповідно до статуту підприємства та наведених норм матеріального права є обовязковим проведення інвентаризації у випадку звільнення директора підприємства з роботи, позивач не надав доказів тому, в чому полягає порушення його права в звязку з тією обставиною, що інвентаризацію не проводить саме директор підприємства, а не він як фінансовий директор або засновник, з огляду на положення статуту в новій редакції, які передбачають, що керівництво підприємством здійснюється дирекцією в складі фінансового директора та директора, та не надав доказів тому, чому він, відповідно до його права, передбаченого законом та статутом, не має можливості провести інвентаризацію майна та зобовязань підприємства як його засновник та фінансовий директор, з метою захисту свого права власності.

Хоча в п. п. 9.9 статуту підприємства і передбачено, що перед звільненням директора проводиться аудиторська перевірка діяльності підприємства, інвентаризація матеріальних цінностей, зі змісту статуту в новій редакції не вбачається, що це є обовязком саме директора підприємства, який є одним із двох членів дирекції підприємства.

Крім того, згідно п. 9.5 статуту засновник має право повного контролю господарської діяльності підприємства, діяльності директора та головного бухгалтера (бухгалтера), має право будь-коли провести перевірку або аудиторську перевірку діяльності підприємства та його працівників.

Позивач не спростував тієї обставини, що ОСОБА_3 звернувся до нього з заявою про звільнення з посади директора вже після набрання чинності статутом в новій редакції, і саме після цього він звернувся до нього з вимогою надати всі спірні за позовом документи, та не заперечив тієї обставини, що відповідач в грудні 2014 року видав ряд наказів, не оспорених ОСОБА_5, що стосуються проведення інвентаризації, та зборів дирекції підприємства, тобто з участю ОСОБА_5 як фінансового директора, що входить до дирекції підприємства, відповідно до положень нового статуту підприємства.

Так, 15 грудня 2014 року директор ОСОБА_3 видав наказ про проведення інвентаризації у 2014 році активів і зобов'язань підприємства з перевіркою їх фактичної наявності та документального підтвердження, а 19 грудня 2014 року - наказ №27-к про створення на підприємстві постійно діючої інвентаризаційної комісії. Згідно акту №30/1 від 22 грудня 2014 року не відбулася інвентаризація всіх документів, печаток та справ ПНВП «Промтехнус» з причин неявки ОСОБА_5 Наказом директора від 15 лютого 2015 року № 02-к звільнено з роботи члена інвентаризаційної комісії ОСОБА_7 (а.с.108 - 111).

16 грудня 2015 року в газеті «Урядовий курєр, №235 (5609), директором підприємства ОСОБА_3 було опубліковане повідомлення про скликання зборів дирекції підприємства на 18 грудня 2015 року з питань створення інвентаризаційної комісії, визначення обєктів, періодичності та строків інвентаризації (а.с. 112), а з протоколу зборів дирекції підприємства від 18 грудня 2015 року, складеного директором ОСОБА_3 та головним інженером ОСОБА_6, вбачається, що збори не відбулись у звязку з неприбуттям фінансового директора як члена дирекції (а.с. 112 - 114).

Посилання позивача на те, що статутом підприємства не передбачене проведення зборів дирекції і його неявка не заважала директору у проведенні інвентаризації, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на те, захист якого його порушеного права є предметом спору в даній справі.

Логічних пояснень, чому на виконання положень нового, затвердженого ним статуту, згідно якого оперативне управління підприємством здійснюється дирекцією, в якій директор підпорядковується фінансововму директору, він не бажає брати участь в проведенні інвентаризації на належному йому підприємстві чи провести її самому, позивач не надав.

Не спростував позивач і доводів відповідача про те, що при призначенні його директором підприємства у вересні 2012 року інвентаризація майна не проводилась і він за актом приймання - передачі від позивача майна підприємства не приймав, та про те, що позивач мав доступ до офісу підприємства та спірних за позовом документів, мав ключі від офісу. Доказів протилежному на підтвердження свого позову про порушення його прав як засновника в цій частині позивач не надав.

Посилання позивача на фото вхідних дверей офісу підприємства в зимовий період, з якого, як він стверджує, видно, що офіс зачинений і до нього по снігу немає слідів, та на акт від 19 січня 2016 року, складений ОСОБА_5, його дружиною ОСОБА_8 та представником позивача ОСОБА_9, про стан нежитлового приміщення за адресою: м. Суми, вул. Черепіна, 29, згідно якого останні не могли оглянути та перевірити стан приміщення, наявність у ньому виробничого обладнання, так як приміщення було замкнуте і в ньому нікого не було, не підтверджують доводи його позову в тій частині, що він не має доступу до офісу та документів підприємства (а.с.52 - 53).

Позивач не спростував тієї обставини, що він в червні 2016 року при розгляді справи в апеляційному суді знаходився в офісі підприємства, відкривши двері своїм ключем, і відповідач передав позивачеві документи, які знаходились в офісі підприємства.

Посилання позивача на те, що в офісі є не всі документи, які супроводжували господарську діяльність підприємства, без їх конкретного зазначення, з посиланням на відомості про рух коштів на банківських рахунках підприємства (а.с. 183 191), не свідчать про наявність правових підстав для задоволення вимог в цій частині, оскільки в справі відсутні будь-які докази про існування певних спірних договорів, які, на думку позивача, не були надані йому відповідачем, і доказів протилежному він суду не надав.

Посилання позивача в засіданні апеляційного суду на те, що він не зміг зайти до виробничих приміщень підприємства та переконатись, яке майно там знаходиться, оскільки там немає світла, а тому він опечатав двері цих приміщень, і готовий їх відчинити, для того, щоб саме відповідач провів інвентаризацію майна, свідчать про те, що суть спору, що виник між сторонами, зводиться до того, що, на думку позивача, за час роботи відповідача директором підприємства, останній провів незаконне відчуження його майна, в тому числі дороговартісного верстата, та безпідставне перерахування коштів, порушивши його права як власника підприємства, і метою інвентаризації є встановлення цього факту. Цією обставиною позивач обґрунтовує і небажання звільняти відповідача без проведення інвентаризації. Проте позивач не довів, в чому буде полягати захист його права, яке він вважає порушеним, проведенням інвентаризації саме відповідачем, а не ним як засновником та фінансовим директором підприємства, відповідно до положень п. 9.9 статуту.

При цьому колегія суддів приймає до уваги і те, що сторони підтвердили ту обставину, що світло у виробничих приміщеннях підприємства відключене за ініціативою позивача як власника підприємства, а орендодавцем у договорі оренди приміщення, в якому фактично розміщене підприємство, є дружина позивача - теща відповідача, яка за законом як сторона договору повинна мати договір оренди та отримувати за ним плату, а тому доводи позивача про відсутність у нього відомостей про договір оренди приміщення і про розрахунки за ним є безпідставні.

Доводи позивача в цій частині про те, що директор, згідно змін до статуту, обмежений лише у праві розпорядження розрахунковими рахунками, відчуження майна, прийому та звільнення працівників без згоди засновника, а тому саме він повинен провести інвентаризацію, метою якої є встановлення факту відсутності чи наявності належного позивачеві майна, є безпідставними, оскільки предмет його позову не відповідає обраному ним способу захисту свого, як він вважає, порушеного права засновника підприємства, та направлений на створення доказу у майбутньому спорі щодо можливого заподіяння шкоди.

Колегія суддів вважає, що за доведеності у належний спосіб факту відсутності майна позивач може захистити своє порушене, як він вважає, право іншим, передбаченим законом, шляхом.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає такими, що не доведені доказами в справі, висновки суду про те, що з призначенням відповідача на посаду директора позивача як засновника незаконно було обмежено у правах власника, було забрано установчі документи та печатку, створена неможливість працювати в офісі підприємства.

За таких обставин, оскаржуване рішення суду першої інстанції не можна визнати законним і обґрунтованим, таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому його слід скасувати з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Згідно ст. 88 ЦПК України, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір, сплачений за апеляційне оскарження рішення суду в сумі 535,92 гр. (а.с. 135).

Згідно п. п. 3, 4 ч.1, ч. ч. 2, 3 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права; невідповідність висновків суду обставинам справи, норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану його представником ОСОБА_4, задовольнити.

Заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 лютого 2016 року в даній справі скасувати і ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_5 до приватного науково-виробничого підприємства «Промтехнус», ОСОБА_3 про зобовязання вчинити дії відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 535, 92 гр.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді -