Ухвала

іменем україни

4 липня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ДемяносоваМ.В., Леванчука А.О., Парінової І.К.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про стягнення коштів за депозитним рахунком, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 25 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 26 березня 2013 року він у простій письмовій формі уклав з публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») договір банківського вкладу (депозиту) № SAMDN2232 терміном дії протягом шести місяців на загальну суму 48 550 доларів США. У цей же день він передав відповідачу зазначену грошову суму.

15 жовтня 2013 року договір був пролонгований та всі кошти переоформлені новим аналогічним договором № SAMDNWFD000 на суму 51 103, 10 доларів США зі сплатою 6,5 % річних з терміном дії протягом шести місяців. Після закінчення терміну дії договору він неодноразово звертався до відповідача з приводу повернення внесених коштів, однак останній кошти не повертає.

У зв'язку з цим ОСОБА_4 просив стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» 51 075,95 доларів США та витрати на правову допомогу.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 25 квітня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із ухваленням нового рішення у справі про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що, ухвалюючи оскаржувані у справі судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та дійшли обґрунтованого висновку про недоведеність заявлених ОСОБА_4 позовних вимог, оскільки матеріали справи та наявні у справі докази свідчать про укладення 15 жовтня 2013 року між сторонами нового договору депозитного вкладу № SAMDNWFD000 на загальну суму 50 822,54 доларів США з терміном дії протягом шести місяців зі сплатою 6,5 % річних. Звертаючись із вимогами про повернення коштів за депозитним рахунком, позивач не надав суду належних і допустимих доказів, які б свідчили про внесення ним коштів за цим договором. З огляду на це суди дійшли правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_4

Такий висновок судів ґрунтується на правильно встановлених у справі обставинах та відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14.

Наведені в касаційній скарзі доводи заявника є необґрунтованими і правильність вищезазначених висновків судів не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 25 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

М.В. Демяносов
А.О. Леванчук І.К. Парінова

Колегія суддів: