УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Кузнєцова В.О., Кадєтової О.В., Мостової Г.І., -
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 травня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 29 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» (далі - ПАТ «Брокбізнесбанк») звернулось до суду із вказаним позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, із урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив стягнути солідарно із відповідачів 58 390,72 доларів США, що згідно офіційного курсу валют НБУ станом на 27 травня 2015 складає 1 250 931,95 грн посилаючись на те, що прийняті на себе зобов'язання по поверненню отриманого кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом відповідачі не виконали.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 29 вересня 2015 року, позовні вимоги ПАТ «Брокбізнесбанк» - задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» заборгованість по кредитному договору у розмірі 58 390 доларів США 72 центи, що згідно офіційного курсу валют НБУ станом на 27 травня 2015 року складає 1 250 931 грн 95 коп. Вирішено питання судового збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 просятьухвалені у справі судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 18 серпня 2008 року між АТ «Брокбізнесбанк» (правонаступником якого є позивач ПАТ «Брокбізнесбанк») та ОСОБА_4, укладено кредитний договір № 08Ф-134, згідно якого їй було відкрито відкличну кредитну лінію з лімітом кредитної заборгованості в сумі 7 000 000, 00 доларів США на строк до 18 березня 2009 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13,00 % річних для споживчих цілей. Вона ж у свою чергу зобов'язалася своєчасно повернути отриманий кредит, сплатити відсотки за користування кредитом і виконати свої зобов'язання згідно з даним договором в повному обсязі у встановлений договором термін (а.с.11-14 ).

Між АТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_4 неодноразово укладалися додаткові угоди до кредитного договору № 08 Ф-134.

ОСОБА_5, відповідно до договору поруки № 08Ф-134/2 від 23 жовтня 2008 року, зобов'язався солідарно з позичальником (ОСОБА_4.) відповідати в повному обсязі перед Кредитором (позивачем) за своєчасне та повне виконання боржником (ОСОБА_4.) зобов'язань за кредитним договором № 08Ф-134 від 18 серпня 2008 року (а.с.41-42).

Між АБ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_5 неодноразово було укладено додаткові угоди до договору поруки № 08Ф-134/2 від 23 жовтня 2008 року.

06 лютого 2014 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_4 було укладено договір застави майнових прав № 08Ф-134/7 відповідно до якого заставодавець (ОСОБА_4.) передає в заставу заставодержателю (банк) предмет застави зазначений у п.1.2. цього договору для забезпечення повного та своєчасного виконання боргових зобов'язань, зазначених у ст. 2 цього договору.

Відповідно до п. 1.2. вказаного договору, предметом застави є право вимоги на отримання грошових коштів в сумі 651 000,00 грн, які знаходяться на рахунку № 4734 в АТ «Брокбізнесбанк» відкритому на ім'я заставодавця на підставі договору № И 150718327 банківського строкового вкладу (депозиту) (вклад «Різдвяний») від 30 січня 2014 року, що укладений між АТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_4

Крім того, 06 лютого 2014 між ОСОБА_4 та ПАТ «Брокбізнесбанк» було укладено договір про уступку права вимоги № 08Ф-134/7/1, відповідно до п.1.1. якого, ОСОБА_4 уступила, а ПАТ «Брокбізнесбанк» прийняв право вимоги повернення вкладу в сумі 651 000, 00 грн та нарахованих процентів за договором № D_150718327 банківського строкового вкладу (депозиту) (вклад «Різдвяний») від 30 січня 2014 року, що укладений між АТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_4

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова, установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі, як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Згідно вимог ст. 554 Цивільного Кодексу України, в разі невиконання зобов'язання боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає в тому ж обсязі, як і боржник, зокрема відповідає за сплату основного боргу і процентів, за відшкодування збитків, за сплату неустойки, якщо інше не встановлено договором поруки.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, вірно виходив із того, що між сторонами виникли договірні відносини, які регулюються кредитним договором та договором поруки, відповідачі порушили умови кредитного договору щодо своєчасного виконання зобов'язання, взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконали, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню в солідарному порядку із відповідачів на користь позивача.

Крім того, суди вірно виходили із того, що відповідно до п. 1.2. договору застави майнових прав № 08Ф-134/7 від 06 лютого 2014 року у Банка виникає право на отримання коштів за договором банківського строкового вкладу, але це є правом, а не обов'язком банку.

Банк не бажав скористатися правом зарахування коштів з банківського строкового вкладу на погашення виниклої кредитної заборгованості, як і правом, щодо звернення стягнення на предмет застави, а скористався своїм правом та звернувся до суду із позовною заявою про стягнення кредитної заборгованості.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 травня 2015 року та ухвала колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 29 вересня 2015 року постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відсутні й передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 травня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 29 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Кузнєцов
О.В. Кадєтова
Г.І. Мостова