233 № 233/3076/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2016 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого судді Каліуш О. В., за участі секретаря Мазепа Н.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Костянтинівка цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Костянтинівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про встановлення факту народження дитини,

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду з заявою, ОСОБА_1 просить встановити факт народження 23 червня 2016 року у м. Донецьку дитини жіночої статі - ОСОБА_2, матірю якої є ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1; батьком - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2,

посилаючись на те, що вона з 05 серпня 2015 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3.

23 червня 2016 року у медичному закладі м. Донецька Донецької області вона народила дитину жіночої статі, про що отримала медичне свідоцтво про народження № 392/550 від 23.06.2016 року за формою 103/у. Оскільки дитина народилась на території, яка тимчасово непідконтрольна українській владі, та документ виданий медичною установою є недійсним, органом РАЦС їй було відмовлено в державній реєстрації факту народження дитини.

Заявник ОСОБА_1 у судове засідання не зявилась, в заяві про встановлення факту народження дитини просила справу розглянути у її відсутність.

Представник заявника ОСОБА_4 у судове засідання не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Представник заінтересованої особи Костянтинівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справу був повідомлений належним чином.

Дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами суд дійшов таких висновків.

Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою ВРУ № 789-ХП від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована одразу після народження і з моменту народження має право на імя і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобовязань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.

Відповідно до ч.1 ст. 144 СК України батьки зобовязані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» - державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження (ч.3). Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоровя документи, що підтверджують факт народження (абз.1 ч.4) та за відсутності документа закладу охорони здоровя або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження (абз.5 ч.4).

У відповідності до ст. 257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника (ч.1). Справи про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

Судом встановлено, що заявником у даній справі є громадянка України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка м. Донецьк Донецької області, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується копією паспорту серії ВТ 162402, виданим 02 вересня 2015 року Великоновосілківським РСГУГМС України в Донецькій області (а.с.7).

05 серпня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Волноваського районного управління юстиції у Донецькій області зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 190 (а.с.11).

За твердженням заявника, 23 червня 2016 року вона у медичному закладі м. Донецька Донецької області народила дитину жіночої статі.

На підтвердження факту народження дитини заявником надані:

-дублікат медичного свідоцтва про народження № 392/550 від 23 червня 2016 року, виданий Донецьким клінічним територіальним медичним обєднанням (а.с.9);

-копія обмінної карти пологового будинку відомості жіночої консультації про вагітну ОСОБА_1 (а.с. 12-17);

-копія висновку УЗД плоду ОСОБА_1 від 14.06.2010 року (а.с.18);

-фототаблиця із зображенням заявника з немовлям.

Даючи оцінку допустимості дублікату медичного свідоцтва про народження, як документу, що виданий установою на тимчасово окупованій території України, суд керується ч.2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Крім того, суд враховує норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки вищезазначеного доказу, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПО наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди маж бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження дитини для реалізації особистих немайнових прав заявника ОСОБА_1 суд, як виняток, приймає до уваги наданий дублікат медичного свідоцтва про народження та оцінює його в сукупності з обмінною картою, висновком УЗД, фототаблицею із зображення заявника з дитиною, та вважає, що заявлені вимоги слід задовольнити, встановивши факт народження 23 червня 2016 року у м. Донецьку Донецької області Україна громадянкою України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, від громадянина України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, дитини жіночої статі ОСОБА_2, що надасть можливість заявнику отримати видане державним органом України свідоцтво про народження дитини.

Тож, заяву ОСОБА_1 слід задовольнити.

Керуючись ст. 257-1, ст. 259 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Заяву задовольнити, встановити факт народження 23 червня 2016 року у м. Донецьку Донецької області Україна громадянкою України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_5, від громадянина України ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_6, дитини, жіночої статі ОСОБА_2.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: О.В. Каліуш