Справа № 752/6327/16-ц
Провадження № 2/752/3483/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22.06.2016 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Шевченко Т.М.

з участю секретаря Крекотень О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и в:

у квітні 2016 рок ОСОБА_1 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що сторони з 10 липня 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Подружжя мають малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 18 квітня 2016 року шлюб між сторонами у справі розірвано.

За час перебування у шлюбі ними було придбано наступне майно:

- автомобіль "DaciaSolenza", 2004 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, вартістю 75 000 грн.,

- дзеркальний фотоапарат "Canon", вартістю 5000 грн.,

- цифрова відеокамера "Canon", вартістю 4000 грн.,

- плазмовий телевізор "LG", вартістю 6000 грн.,

- меблі (комод, стінка зі шкафами), вартістю 12 000 грн.

Позивач зазначає, що після розірвання шлюбу сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, а тому вона звернулася у суд з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію, що становить 1/2 частину вартості автомобіля "DaciaSolenza", 2004 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, в розмірі 37 500 грн., дзеркального фотоапарату "Canon", в розмірі 2 500 грн., цифрової відеокамери "Canon", в розмірі 2 000 грн., плазмового телевізору "LG", в розмірі 3 000 грн.,

меблів (комоду, стінки зі шкафами), в розмірі 6 000 грн.

В судовому засіданні позивач підтримала свої вимоги та просила суд задовольнити позов з вищевказаних підстав, зазначивши, що у лютому 2016 року між сторонами були припинені шлюбно-сімейні стосунки, у зв"язку з чим з вказаного часу вони проживають окремо.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник в судовому засіданні не визнали позовні вимоги та заперечували проти їх задоволення, зазначивши, що автомобіль "DaciaSolenza", 2004 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 був відчужений 02 березня 2016 року на користь ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 Кошти, отримані від продажу, були поділені порівну між подружжям до припинення шлюбу для потреб в особистих інтересах. Позивач отримала грошові кошти у сумі 38 000 грн. та 2 830 доларів США, що в еквіваленті становить 76 664,70 грн., а всього 114 664 грн. Зазначає, що відчуження автомобіля було здійснене з відома позивачки та відповідало інтересам іх сім"ї. Придбання майна, переліченого у позові, зокрема дзеркального фотоапарату "Canon", плазмового телевізору "LG" та меблів, відповідач заперечує. Цифрова відеокамера "Canon" була придбана ним до укладення шлюбу за особисті кошти, що підтверджується товарним чеком від 07.07.2010 року.

Вислухавши пояснення позивача, відповідача, представника відповідача, свідка, а також дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 10 липня 2010 року. Від шлюбу вони мають малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 4).

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 08 квітня 2016 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано.

Судом встановлено і не заперечувалось сторонами, що автомобіль "DaciaSolenza", 2004 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, був придбаний подружжям в період шлюбу у жовтні 2010 року і зареєстрували його в ВРЕР-7 м. Києва на ОСОБА_2

Зазначені обставини були визнані сторонами і не підлягають доказуванню на підставі ч. 1 ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до п.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належи дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороб тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше е встановлено домовленістю між ними.

Як роз'яснено у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісної власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3, ст.368 ЦК України, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідні із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робочі худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Як передбачено ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як передбачає ч. 3, ст. 10 та ч. 1, ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадки встановлених ст. 61 ЦПК України.

Згідно п. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм н праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У відповідності до п.1, ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільне сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше н визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

02 березня 2016 року відповідач ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_4 (мати відповідача) придбала автомобіль "DaciaSolenza", 2004 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу, оформленого в Сервісному центрі МВС м. Києва, за 80 000 грн.

Того ж дня 02 березня 2016 року ОСОБА_4 отримала свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 та номерні знаки НОМЕР_1 (а.с. 15)

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 підтвердила, що шлюбно-сімейні стосунки між подружжям ОСОБА_2 були припинені на початку лютого 2016 року, у зв"язку з чим позивач ОСОБА_1 переїхала проживати за іншою адресою.

Припинення шлюбно-сімейних стосунків між пожружжям на початку лютого 2016 року також не заперечувалося сторонами в судовому засіданні.

Таким чином, судом встановлено і не заперечувалось сторонами, що автомобіль "DaciaSolenza", 2004 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, який був спільним майном подружжя, проданий відповідачем у березні 2016 року без згоди ОСОБА_1

Також встановлено, що хоча автомобіль було відчужено у період шлюбу, сторони на час його відчуження проживали окремо, спільного господарства не вели, доказів щодо витрачання грошей від продажу спірного автомобіля на потреби сім'ї відповідачем не надано.

За таких обставин, суд вважає, що ОСОБА_1 має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна.

При визначенні суми, яка підлягає компенсації - стягненню з відповідача ОСОБА_2, суд виходить з договору купівлі-продажу транспортного засобу від 02 березня 2016 року, відповідно до якого ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_4 придбала автомобіль "DaciaSolenza", 2004 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 за 80 000 грн.

При цьому, зважаючи на диспозитивність цивільного судочинства та межі заявлених позивачем вимог, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню - в частині стягнення з ОСОБА_2 компенсації 1/2 частки вартості відчуженого не в інтересах сім'ї автомобіля "DaciaSolenza", 2004 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, - 37 500 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 суд вважає необхідним відмовити, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження придбання переліченого в позовній заяві майна, зокрема дзеркального фотоапарату "Canon", плазмового телевізору "LG" та меблів, відповідач заперечує. Цифрова відеокамера "Canon" була придбана до укладення шлюбу подружжям, що підтверджується товарним чеком від 07.07.2010 року, наданим відповідачем в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Суд вважає, що з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551, 21 грн.

Керуючись ст.ст. 65, 70 та 71 СК України, ст.ст. 10, 12, 30, 60, 212, 223-226 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м. Києва, іден. номер НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 37 500 грн. компенсації вартості 1/2 частини автомобіля та 551 грн. 21 коп. судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: