У Х В А Л А

20 липня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді Григоренка М.П.,

суддів : Бондаренко Н.М. , Рожина Ю.М.,

секретар судового засідання Шептицька С.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду від 23 червня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Страхова компанія ПрАТ „СК „Уніка про стягнення заподіяних збитків, відшкодування витрат, стягнення упущеної вигоди та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Рівненського міського суду від 23 червня 2016 року в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 про забезпечення позову - відмовлено.

В поданій на ухвалу суду апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликається на її незаконність, через порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Зазначає, що 15.06.2016 року він через свого представника подав заяву про забезпечення позову, поданого 13.06.2016 року.

Місцевий суд, в порушення вимог ст. 153 ЦПК України, розглянув його заяву не у день її надходження, а лише 23.06.2016 року.

В заяві про забезпечення позову наведені причини і необхідність застосування забезпечення позову. Вказано, що з врахуванням суми стягнення (166500 грн.) в разі задоволення позову, виконати рішення суду за рахунок відрахувань з доходів боржника у розмірі 20% від них, як це обмежено законом, буде надзвичайно довготривалим і неефективним способом відновлення та судового захисту законних прав та інтересів позивача. Вказано

____________________________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/787/1379/2016 Головуючий у 1 інстанції : Бердій М.А.

Доповідач : Григоренко М.П.

вид забезпечення, який прямо передбачено нормою закону.

Співмірність виду забезпечення з заявленими позивачем вимогами, визначена вартістю майна, з чого б воно не складалось і де б воно не знаходилось, на яке заявник просив суд накласти арешт.

Обґрунтування відмови в задоволенні його заяви неможливістю виконати ухвалу (що насправді не доведено), суперечить принципам правосуддя, зміст яких зовсім не зводиться до того, щоб відмовляти заявнику в задоволенні обґрунтованих вимог з підстав складності виконання рішення про задоволення заявленого клопотання.

Незастосування заходів забезпечення позову за наявності для цього підстав, може потягти неможливість або ускладненість при виконанні судового рішення, що є порушенням права на справедливий судовий розгляд за змістом ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки виконання рішення суду є складовою, невідємною частиною судового розгляду.

Крім того, суд наділений повноваженнями на протязі всього процесу розгляду позову за заявою особи та при наявності підстав, зменшити, збільшити або скасувати вжиті заходи забезпечення.

Із цих підстав просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву про забезпечення позову, а саме: накласти арешт на все майно та кошти, що належать відповідачу ОСОБА_2 у межах заявленого позову в сумі 166500 грн., а також вирішити питання про стягнення судових витрат.

В ході апеляційного розгляду справи відповідач ОСОБА_2 просив відхилити апеляційну скаргу, а оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які зявилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції послався на те, що позивачем не зазначено конкретне майно та рахунки відповідача ОСОБА_2, на які може бути накладено арешт в межах застосування заходів забезпечення позову.

Частиною 3 статті 151 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття

заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до розяснень, які містяться у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Надання особою, яка звернулась із заявою про вжиття судом заходів забезпечення позову, будь-яких доказів щодо наявного у відповідача майна чи грошових коштів на певних банківських рахунках, на які можливо накласти арешт до вирішення справи по суті, чинним законодавством України взагалі не передбачено, а тому колегія суддів вважає, що ухвала Рівненського міського суду від 23 червня 2016 року про відмову позивачу у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову є незаконною і підлягає скасуванню, з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вимога позивача про постановлення апеляційним судом відповідної ухвали про накладення арешту на майно відповідача ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, оскільки питання про вжиття заходів забезпечення позову може вирішити лише той суд, у провадженні якого перебуває справа (ч. 1 ст. 153 ЦПК України).

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 110, 151-153, 303, 307, 312, 313-314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Рівненського міського суду від 23 червня 2016 року скасувати та передати питання на новий розгляд до того ж суду.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 290 грн. в рахунок відшкодування судових витрат, повязаних із сплатою судового збору за подання апеляційної скарги.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий М.П. Григоренко

Судді : Н.В. Бондаренко

ОСОБА_4