АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Дука В.В.

розглянувши у судовому засіданні справу, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання недійсним та скасування третейського застереження,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання недійсним та скасування третейського застереження, в якому просила: визнати недійсною третейську угоду у вигляді третейського застереження, оформленого п. 4.7. Рамкової угоди № 8МЕК800286 від 08.11.2007 року викладеного в редакції п. 1 Додаткової угоди від 12.08.2009 року до Рамкової угоди № 8МЕЯ800286 від 08.11.2007 року; визнати недійсною третейську угоду у вигляді третейського застереження, оформленого п. 6.2. Договору про надання траншу № 8МЕ0005518-1 від 16.01.2012 року та стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору.

Справа № 761/27846/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/14455/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Піхур О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 08.11.2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено Рамкову угоду № 8МЕЯ800286. 12.08.2009 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду до Рамкової угоди № 8МЕЯ800286 від 08.11.2007 року. 16.01.2012 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання траншу № 8МЕ0005518-1. Відповідно до п. 6.2. Договору про надання траншу № 8МЕ0005518-1 від 16.01.2012 року: усі спори, розбіжності або вимоги, які пов'язані з цим Договором або стосуються його виконання, порушення, припинення дії або недійсності, Сторони намагатимуться вирішити шляхом переговорів. Сторони погодились внести до Договору застереження, яке є третейською угодою в розумінні ст. 12 Закону України "Про третейські суди" про те, що судовий захист прав та законних інтересів, які мають Сторони в зв'язку з цим Договором та розгляд і вирішення всіх не вирішених Сторонами шляхом переговорів спорів, які виникають або можуть виникнути між Сторонами з питань виконання, зміни, розірвання ними цього Договору відбувається у Постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у відповідності до його Регламенту. Вказані Рамкова угода № 8МЕБІ800286 від 08.11.2007 року та Договір про надання траншу № 8МЕ0005518-1 від 16.01.2012 року укладені сторонами із визначенням його змісту на основі стандартної форми, запропонованої Банком для будь-яких клієнтів-фізичних осіб для неспоживчих цілей. Конституція України гарантує кожній особі право на судовий захист своїх порушених прав та законних інтересів. Обмеження права на судовий захист суперечить конституційному принципу. Отже дане третейське застереження, яке вказане в Рамковій угоді № 8МЕК800286 від 08.11.2007 року та Договорі про надання траншу № 8МЕ0005518-1 від 16.01.2012 року порушує права позивача як громадянина, як споживача на судовий захист, ставить позивача в нерівні умови порівняно з банком.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 вересня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись рішенням суду першої інстанції, представник позивача подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на його незаконність і необґрунтованість, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

В обґрунтування заявлених вимог апелянт послалась на те, що суд першої інстанції не врахував, що угоди між сторонами були укладені на основі стандартної форми, запропонованої банком для будь-яких клієнтів-фізичних осіб для неспоживчих цілей.

Апелянт вказує, що положення Закону України «Про третейські суди» передбачають не обов'язок, а право сторін на передачу спору до третейського суду, за відсутності якої у однієї із сторін, чинне законодавство не позбавляє сторони права звернутися до цивільного суду, а тому, на думку апелянта, третейське застереження в угодах сторін порушує права позивача як громадянина на судовий захист, ставить позивача у нерівні умови з банком, а тому підлягає визнанню недійсними та скасуванню.

Крім того, апелянт наполягає, що суд першої інстанції не врахував, що при укладанні договорів, до них не приєднувався регламент Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз», а тому він не є частиною договору, в супереч ч.2 ст.12 Закону України «Про третейські суди», що є підставою визнати третейське застереження недійсним.

Представник апелянта у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив її відхилити.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що 08 листопада 2007 року між відповідачем (кредитор) та позивачем (клієнт) була укладена Рамкова угода № 8МЕІ1800286, відповідно до умов якої, кредитор на умовах цієї угоди та договорів про відкриття кредитної лінії, договорів про надання траншу, договорів про надання овердрафту, договорів про відкриття акредитиву, договорів про надання гарантій надає клієнту кредитні продукти у межах строку, що становить 180 місяців з дати укладення цієї угоди, та в загальному розмірі, що визначений п. 1.2 цієї угоди, та на умовах, передбачених статтею 2 розміру кредитних продуктів та в межах строку, визначеного абзацом 1 цього пункту після повернення наданого клієнту кредитного продукту чи його частини, банк здійснює подальше кредитування позичальника. Пунктом 2.1 угоди визначено, що на підставі укладених між сторонами відповідних договорів (угод), кредитор може відкрити клієнту кредитну лінію та/ або акредитив та/або надати гарантію, та/або овердрафт, та/або транш. Сторони домовились, що загальний розмір кредитних продуктів за договорами (угодами) в межах цієї угоди не повинна перевищувати 2000000,00 доларів США. Згідно п. 2.2 угоди, умови надання, термін погашення та розмір кожного договору кредитного продукту визначаються відповідними договорами, передбаченими цією угодою, які є невід'ємною частиною цієї угоди. Відповідно до п. 4.7 угоди, судовий захист прав та законних інтересів, які мають сторони в зв'язку з цим договором, в тому числі розгляд та вирішення спорів, які виникають при виконанні або припиненні даного договору, включаючи спори про відшкодування завданих порушень договору збитків та недійсність (неукладеність) договору, підлягають остаточному вирішенню у Постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнської громадської організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у відповідності до його Регламенту. Справа розглядається одним третейським суддею, який призначається головою Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнської громадської організації «Всеукраїнський фінансовий союз». Підписанням даного договору сторони надають свою згоду на такий порядок призначення третейського суду для кожного спору, що може виникнути між ними в зв'язку з даним договором. Сторони домовилися, що якщо один із сторін письмово не наполягає на іншому, то розгляд їх спору у Третейському суді буде проходити виключно на підставі наданих сторонами письмових матеріалів, без проведення усного слухання і виклику сторін.

12 серпня 2009 року між відповідачем та позивачем було підписано додаткову угоду до Рамкової угоди № 8МЕІ1800286 від 08 листопада 2007 року, відповідно до якої, було викладено пункт 4.7 статті 4 «Заключні Положення» договору в новій редакції наступного змісту: «4.7. Сторони, а саме: ОСОБА_1, що мешкає за адресою: 40491. м. Суми, с. Піщане, вул. Лугова, 5а та ЗАТ "АЛЬФА-БАНК" (код СДРПОУ 23494714), місцезнаходження. 01025, м. Київ, вул. Десятинна, 4/6, погодилась внести до Договору застереження, яке с третейською угодою в розумінні ст. 12 Закону України "Про третейські суди" про те що судовий захист прав та законних інтересів, які мають Сторони в зв'язку з цим Договором та розгляд і вирішення всіх на вирішених Сторонами шляхом переговорів спорів, які виникають або мажуть виникнути між Сторонами з питань виконання, зміни, розірвання ними цього Договору відбувається у Постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у відповідності до його Регламенту. Розгляду і остаточному вирішенню у Постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у відповідності до його Регламенту піддягають в тому числі, але не виключно, спори, предметом яких є виконання (невиконання, неналежне виконання) Договору, припинення (розірвання) цього Договору, стягнення неустойки, зміна умов Договору, відшкодування завданих порушенням Договору збитків, недійсність Договору, неукладеиість Договору, відновлення становища, яке існувало до порушення Договору тощо. Справа розглядається одним третейським суддею, який призначається головою Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз». Підписанням даного Договору Сторони падають свою моду на такий порядок призначення третейського суду для кожного спору, що може виникнули між ними в зв'язку з Договором. Сторони домовилися що розпад їх спору у Третейському суді буде проходити виключно на підставі наданих Сторонами письмових матеріалів без проведення усного слухання і виклику Сторін. Місцем проведення розгляду справи є місцезнаходження Третейського суду вказане в Положенні про Постійно діючий Третейський суд при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз», з яким можна ознайомитись на ВЕБ-сторінці за адресою: http://pdts.org.ua».

16 січня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було підписано Договір про надання траншу № 8МЕ0005518-1, де у статті 6 «Вирішення спорів» п. 6.2 зазначено, що усі спори, розбіжності або вимоги, які пов'язані з цим Договором або стосуються його виконання, порушення, припинення дії або недійсності, Сторони намагатимуться вирішити шляхом переговорів. Сторони погодились внести до Договору застереження, яке є третейською угодою в розумінні ст. 12 Закону України "Про третейські суди" про те, що судовий захист прав та законних інтересів, які мають Сторони в зв'язку з цим Договором та розгляд і вирішення всіх не вирішених Сторонами шляхом переговорів спорів, які виникають або можуть виникнути між Сторонами з питань виконання, зміни, розірвання ними цього Договору відбувається у Постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у відповідності до його Регламенту. Розгляду і остаточному вирішенню у Постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у відповідності до його Регламенту підлягають в тому числі, але не виключно, спори, предметом яких є виконання (невиконання, неналежне виконання) Договору, припинення (розірвання) цього Договору, стягнення неустойки, зміна умов Договору, відшкодування завданих порушенням Договору збитків, недійсність Договору, неукладеиість Договору, відновлення становища, яке існувало до порушення Договору тощо. Справа розглядається одним третейським суддею, який призначається головою Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз». Підписанням даного Договору Сторони надають свою згоду на такий порядок призначення третейського суду для кожного спору, що може виникнути між ними в зв'язку з Договором. Сторони домовилися, шо розгляд їх спору у Третейському суді буде проходити виключно на підставі наданих Сторонами письмових матеріалів, без проведення усного слухання і виклику Сторін. Місцем проведення розгляду справи є місцезнаходження Третейського суду вказане в Положенні про Постійно діючий Третейський суд при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз». Підписуючи цей Договір, Сторони підтверджують, що ознайомлені з Регламентом Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз», шо є невід'ємною частиною даної третейської угоди та ознайомлені з Положенням про Постійно діючий Третейський суд при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз», а також підтверджують, шо мають можливість в подальшому ознайомлюватись зі змістом цих Документів на web-сторінці за адресою: http://pdts.org.ua. Відомості про найменування Сторін та їх місцезнаходження, для даної третейської угоди, визначаються відповідно до Статті 8 «Адреси та підписи Сторін» цього Договору. Місце укладання даної третейської угоди вказане в преамбулі цього Договору. Датою укладення даної третейської угоди є дата підписання Сторонами цього Договору.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що кредитний договір є дійсним, а внесене до нього третейське застереження жодним чином не порушує права позивача на захист своїх прав у судах загальної юрисдикції.

Крім того, суд першої інстанції звернув увагу на те, що відповідачем заявлялося клопотання про застосування строків позовної давності до заявлених вимог, проте оскільки існують самостійні підстави відмови у задоволенні позову, то клопотання задоволенню не підлягає.

Колегія суддів не повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, позивачем заявлялися вимоги про визнання недійсними третейських угод у вигляді третейського застереження, оформленого п. 4.7. Рамкової угоди № 8МЕК800286 від 08.11.2007 року викладеного в редакції п. 1 Додаткової угоди від 12.08.2009 року до Рамкової угоди № 8МЕЯ800286 від 08.11.2007 року та визнати недійсною третейську угоду у вигляді третейського застереження, оформленого п. 6.2. Договору про надання траншу № 8МЕ0005518-1 від 16.01.2012 року та стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору.

Щодо першої вимоги щодо визнання недійсними третейських угод у вигляді третейського застереження, оформленого п. 4.7. Рамкової угоди № 8МЕК800286 від 08.11.2007 року викладеного в редакції п. 1 Додаткової угоди від 12.08.2009 року до Рамкової угоди № 8МЕЯ800286 від 08.11.2007 року, то колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що строк позовної давності не підлягає застосуванню, оскільки існують самостійні підстави відмови у задоволенні даної частини позовних вимог.

Так, на момент укладання вказаного договору не було жодних законодавчих перешкод про передачу спору між сторонами кредитного договору для розгляду у третейському суді.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що третейське застереження підлягає визнанню недійсним, оскільки положення Закону України «Про третейські суди» передбачають не обов'язок, а право сторін на передачу спору до третейського суду, за відсутності якої у однієї із сторін, чинне законодавство не позбавляє сторони права звернутися до цивільного суду, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.12 Закону України «Про третейські суди», Третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд регламент третейського суду розглядається як невід'ємна частина третейської угоди.

За будь-яких обставин у разі суперечності третейської угоди регламенту третейського суду застосовуються положення регламенту.

Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує.

Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди.

Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору.

Враховуючи наведені норми закону, вбачається, що підписане в договорі третейське застереження це і до домовленістю сторін про можливу передачу спору на вирішення третейському суду.

Тобто, підписавши кредитний договір, в якому містилися вказані третейські застереження, ОСОБА_1 вже дала свою згоду на можливу передачу спору на вирішення третейському суду та додаткової згоди, безпосередньо перед передачею спору до суду, від сторін не вимагається законом, а тому доводи апелянта є необґрунтованими та безпідставними.

Крім того, суд першої інстанції правильно вказав, що третейське застереження жодним чином не порушує права позивача на захист своїх прав у судах загальної юрисдикції, оскільки третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав.

Безпідставними є і доводи апелянта про те, що третейське застереження підлягає визнанню недійсним у зв'язку із тим, що до договору не було долучено регламенту третейського суду, оскільки Закон України «Про третейські суди» не передбачає імперативну вимогу про доручення до договору відповідного регламенту.

Отже в цій частині рішення суду першої інстанції колегія суддів вважає законним та обґрунтованим.

Щодо вирішення судом вимоги про визнання недійсною третейську угоду у вигляді третейського застереження, оформленого п. 6.2. Договору про надання траншу № 8МЕ0005518-1 від 16.01.2012 року, то колегія суддів не може погодитися з висновком суду про те, що існують самостійні підстави для відмови у задоволенні даної позовної вимоги, у зв'язку із чим не підлягає застосуванню строки позовної давності.

Так, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

За частиною першою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 3 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Відмежування цивільних правовідносин за участю споживачів від правовідносин за участю інших суб'єктів здійснюється на підставі визначення правової форми їх участі в конкретних правовідносинах.

А тому, незалежно від предмета і підстав позову та незважаючи на те, хто звертається з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року (у справі №6-187цс15), який згідно абз. 2 ч.1 ст. 360-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, на момент укладання Договору про надання траншу № 8МЕ0005518-1 від 16.01.2012 року, існувала законодавча заборона розгляду третейським судам розглядати дану категорію справ, а тому внесення до вказаного договору третейського застереження суперечило законодавству, що могло б бути підставою для визнання його недійсним.

Проте, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як вбачається з матеріалів справи, Договір між сторонами про надання траншу №8МЕ0005518-1 був укладений 16.01.2012 року, тобто саме з цього дня ОСОБА_1 довідалась або могла довідатися про порушення свого права, а тому з нього і відраховується трирічний термін позовної давності.

З позовом до суду ОСОБА_1 звернулася тільки у серпні 2016 року, тобто вже після спливу строку позовної давності та не вказувала жодних поважних причин, які б могли слугувати суду для незастосування сказаних вище норм ЦК України.

Клопотання про застосування строку позовної давності до позовних вимог позивача, представником ПАТ «Альфа-Банк» під час розгляду справи в суді першої інстанції було заявлено, а тому у задоволенні вказаної позовної слід відмовити саме з підстав спливу позовної давності.

Судом першої інстанції не було враховано наведеного, що призвело до зазначення помилкових підстав для відмови у задоволенні вказаної частини позовних вимог.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції, в частині вирішення позовних вимог про визнання недійсним п. 6.2. договору про надання траншу № 8МЕ0005518-1 від 16.01.2012 року, скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові у цій частині з інших правових підстав.

Керуючись ст.ст.218, 303-305, 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 вересня 2016 року, в частині вирішення позовних вимог про визнання недійсним п. 6.2. договору про надання траншу № 8МЕ0005518-1 від 16.01.2012 року, скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у позові.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді