АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Унікальний номер справи 754/4284/15-ц Головуючий в І інстанції: Клочко І.В.
Апеляційне провадження 22-ц/796/4895/2016 Доповідач: Слободянюк С.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді - Слободянюк С.В.,

суддів - Корчевного Г.В., Лапчевської О.Ф.,

при секретарі - Лознян О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 02 лютого 2016 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі ПАТ «Родовід Банк») звернулось в суд з уточненим (а.с.52) позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором, яка станом на 04 червня 2015 року складає 503740,08 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 02 лютого 2016 року відмовлено в задоволені позову у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ПАТ «Родовід Банк» подали апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення, ухвалення нового - про задоволення позову.

Апелянт зазначає, що строк позовної давності не пропущено, строк має відраховуватись від кінцевого терміну погашення заборгованості за кредитом, тобто з 20 квітня 2014 року.

В судовому засіданні представник ПАТ «Родовід Банк» - Бабенко А.І. апеляційну скаргу підтримав, ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_1, ОСОБА_2 (договори про надання правової допомоги від 07 травня 2015 року, від 04 листопада 2015 року а.с.49,95) , скаргу не визнав.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відхилення скарги з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності без поважних причин і про застосування наслідків спливу позовної заявлено відповідачем.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 20 квітня 2007 року між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №33.2/АА-002.07.2 від 20 квітня 2007 року, відповідно до умов якого Банк відкриває Позичальнику відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 22606,00 доларів США терміном по 20 квітня 2014 року включно (а.с.6-10).

Згідно п. 1.5 кредитного договору, процентна ставка за кредитом встановлюється в розмірі 12,5% річних.

Відповідно до п. 3.1 кредитного договору, позичальник зобов'язаний, починаючи з місяця, наступного за звітним, щомісяця до 10 числа частково погашати заборгованість за кредитами у сумі 269,00 доларів США (а.с.7).

Згідно п. 3.2 кредитного договору, повернути одержаний кредит не пізніше 20 квітня 2014 року (а.с.7).

Пунктом 3.9 кредитного договору, передбачено, що за порушення строків повернення кредиту чи сплати процентів, позичальник зобов'язаний, сплачувати банку за кожний день пеню у розмірі подвійної процентної ставки, встановленої п. 1.5 договору від суми простроченого платежу.

Для забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором №33.2/АА-002.07.2 від 20 квітня 2007 року між ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки від 20 квітня 2007 року, відповідно до умов якого поручитель зобов'язується солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань ОСОБА_1 (а.с.17).

Відповідно до п. 1.3 договору поруки, поручитель бере на себе зобов'язання відповідати перед банком у тому ж обсязі, на тих же умовах та в ті ж сторони, що і позичальник.

Згідно з вимогами Закон України «Про акціонерні товариства» №514-VI від 17 вересня 2008 року були внесені зміни щодо найменування Банку а саме: на Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк».

Судом встановлено, що ОСОБА_1 взяті на себе зобов'язання по виплаті кредитних коштів у строки визначені Кредитним договором не виконує, починаючи з середини вересня 2010 року. Даний факт підтверджується розрахунком заборгованості від 04 червня 2015 року, а саме: погашення кредитної заборгованості (а.с.54).

У зв'язку з чим, у відповідача виникла заборгованість в розмірі 24418,82 доларів США, еквівалент 503740,08 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості станом на 04 червня 2015 року (а.с.54-56), з яких сума поточної заборгованості за кредитом - 16636,46 доларів США, заборгованість за процентами по кредиту - 7782,36 доларів США, сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості - 449560,96 грн., 3% річних від суми простроченої заборгованості - 54179,12 грн.

Згідно з ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 610 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України, передбачено, що боржник, вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Суду першої інстанції представником відповідачів подана заяву про застосування строку позовної давності (а.с.102,103). Суд першої інстанції зазначав, що представник відповідачів в судовому засіданні підтримав заяву про застосування строку позовної давності та акцентував увагу суду на тому, що відповідач - ОСОБА_1 здійснив останнє погашення заборгованості 13 вересня 2010 року, а тому є підстави для застосування строку позовної давності, що також вбачається з наданого суду розрахунку заборгованості (а.с.54 зворот).

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Пунктом 3.1 кредитного договору, передбачено, що позичальник зобов'язаний, починаючи з місяця, наступного за звітним, щомісяця до 10 числа частково погашати заборгованість за кредитами у сумі 269,00 доларів США.

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу (Постанова Верховного Суду України від 03 червня 2015 р., № 6-31 цс 15).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, що передбачено ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Частиною 1 ст. 546 ЦК України, передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Більш того, до відповідних додаткових вимог належать, крім зазначених у цій нормі, порука і притримання, а також інші види забезпечення виконання зобов'язань, які можуть бути встановлені договором або законом (частина друга статті 546 ЦК України).

Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10-70/0/4-13 від 16 січня 2013 року « Про окремі питання застосування строків позовної давності» зазначено, що Відповідно до п.31 Постанови № 5 «Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі.

Відповідно до частини 4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник банку, зазначав, що останній платіж позичальником здійснено у вересні 2010 року, часткова не сплата кредиту відбувалась з квітня 2008 року, позов подано у березні 2015 року.

Строк позовної давності щодо часткової несплати кредиту з квітня 2008 року сплив у квітні 2011 року.

Таким чином, враховуючи, що останній платіж за кредитним договором відповідачем - ОСОБА_1 було здійснено 13 вересня 2010 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, визнавши заяву представника відповідачів про застосування строку позовної давності до кредитного договору від 20 квітня 2007 року обґрунтованою.

За таких обставин, є безпідставними доводи апеляційної скарги стосовного того, що відлік строку позовної давності відраховується з дати повернення кредитних коштів відповідно до п.1.1 кредитного договору - з 20 квітня 2014 року (а.с.6), оскільки як встановлено судом першої інстанції і підтверджується наданим суду розрахунком заборгованості, що останній платіж здійснено позичальником у вересні 2010 року, з позовом банк звернувся у березні 2015 року.

Крім того, позивачем не були зазначені будь-які причини не звернення банку з позовом до суду про стягнення заборгованості у зв'язку з невиконанням кредитного договору в період з вересня 2010 року до березень 2015 року, як то зазначав суд першої інстанції.

За матеріалами справи питання щодо поновлення строку позивачем не ставилось.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у позові у зв*язку із спливом строку позовної давності, за таких обставин не вбачається підстав для задоволення апеляційної скарги та скасуванню оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 02 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: