АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/4025/15-ц Головуючий в 1 інстанції
Провадження № 22-ц/774/1941/К/16 суддя Хомініч С.В.
Категорія № 43 (І) Доповідач Бондар Я.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді: Бондар Я.М.,

суддів: Зубакової В.П., Митрофанової Л.В.,

за участю: секретаря Гладиш К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, згідно із вимогами ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксації судового засідання технічними засобами, без участі всіх осіб, які беруть участь у справі, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 26 серпня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс-КР», Державне підприємство «Криворіжтеплоцентраль», про вселення, встановлення порядку користування житлом та укладення окремих договорів найму,-

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про усунення перешкод власнику у користуванні своїм житлом, зняття з реєстраційного обліку. Уточнивши позовні вимоги в їх останній редакції просив визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_1 такими, що втратили право користування квартирою, розташованою за адресою: м. Кривий Ріг, пр. 200-річчя ОСОБА_4, 4/35.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що йому та відповідача на праві спільної часткової власності належить квартира, розташована за адресою: м. Кривий Ріг, пр. 200-річчя ОСОБА_4, 4/35. Відповідачі у вказаній квартирі не проживають протягом більше 10 років та мають інше місце проживання. Також відповідачі не сплачують комунальні рахунки, у звязку із чим позивачеві доводиться нести тягар з утримання квартири самостійно. Також ОСОБА_1 зазначив про його неодноразові звернення до відповідачів з метою добровільного урегулювання даного спору, проте його вимоги залишились проігнорованими.

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 звернулись до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про вселення, встановлення порядку користування житлом, укладення окремих договорів найму, в якому просили вселити їх до спірної квартири. Визначити наступний порядок користування квартирою: виділити ОСОБА_1 у користування житлову кімнату № 2 площею 17,0 кв.м; коридор № 1 площею 4,3 кв.м, кухню № 3 площею 5,8 кв.м, вбиральню № 4 площею 2,5 кв.м залишити у загальному користуванні; а також зобовязати третіх осіб ТОВ «Житлосервіс-КР» та ДП «Криворізька теплоцентраль» укласти з ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 окремі договори на обслуговування спірного житлового приміщення.

В обґрунтування позовних вимог зазначили, що вони разом з відповідачем є співвласниками квартири,розташованої за адресою: м. Кривий Ріг, пр. 200-річчя ОСОБА_4, 4/35. Кожному з них належить по 1/3 частці вищезазначеної квартири. У звязку із неодноразовим застосуванням фізичної сили та загрозою застосування іншого примусу ОСОБА_1 в 1996 році позивачі змушені були ховатися, а згодом пішли жити до матері позивача ОСОБА_2 за адресою: сел. Бажанова, вул. Ханойська, буд. 8. Там вони проживають у врем'янці без належних зручностей. Вони неодноразово намагалися мирним шляхом вселитися до належної їм на праві часткової власності квартири, однак відповідач чинить їм перешкоди, не пускає їх до квартири. Платити за нараховані на них, як зареєстрованих осіб в квартирі, комунальні послуги вони не мають можливості, оскільки всі квитанції видаються на імя ОСОБА_1 і вони не можуть довести, що платежі зроблені саме ними. Крім того, комунальні організації не бажають виділяти їм окремі рахунки.

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 16 березня 2016 року первинний позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 26 серпня 2016 року зустрічний позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено частково.

Вселено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у квартиру № 35, будинку №4 по проспекту 200-річчя ОСОБА_4 в м. Кривому Розі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на оплату судового збору в розмірі 243 (двісті сорок три гривні) грн. 60 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на оплату судового збору в розмірі 243 (двісті сорок три гривні) грн. 60 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, поставив питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що судом першої інстанції не враховано добровільне виселення позивачів за зустрічним позовом із спірної квартири ще в 1996 році, при цьому останні не цікавились житлом протягом всього часу, не несли тягар його утримання. Вважає, що позивачами не доведено їх спроб вселитись до спірної квартири та відповідно того факту, що ним чиняться перешкоди щодо потрапляння до квартири.

Рішення оскаржено лише в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про їх вселення до спірної квартири. У звязку із чим на підставі ч. 1 ст. 303 ЦПК України рішення суду переглядатиметься в межах доводів апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності по 1/3 частині кожному належить квартира №35 буд. 4 по пр. 200-річчя ОСОБА_4 м. Кривого Рогу на підставі договору свідоцтва про право власності від 11.01.1995 року (а.с.8) та рішення Саксаганського районного суду м. кривого ОСОБА_4 від 05.11.2012 (а.с.13-14.).

Сторони зареєстровані в квартирі № 35 буд. 4 по пр. 200-річчя ОСОБА_4 м. Кривого Рогу, що підтверджується відповідною довідкою (а.с.57). Відповідач ОСОБА_1 не пускає позивачів до належної їм квартири, вказаний факт зафіксовано в акті від 14.10.2012 (а.с.36).

Задовольняючи зустрічний позов в частині вселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з їх доведеності і обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним. З вказаною нормою узгоджуються положення ст. 358 ЦК України, ст. 150 ЖК України.

У відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно до ч.ч.1,3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до частини 3 даної статті кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до вимог ст. 383 Цивільного кодексу України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Також у статті 41 Конституції України вказано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 155 Житлового кодексу України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не пускає проживати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до квартири, розташованої за адресою: м. Кривий ріг, пр. 200-річчя КривогоРогу, 4/135, що підтверджується актом про не проживання від 14.10.2012 року (а.с.36). Також згідно акту від 12 серпня 2015 року (а.с.37) ОСОБА_1 не надає позивачам за зустрічним позовом оригіналів правовстановлюючих документів на спірну квартиру. Крім того, ОСОБА_2 зверталась до Саксаганського РВ КМУ для захисту своїх прав у звязку з погрозами ОСОБА_1 на її адресу.

Зазначені обставини дають підстави вважати, що між сторонами у справі склались стійкі неприязні відносини, у звязку із чим проживання позивачів за зустрічним позовом в належній їм на праві часткової власності спірній квартирі є неможливим.

Між тим слід зазначити, що факт ненадання згоди ОСОБА_1 на вселення його колишньої дружини та сина у спірну квартиру підтверджується його поданням даної апеляційної скарги. Тим самим ОСОБА_1 фактично чинить перешкоди позивачам за зустрічним позовом для їх вселення у квартиру.

У звязку із чим доводи апеляційної скарги щодо надання позивачами за зустрічним позовом в якості доказів застарілих актів за минулі роки, а також їх добровільне виселення із спірної квартири не заслуговують на увагу колегії суддів. Також зазначені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 протягом всього часу з 1996 року на цікавились спірним житлом.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивачі за зустрічним позовом позбавлені на даний час права користуватись кожен своєю 1/3 часткою квартири № 35 буд. 4 по пр. 200 річчя ОСОБА_4 м. Кривого Рогу. А відтак, суд дійшов правильного висновку про необхідність вселення позивачів у спірну квартиру.

Доводи апеляційної скарги в частині недоведеності спроб вселитись до спірної квартири колегією суду не приймаються до уваги, оскільки вони фактично зводяться переоцінки рішення суду по оцінці доказів та є незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, як недоведена, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313,314, 315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 26 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Я.М. Бондар

Судді: В.П. Зубакова

ОСОБА_6