Справа № 306/2494/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

29 листопада 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Куцина М. М.,

суддів Фазикош Г. В., Панька В. Ф.,

при секретарі Шукаль О. Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Свалявського районного суду від 10 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ТОВ «Старт», про стягнення упущеної вигоди та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ТОВ «Старт», про стягнення упущеної вигоди та моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 14.02.2004 року ОСОБА_2 уклала договір оренди приміщення кафе загальною площею 72,1 м кв. з ТзОВ «Старт» за адресою м. Свалява, вул. Київська, 8 терміном до 13.02.2014 року. В подальшому 13.02.2014 року цей договір між ними було переукладено до 01.11.2015 року. Факт передачі орендованого майна стверджується актом приймання-передачі від 13.02.2014 року.

01 листопада 2012 року за її згоди та у відповідності до п. 7.2 договору оренди № 780 від 14.02.2014 року ТОВ «Старт» було укладено договір суборенди з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, відповідно до якого орендар передав, а суборендар взяв в оренду приміщення кафе загальною площею 32 м кв. терміном на 1 рік, тобто до 01 листопада 2013 року. 01 листопада 2013 року за її згоди та у відповідності до п. 7.2 договору оренди № 780 від 14.02.2004 року орендарем ТОВ «Старт» укладено договір суборенди з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3, відповідно до якого орендар передав, а суборендар взяв в оренду приміщення кафе загальною площею 40,1 м кв. терміном на 2 роки, тобто до 01 листопада 2015 року. Зважаючи на різку зміну фінансово-економічної ситуації в державі, ріст цін на енергоносії та вартість орендованого майна, нею було прийнято рішення про підвищення розміру орендної плати за орендовані та суборендовані приміщення, що відповідно знаходилися у володінні та користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_1, у звязку з чим було направлено листи-попередження про збільшення розміру орендної плати до 15200,00 грн. в місяць. 22.09 2014 року ними, орендодавцем та орендарем, у відповідності до п. 9.1.1 договору оренди від 13.02.2014 року, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Старт», договір було розірвано за згодою сторін. Відтак, суборендар ОСОБА_3 цього ж дня 22.09.2014 року повернула суборендоване нею приміщення площею 40,1 м кв., однак цю площу, а також літню терасу одразу ж безпідставно та самовільно зайняла суборендар ОСОБА_1, і з цього часу використовувала зазначене майно по 22 грудня 2015 року. Суму упущеної вигоди позивачка просить стягнути з розрахунку 15200 х 15 = 228000 грн. за період з 22.09.2014 року по 22.12.2015 року. Крім того, незаконними діями ФОП ОСОБА_1 щодо фактичного позбавлення її права власності на нерухоме майно їй завдано моральну шкоду, що виразилася у погіршенні її самопочуття та моральних стражданнях.

У звязку з вищезазначеним ОСОБА_2 з урахуванням уточнень просила суд першої інстанції стягнути з ОСОБА_1 матеріальні збитки у вигляді упущеної вигоди на загальну суму 228000,00 грн., 15000,00 грн. моральної шкоди та витрати на проведення експертизи з визначення ринкової вартості орендованого приміщення в сумі 1700,00 грн..

Рішенням Свалявського районного суду від 10 лютого 2016 року позов ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ТОВ «Старт», про стягнення упущеної вигоди та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 218295 (двісті вісімнадцять тисяч двісті девяносто пять) грн. 00 коп. упущеної вигоди.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 2182 (дві тисячі сто вісімдесят дві) грн. 95 коп. судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1700 (одну тисячу сімсот) грн. 00 коп. витрат на проведення експертизи.

Не погодившись з рішенням Свалявського районного суду від 10 лютого 2016 року відповідач, фізична особа-підприємець ОСОБА_1, оскаржила дане рішення в апеляційному порядку, вважаючи, що таке є незаконним, не обєктивним, не обґрунтованим, винесеним із грубим порушенням норм матеріального права та не повним зясуванням обставин, що мають істотне значення для справи, а тому просила дане рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що розрахунок упущеної вигоди з майбутньої оренди по даній справі суд першої інстанції мав вчиняти з реального отримуваного доходу позивача ОСОБА_2, яка в свою чергу, як субєкт господарювання та платник податку мала бути зареєстрована у встановленому законом порядку. Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що згідно з матеріалами справи ОСОБА_2 укладала договір оренди, де зазначала дохід від оренди 300 грн. на рік, оскільки мала на меті приховання прибутку. Надані представником третьої особи розрахунки неотриманого доходу носять абстрактний характер, оскільки позивачка могла і не отримати ці доходи через дію багатьох факторів. Крім того, суд, відкривши провадження по даній справі, прямо порушив правила підсудності.

Представник відповідача у суді апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі.

Представник позивача та третьої особи у суді апеляційної інстанції вважають рішення місцевого суду законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення осіб, що зявилися по справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд, керуючись принципом диспозитивності, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України та розяснень Верховного Суду України, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку", перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, не роблячи висновків щодо неоскарженої частини судового рішення.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Задовольняючи позов з підстав п.2 ч.2 ст. 22, ст. 623 та ч.2 ст. 774 ЦК України, суд першої інстанції виходив із того, що фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 після розірвання договору суборенди 22 вересня 2014 року не було виконано зобовязання про звільнення та повернення обєкта суборенди - приміщення, площею 40.1 кв. м., а також незаконно захоплено все приміщення кафе, загальною площею 72.1 кв. м. з літньою терасою площею 35 кв.м. Цими діями вона позбавила власника права на отримання прибутків у комерційному приміщенні кафе у період з 22 вересня 2014 року по 22 грудня 2015 року, а тому поклав на відповідачку обовязок сплатити упущену вигоду за 15 місяців у сумі 218295, 00 гривень.

Відмовляючи у задоволенні моральної шкоди на підставі ч.2 ст. 1167 ЦК України, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено факту заподіяння моральної шкоди.

Судова колегія погоджується з висновками місцевого суду, який, розглядаючи заявлений по справі позов, повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.

Судом першої інстанції вставлені наступні обставини.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.08.2015 року ОСОБА_2 є власником кафе, яке знаходиться в м. Свалява по вул. Київській, 8 з 06.02.2004 року.

14 лютого 2004 року між ОСОБА_2 (орендодавець) та ТОВ «Старт» (орендар) було укладено договір оренди приміщення кафе в м. Свалява, вул. Київська № 8 загальною площею 72,1 м кв. на строк до 13.02.2014 року.

В подальшому 13 лютого 2014 року знову між ОСОБА_2 (орендодавець) та ТОВ «Старт» (орендар) було укладено договір оренди приміщення кафе в м. Свалява, вул. Київська № 8 загальною площею 72,1 м кв. на строк до 01.11.2015 року. Згідно з п. 5 цього Договору орендодавець надає в оренду обєкт, що орендується, 360 грн. в рік, перегляд розміру орендної плати проводиться за вимоги орендодавця, щомісячно чи у разі інфляції гривні на вимогу орендодавця. 13.02.2014 року вказане приміщення передано по акту приймання-передачі.

01.11.2013 року між сторонами у справі було укладено договір суборенди, за яким ТОВ «Старт» передав, а ФОП ОСОБА_1 взяла в тимчасове володіння 32 м кв. приміщення кафе в м. Свалява по вул. Київська, № 8 загальною площею 72,1 м кв., строк дії договору до 01.11.2015 року. Згідно з п. 5 цього Договору суборендар сплачує плату за суборенду в розмірі 300,00 грн. з урахуванням її індексації за місяць, перегляд розміру орендної плати проводиться 1 раз на рік чи у разі інфляції гривні на вимогу орендаря. Вказана частина приміщення була передана відповідачці за актом приймання-передачі від 01.11.2013 року.

Також 01.11.2013 року між ОСОБА_2 (орендодавець), ТОВ «Старт» та ОСОБА_3 було укладено договір суборенди площі 40,1 м кв. приміщення кафе по вул. Київській, № 8 в м. Свалява, загальна площа якого 72,1 м кв. строком до 01.11.2015 року. Вказана частина приміщення була передана ОСОБА_3 за актом приймання-передачі від 01.11.2013 року.

Також додатковою угодою від 22.09.2014 року, укладеною між ОСОБА_2 (орендодавець) та ТОВ «Старт» (орендар), сторонами розірвано договір оренди приміщення кафе від 13.02.2014 року.

Додатковою угодою від 22.09.2014 року, укладеною між ОСОБА_3 та ТОВ «Старт», було розірвано договір суборенди від 01.11.2013 року.

У звязку із припиненням договору суборенди від 1 листопада 2014 року, автоматично, з 22 вересня 2014 року припинився і договір суборенди від 1 листопада 2013 року.

Відповідно до п. 12.8 договору суборенди від 01.11.2013 року, укладеного між сторонами, передбачено, що такий договір автоматично припиняється у випадку припинення договору оренди між орендарем і орендодавцем. Також п. 8.1 цього Договору передбачено, що після закінчення строку оренди протягом останнього дня дії договору майно повертається орендарю у справному стані.

Отже, з припиненням договору оренди від 13.02.2014 року, автоматично з 22.09.2014 року припинився і договір суборенди від 01.11.2013 року, на підставі якого спірне майно використовувала відповідачка і з моменту припинення договору суборенди у неї виникло зобовязання повернути орендарю отримане від нього у суборенду майно.

Як видно з матеріалів справи, позивачка та представник ТОВ «Старт» неодноразово повідомляли відповідачку про припинення правовідносин суборенди та зобовязання повернути отримане у суборенду майно та 40,1 м кв., які надавалися в суборенду ОСОБА_3 (а.с. 13, 14, 81-92). Також з приводу самовільного зайняття відповідачкою приміщення кафе загальною площею 72.1 кв. м. в цілому представник ТОВ «Старт» звертався до Свалявського РВ (а.с. 18).

Однак, фізичною особою, підприємцем ОСОБА_1, з вересня 2014 року було незаконно захоплено у цьому приміщені кафе і іншу частину кафе площею 40.1 кв. м. з літньою терасою, площею 35 кв. м.. Фактично відповідачка у період з вересня 2014 року по 22 грудня 2015 року незаконно утримувала і не передавала власникові ОСОБА_2 все приміщення кафе загальною площею 72.1 кв. м..

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 24.11.2014 року зобовязано фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 повернути ТзОВ «Старт» приміщення площею 32 м кв., що знаходиться за адресою Закарпатська область, м. Свалява, вул. Київська, 8..

Фактично незаконно утримане приміщення кафе у тому числі самовільно зайнята інша частина було повернуто фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 22 грудня 2015 року у порядку виконання судового рішення господарського суду Закарпатської області від 24 листопада 2014 року.

Внаслідок невиконання зобовязання фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 щодо повернення комерційного майна, незаконного його утримання та самовільного захоплення цього майна, позивач ОСОБА_2, як власник майна, недоотримала від даного обєкта орендну плату у період з 22 вересня 2014 року по 22 грудня 2015 року, а саме 15 місяців.

Таким чином, суд першої інстанції вважав, що цими незаконними діями відповідачки щодо незаконного захоплення комерційного майна, позивачку було позбавлено права на отримання прибутків у цьому комерційному приміщення. І доказом цього неотримання доходу позивачки від оренди приміщення є попередній договір оренди, укладений між нею та фізичною особою підприємцем ОСОБА_4, у якому зазначено приміщення за орендною платою за повний календарний місяць у сумі 15 тис. гривень ( а. с. 210).

Розмір упущеної вигоди визначено на підставі оцінки від 8 липня 2015 року, виготовленого Закарпатською торгово- промисловою палатою, ринкова вартість місячної оренди приміщення кафе загальною площею 72,1 кв. м. з літньою терасою загальною площею 35 кв. м., розміщеного в м. Свалява, вул. Київська №8 складає 14553 гривень на місяць.

Отже, позивачкою у період з 22 вересня 2014 року по 22 грудня 2015 року недоотримано орендну плату за 15 місяців, розмір за 1 місяць складає суму 14553 гривень загальна сума 218295.00 гривень, тому суд поклав на відповідача обовязок сплатити позивачеві упущену вигоду у розмірі 218 295.00 гривень..

З матеріалів справи вбачається, що підставами відшкодування упущеної вигоди є те, що після припинення договору суборенди нежитлового приміщення, майно не було повернуто власникові, отже приміщення кафе було незаконно захоплено у цілому і незаконно утримувалось понад 15 місяців, і власник цього майна був позбавлений та не зміг реально одержати дохід від оренди майна.

Відповідно до п. 2 ст. 774 ЦК України, строк дії договору піднайму не може перевищувати строку договору найму. А тому у разі дострокового припинення договору оренди, договір суборенди припиняється також, оскільки у такому випадку користування на правах суборенди буде суперечити п. 2 ст. 774 ЦК України.

Відповідно до п. 12.8 договору суборенди від 01.11.2013 року, укладеного між сторонами, передбачено, що такий договір автоматично припиняється у випадку припинення договору оренди між орендарем і орендодавцем. Також п. 8.1 цього Договору передбачено, що після закінчення строку оренди протягом останнього дня дії договору майно повертається орендарю у справному стані.

Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ( майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з частиною першою та частиною другою ст.319 ЦК України, власник володіє, користується , розпоряджається своїм правом на власний розсуд. І власник має право вчинити щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Породжуючи настання цивільних прав та обов'язків згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України відповідальність у вигляді відшкодування збитків вимагає для її застосування наявності складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності особи), шкідливого результату такої поведінки, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та заподіяними збитками, вини особи, яка заподіяла збитки.

Відповідно до ст. 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Отже, збитками є: втрати, яких особа як власник, зазнала у звязку зі незаконним захопленням комерційного майна, та внаслідок чого особа була та позбавлення права на володіння, користування, розпорядження своїм майном, а саме на укладення договору оренди, або інших правочинів як правових підстав з вини відповідача настають правові наслідки, які дають право особі як власникові майно на право відшкодування збитків передбачені частиною другою п.2 ст.22 ЦК України

Таким чином, діями відповідача позивачеві були заподіяні (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

У апеляційній скарзі відповідач заперечує висновок оцінювача, виготовлений Закарпатською торгово-промисловою палатою, з підстав того, що даний висновок вчинений не експертом, цей розмір повинен визначатися за допомогою документів бухгалтерського та податкового обліку та з врахуванням того, що раніше на зазначене приміщення укладався договір оренди за орендною платою у сумі 300 гривень на місяць. Розрахунок упущеної вигоди є теоретичним, а тому повинен бути відхилений, як необґрунтований. Відкриваючи провадження, суд першої інстанції порушив правила підсудності, оскільки відповідач не перебуває у будь-яких відносинах із ОСОБА_2.

Судова колегія не може погодитися з даними доводами апеляційної скарги та відхиляє їх з наступних міркувань. Матеріалами справи стверджено, що висновок про розмір місячної орендної плати зазначеного приміщення був проведений експертом оцінювачем ОСОБА_5, яка має кваліфікаційне свідоцтво №2116 від 2 жовтня 2004 року, видане фондом державного майна України та Міжнародним інститутом бізнесу. Свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів №5316 від 14 березня 2007 року. Зокрема, оцінювач, визначаючи розмір місячної орендної плати на підставі ринкової вартості оренди приміщення кафе загальною площею 72.1 м кв. на дату оцінки 8 липня 2015 року.

Зокрема , суд апеляційної інстанції, відповідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України, сприяв всебічному і повному зясуванню обставин справи, розяснив представникові відповідача, яким заперечувався висновок осцінвача, про право на звернення до суду з клопотанням про призначення відповідної експертизи, однак ними такого клопотання заявлено у суді апеляційної інстанції не було.

Крім цього, у суді першої та апеляційної інстанції відповідачем та його представником не було подано власного розрахунку щомісячної орендної плати.

Зокрема, рішенням господарського суду Закарпатської області від 15 вересня 2015 року у справі №907/623/15 за позовом ТзОВ "Старт" Свалява до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном, шляхом звільнення займаного приміщення, встановлений факт того, що право користування ТзОВ "Старт" Свалява було припинено, а тому у позивача відсутні будь-які права щодо орендованого приміщення відповідно до договору. Таке право має ОСОБА_2, як власник спірного майна .

З врахуванням наведеного, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, який вважав, що позивачем належними та допустимими доказами доведені факти незаконного захоплення та утримання приміщення кафе загальною площею 72,1 кв. м., чим позбавлено власника майна права на володіння, користування, розпорядження своїм майном, а саме на укладення договору оренди або інших правочинів, як правових підстав, з вини відповідача настають правові наслідки, які дають право особі, як власникові майна, на відшкодування збитків з підстав, передбачених частиною другою п.2 ст.22 ЦК України, і поклав на відповідача обовязок по відшкодуванню упущеної вигоди.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються й не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 209, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила :

Апеляційну скаргу відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Свалявського районного суду від 10 лютого 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: