Справа №712/4877/16 ц
Провадження №2/712/1384/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2016 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого/судді - Троян Т.Є.

при секретарі - Шмагайло Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління державної служби з надзвичайних ситуацій України в Черкаській області про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

25 квітня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Соснівського районного суду міста Черкаси із позовом до Управління державної служби з надзвичайних ситуацій України в Черкаській області про відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що з відповідачем у справі він перебував у трудових відносинах з 14 серпня 2003 року, проходив службу в МНС України, ДСНС України. Наказом №265 від 27 серпня 2015 року був звільнений зі служби цивільного захисту в Державній службі України з надзвичайних ситуацій у відставку Збройних Сил України (з виключенням з військового обліку) за пунктом 176 підпунктом 3 (за станом здоровя) Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу.

Позивач зазначає, що відповідно до свідоцтва про хворобу №1176 від 26 серпня 2015, виданого Центральною лікарсько-експертною комісією ДСНС України, він був визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку, при цьому захворювання, зазначені в свідоцтві, повязані з проходженням служби.

Згідно Довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії від 31.08.2015 року №193176 позивач визнаний інвалідом 2-ї групи у звязку з захворюванням, повязаним з проходженням служби.

Посилається на постанову Соснівського районного суду м.Черкас від 15.04.2016 року по справі №712/3574/16-а, в якій суд при розгляді адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління державної служби з надзвичайних ситуацій України про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії «суд дійшов до висновку, що підстава звільнення позивача ОСОБА_1 «за станом здоровя» є абсолютно тотожним звільненню «через хворобу».

Позивач вказує, що під час виконання трудових обовязків, йому не було забезпечено нормальні умови праці, медичне обслуговування, обстеження, що призвело до різкого погіршення стану здоровя і фактично до інвалідності та втрати можливості бути здоровим, мати достойне місце роботи, отримувати заробітну плату, забезпечувати сімю. В результаті отримання інвалідності втратив наявні соціальні звязки. Наявні гроші пенсію, вимушений в значній частині витрачати на ліки. Втратив сон, має постійні головні болі и т.п. Вважає, що йому спричинена моральна шкода, яку на його думку повинен відшкодувати відповідач.

Вважає, що відповідач фактично визнав свою вину в тому, що фактично стан здоровя позивача погіршився під час проходження служби в результаті чого ОСОБА_1 була виплачена страхова сума в розмірі 53600,00 грн., та одноразова матеріальна допомога за вислугу років в сумі 16825, 00 грн. тобто виплачені грошові кошти в сумі 70425, 00 грн. Крім матеріальних збитків позивач вважає, що йому були спричинені моральні збитки.

Розмір спричиненої моральної шкоди позивач оцінює керуючись отриманою ним сумою грошових коштів в результаті спричинених йому матеріальних збитків. Як компенсацію за спричинену моральну шкоду просить стягнути 70425,00 грн.

Позивач та його представник адвокат ОСОБА_2 у судовому засідання позов підтримав у повному обсязі, надали пояснення аналогічні змісту позовної заяви.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні щодо позову заперечила у повному обсязі, надавши пояснення, аналогічні змісту письмового заперечення, що міститься в матеріалах справи. Просила застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки позов предявлено поза межами тримісячного строку, який передбачений ст.233 КЗпП України.

З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно запису №1 у трудовій книжці, позивач ОСОБА_1 у період з 14 серпня 2003 року по 27 серпня 2015 року перебував у трудових відносинах з відповідачем.

Наказом №265 від 27 серпня 2015 року був звільнений зі служби цивільного захисту в Державній службі України з надзвичайних ситуацій у відставку Збройних Сил України (з виключенням з військового обліку) за пунктом 176 підпунктом 3 (за станом здоровя) Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу.

Внаслідок проходження служби отримав захворювання, що підтверджується свідоцтвом про хворобу №1176 від 26 серпня 2015, виданого Центральною лікарсько-експертною комісією ДСНС України. В пункті 8 зазначеного Свідоцтва про хворобу вказаний короткий анамнез, вказано, що позивач перебуває під наглядом з 2009 року. Знаходився на обстеженні та лікуванні у 2010 році, 2011 році, 2012 році, 2013 році, 2014 році, 2015 році.

Пунктом 12 Свідоцтва про хворобу №1176 від 26 серпня 2015 року встановлений діагноз та постанова лікарсько-експертної комісії МНС України про причинний зв'язок захворювання: Захворювання, так, повязані з проходженням служби.

Згідно Довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках Серія 10 ААА №005233 від 07.09.2015 року ступень втрати складає 70 відсотків у звязку із захворюваннями, повязаними з проходженнями служби. Встановлена друга група інвалідності, безтерміново.

Відповідно до Довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках Серія 12 ААА №022535 від 25.08.2016 року ступень втрати професійної придатності складає 90 відсотків.

Оскільки Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві на час виникнення спірних відносин, в звязку із зміною спеціального закону, не відповідає за завдану моральну шкоду, то у разі отримання працівником виробничої травми чи професійного захворювання в цей період, він набуває права на відшкодування моральної шкоди на загальних підставах, встановлених законом.

Згідно ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до вимог ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, ст.237-1 - відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, тобто передбачає відшкодування моральної шкоди, яка спричинена з вини роботодавця.

Шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язана з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. (ст. 173 КЗпП України).

Отже, моральну шкоду повинен відшкодовувати роботодавець, оскільки шкода здоровю завдана при виконанні позивачем трудових обовязків (проходженні служби), про що свідчить висновок Центральної лікарсько-експертної комісії ДСНС України та інші медичні документи, які є в справі.

Що стосується доводів відповідача про відсутність доказів спричинення позивачу моральної шкоди, то суд не приймає такі до уваги, оскільки відповідно до чинного законодавства втрата працездатності, яка встановлена висновком лікарсько-експертної комісії, вже сама по собі свідчить про спричинення моральної шкоди, так як стан здоровя позивача погіршено.

Частина 2 ст.237-1 КЗпП України містить посилання на те, що порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

В той же час є загальна норма ст. 23 ЦК України, якою передбачено певний порядок та визначення розміру моральної шкоди.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу відповідно до пп.2 п.2 постанови КМУ від 11.07.2007 року №908 як інваліду II групи внаслідок проходження служби було виплачено одноразову грошову допомогу в сумі 53 550,00 грн, а також матеріальну допомога за вислугу років в сумі 16825,00 грн.

Відповідно до п.4 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка не повязана з розміром цього відшкодування.

Так, відповідно до вимог статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, до юридичних фактів, які має довести позивач, зокрема, належить доведення факту завдання моральної шкоди та розміру шкоди.

Відповідно до розяснень № 4 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством.

Судом встановлено, що в звязку із погіршенням стану здоровя позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, був здоровою працездатною людиною, втратив 90% працездатності в звязку із захворюваннями, повязаними з проходженням служби. Після втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму. Спостерігається критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому відношенні, громадянина.

З вересня 2015 року позивач знаходився на обліку в Черкаському міському центрі зайнятості. З вересня 2016 року припинено виплати по безробіттю відповідно до ст.31 п.1 пп.10 Закону України «Про загальнобовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Вищезазначене законодавство, а також розяснення Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (із змінами від 25 травня 2001 року) «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», повязують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих звязків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Судом встановлено факт заподіяння моральної шкоди позивачу і він має право на відшкодування цієї шкоди з відповідача.

Однак з урахуванням того часу, який позивач пропрацював у відповідача, отриманої позивачем травми, ступінь втрати працездатності, характер, обсяг і тривалість страждань позивача, погіршення стану здоровя позивача, а також те, що професійна працездатність позивача в звязку із захворюваннями, отриманими під час проходження служби втрачена на 90%, встановлена II група інвалідності, суд вважає за можливе стягнути на його користь суму 50000 грн., яка буде справедливою сатисфакцією за заподіяну моральну шкоду.

Суд не приймає до уваги твердження відповідача про застосування строків позовної давності, оскільки відповідно до пункту 3 частини першої статті 268 ЦК України на вимогу про відшкодування збитків, завданих каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю (тобто і на вимогу про відшкодування моральної шкоди), позовна давність не поширюється.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI, інваліди I та II груп звільняються від сплати судового збору.

Частиною 3 ст.88 ЦПК України, встановлено, що якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відповідно до п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою встановлена ставка судового збору - 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду,- у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» №928- VIІІ від 25 грудня 2015 року з 01 січня 2016 року мінімальна заробітна плата складає 1378 грн.

Отже, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у сумі 551,20 грн.

Керуючись ст. 237-1 КЗпП України, ст.23,268 ЦК України, ст. ст.3,5,7,8,10,14,57-60,79,88,208-209,212-218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Управління державної служби з надзвичайних ситуацій України в Черкаській області про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Управління державної служби з надзвичайних ситуацій України в Черкаській області в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок отримання захворювань, повязаних з проходженням служби 50 000 (пятдесят тисяч) гривень.

Стягнути з Управління державної служби з надзвичайних ситуацій України в Черкаській області судовий збір у сумі 551 (пятсот пятдесят одна) гривня 20 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області протягом десяти днів з моменту його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: Т.Є. Троян