АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Литвинюк І. М.

суддів: Височанської Н.К., Половінкіної Н.Ю.

секретар: Костюк Л.С.

за участю: представника позивача - Кесаревої Г.І., представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, третя особа - Національний банк України, про звернення стягнення на предмет іпотеки, за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє за довіреністю в інтересах ОСОБА_3, на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 04 березня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність та визнання за ПАТ «ДельтаБанк» права власності на земельну ділянку площею 0,2005 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована за адресою с. Буда, Новоселицького району, Чернівецької області.

Заявлені вимоги обґрунтувало тим, що 26 червня 2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» (правонаступник ПАТ «Дельта Банк») та відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 252-003/ФКВ-08, відповідно до умов якого йому було надано кредит (грошові кошти) в сумі 30 000,00 дол. США, зі сплатою 15 % річних, на строк з 26 червня 2008 року по 23 червня 2023 року.

В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 26 червня 2008 року між ТОВ «Український промисловий банк та ОСОБА_3 було 26 червня 2008 року укладено договір іпотеки №252-003/ФКВ-08, відповідно до умов

______________________________________________________________________________________________

№22-ц/794/730/16 Головуючий у І інстанції Ляху Г.О.

Категорія 27 Доповідач Литвинюк І.М.

якого іпотекодавець ОСОБА_3 передав в іпотеку Банку нерухоме майно - земельну ділянку площею 0,2005 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована за адресою с. Буда Новоселицького району Чернівецької області і належить на праві власності іпотекодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2, виданого Магальською сільською радою Новоселицького району від 29 жовтня 2007 року згідно договору купівлі-продажу посвідченого 30 березня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом районного нотаріального округу Чайкою О.М., зареєстровано в реєстрі №887.

Зазначало, що 30 червня 2010 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір про передачу активів і кредитних зобов'язань, згідно із яким до ПАТ «Дельта Банк», як нового кредитора, перейшло право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

В порушення умов кредитного договору відповідач зобов'язання належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 28 липня 2015 року у нього виникла заборгованість по укладеному договору №252-003/ФКВ-08 від 26 червня 2008 року, яка становить - 245 097,79 грн. і складається з тіла кредиту - 207 258,02 грн.; заборгованості за відсотками - 37 839,77 грн..

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 04 березня 2016 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед ПАТ «Дельта Банк» за кредитним договором №252-003/ФКВ-08 від 26 червня 2008 року в розмірі 245097,77 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки у вигляді земельної ділянки площею 0,2005 га кадастровий номер НОМЕР_1, розташована за адресою с. Буда Новоселицького району Чернівецької області.

Визнано за ПАТ «Дельта Банк» право власності на земельну ділянку площею 0,2005 га кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована за адресою: с. Буда Новоселицького району Чернівецької області.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Умовами іпотечного договору не передбачено право позивача на визнання права власності на предмет іпотеки, а передбачено право передачі права власності на предмет іпотеки, яке здійснюється в позасудовому порядку відповідно до умов іпотечного договору.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що Законом України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором.

З таким висновком суду першої інстанції не може погодитись колегія суддів апеляційного суду.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 26 червня 2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» (правонаступник ПАТ «Дельта Банк») та відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 252-003/ФКВ-08, відповідно до умов якого йому було надано кредит (грошові кошти) в сумі 30 000,00 дол. США, зі сплатою 15 % річних, на строк з 26 червня 2008 року по 23 червня 2023 року.

Також встановлено, що 30 червня 2010 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір про передачу активів і кредитних зобов'язань, згідно із яким, до ПАТ «Дельта Банк», як нового кредитора перейшло право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Кредитні зобов»язання ОСОБА_3 забезпечено іпотекою на підставі укладеного між ТОВ «Український промисловий банк та ОСОБА_3 26 червня 2008 року договору іпотеки №252-003/ФКВ-08, відповідно до умов якого іпотекодавець ОСОБА_3 передав в іпотеку Банку нерухоме майно, а саме, земельну ділянку площею 0,2005 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована за адресою с. Буда Новоселицького району Чернівецької області, яка належить на праві власності іпотекодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2, виданого Магальською сільською радою Новоселицького району від 29 жовтня 2007 року.

Відповідно до довідки позивача (а.с. 21), заборгованість відповідача ОСОБА_3 за кредитним договором станом на 28 липня 2015 року всього складає 245 097,79грн., з них: по тілу кредиту 207 258,02 грн.; по відсотках 37839,77грн.; З них прострочена заборгованість станом на 28 липня 2015 року складає: по тілу кредиту 26 882,17 грн.; по відсотках 35540,06 грн.

За правилами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 12 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

28 серпня 2015 року відповідачу ОСОБА_3, як позичальнику і як відповідно іпотекодавцю, було направлено вимогу про усунення порушень по виконанню своїх зобов'язань за кредитним договором від 26 червня 2008 року в тридцяти денний строк.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване ст. 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина першастатті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Суд першої інстанції, звертаючи стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, не прийняв до уваги умови договору іпотеки від 26 червня 2008 року, а саме п.п.4.1.,4.4.1 іпотечного договору. Так, цими пунктами визначено, що іпотекодержатель набуває право звернути стягнення та реалізувати предмет іпотеки за умови, якщо у момент настання строку виконання основного зобов'язання за кредитним договором воно не буде виконано належним чином, а саме: при повному або частковому неповерненні кредиту( чергового платежу) та /або при несплаті або частковій несплаті процентів, та /або частковій несплаті штрафних санкцій у встановлені кредитним договором строки, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги шляхом прийняття іпотекодержателем предмета іпотеки у власність у рахунок виконання свого зобов'язання. Іпотечний договір є правовою підставою для реєстрації права власності на іпотекодержателя на предмет іпотеки (а.с.14-18).

При вирішенні даної категорії справ судам слід встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, що передбачено умовами договору іпотеки як правову підставу для реєстрації права власності іпотеко держателя. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові 6-1851цс15 від 30 березня 2016 року.

Отже, сторони визначили умовами договору порядок набуття банком права власності на предмет іпотеки, а позивачем суду не було надано доказів неможливості виконання умов договору у визначений сторонами спосіб.

На підставі наведеного та з огляду на те, що в іпотечному договорі від 26 червня 2008 року передбачений позасудовий порядок передачі права власності на предмет іпотеки у разі порушення умов кредитного договору, позивач не дотримався процедури набуття права ним власності на предмет іпотеки, який визначений в іпотечному договорі та в ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», то суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про задоволення позовних вимог та звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за позивачем права власності на вказаний предмет іпотеки.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, а рішення суду про задоволення позову шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на предмет іпотеки, є таким, що порушує норми матеріального права та підлягає скасуванню на підставі ст. 309 ЦПК України з ухваленням по справі нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє за довіреністю в інтересах ОСОБА_3, задовольнити.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 04 березня 2016 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, третя особа - Національний банк України, про звернення стягнення на предмет іпотеки, - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту його вступу в законну силу.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: