АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________
Справа № 645/5894/15-ц. Головуючий І інст.: - Горпинич О.В.
Провадження №22-ц-/790/4511/16. Суддя-доповідач:- Кокоша В.В.
Категорія: відшкодування шкоди.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2016 року. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді: - Кокоші В.В.,

суддів: - Пономаренко Ю.А., Черкасова В.В.,

при секретарі: - Лашаковій Д.І.,

заслухавши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6, третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Дніпроінмед» - про відшкодування шкоди у зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_8 звернувся в суд із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що 27 травня 2013 року на перехресті вул. Танкопія та Харківських Дивізій в м. Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Форд», держаний номерний знак НОМЕР_2, під його керуванням та автомобіля «БМВ», держаний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_6

В результаті зіткнення транспортних засобів належний йому автомобіль «Форд» отримав механічні пошкодження .

Постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 червня 2014 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Згідно рахунку ТОВ «Автоцентр Фрунзе» №АФ-00000699 від 31 травня 2013 року вартість проведення ремонту автомобіля «Форд», держаний номерний знак НОМЕР_2, пошкодженого в ДТП, становить 66 987 грн. 16 коп.

На час виникнення ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6 була застрахована в ПрАТ «СК «Дніпроінмед» згідно з полюсом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 12 листопада 2012 року №АЕ/0514045.

Листом ПрАТ «СК «Дніпроінмед» №1525 від 16 жовтня 2014 року йому відмовлено у виплаті страхового відшкодування з підстав, передбачених ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Неправомірними діями ОСОБА_6 йому завдано моральної шкоди, оскільки під час ДТП він отримав тілесні ушкодження, хвилювався за стан свого здоров'я, страждав з приводу пошкодження належного йому майна. Протягом року він не мав змоги відремонтувати пошкоджений в ДТП автомобіль, що спричиняло додаткові складнощі у його житті та роботі.

У зв'язку з ДТП він був змушений звернутися за юридичною допомогою до адвоката та поніс витрат на правову допомогу у розмірі 13 200 грн.

Посилаючись на вказані обставини та ст. ст. 1166, 1167, 1188 ЦК України, ОСОБА_8 просив суд стягнути з ОСОБА_6 на його користь на відшкодування матеріальної шкоди 66 987 грн. 16 коп., моральної шкоди 10 000 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 13200 грн., судові витрати.

Відповідач ОСОБА_6 в особі свого представника позов не визнав.

При цьому посилався на те, що вимоги про стягнення матеріальної шкоди заявлені ОСОБА_8 лише на підставі одного доказу - рахунку ТОВ «Автоцентр Фрунзе» №АФ-00000699 від 31 травня 2015 року, в якому не зазначено, що перелічені в ньому частини підлягають заміні внаслідок ДТП.

Позивачем не надано жодного доказів фактичного розміру матеріального збитку з урахуванням фізичного зносу автомобіля на момент ДТП та жодного документа на підтвердження понесених ним збитків.

Єдиною підставою відшкодування моральної шкоди зазначено страх керування автомобілем, однак суду не надано доказів на підтвердження вказаного факту.

Матеріали справи не містять документально підтверджених та доведених витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку.

Вважав, що належним відповідачем у даній справі має бути ПрАТ «СК «Дніпроінмед» з якою він укладав договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Представник ПрАТ «СК «Дніпроінмед» в судове засідання не з'явився.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25 травня 2016 року позов задавлено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 на відшкодування матеріальної шкоди 66 987 грн. 16 коп., моральної шкоди 2 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 судовий збір в сумі 689 грн. 87 коп.

В решті позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6- ОСОБА_7, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарг задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи частково позов, суд виходи з того, що неправомірними діями ОСОБА_6, який визнаний постановою суду винним у скоєнні ДТП, потерпілому ОСОБА_8 завдано матеріальної та моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню винною особою.

Такий висновок суду відповідає нормам матеріального і процесуального права.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).

Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

З матеріалів справи вбачається, що 27 травня 2013 року на перехресті вул. Танкопія та Харківських Дивізій в м. Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Форд», держаний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_8 та автомобіля «БМВ», держаний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_6

В результаті зіткнення транспортних засобів належний ОСОБА_8 автомобіль «Форд» отримав механічні пошкодження.

Постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 червня 2014 року, залишеною без змін постановою апеляційного суду Харківської області від 9 липня 2014 року, ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а. с.10-15).

Згідно рахунку ТОВ «Автоцентр Фрунзе» №АФ-00000699 від 31 травня 2013 року вартість проведення ремонту автомобіля «Форд», держаний номерний знак НОМЕР_2, пошкодженого в ДТП, становить 66 987 грн. 16 коп. (а. с.9, 129).

На час виникнення ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6 була застрахована в ПрАТ «СК «Дніпроінмед» згідно з полюсом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 12 листопада 2012 року №АЕ/0514045 ( а. с.45).

Листом ПрАТ «СК «Дніпроінмед» №1525 від 16 жовтня 2014 року ОСОБА_8 відмовлено у виплаті страхового відшкодування з підстав, передбачених ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а. с. 8).

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 січня 2016 року у справі призначалась судова автотоварознавча експертиза, проведення якою доручалось спеціалістам ХНДСЄ ім. М.С. Бокаріуса, однак експертиза не була проведена, оскільки автомобіль «Форд», держаний номерний знак НОМЕР_2 був відновлений ОСОБА_8 в приватної особи, ненадання акту огляду пошкодженого автомобіля та несплати ОСОБА_6 коштів за проведення експертизи (а. с. 76-83).

На виконання вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України судом апеляційної інстанції під час розгляду справи роз'яснено відповідачу ОСОБА_10 та його представнику право заявити клопотання про призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи для визначення розміру збитків, завданих власнику автомобіля «Форд» в ДТП., однак відповідач та його представник не виявили бажання заявити клопотання про призначення експертизи та оплачувати її вартість.

Зважаючи на те, що судом встановлено вину відповідача у скоєні ДТП та факт заподіяння позивачу майнової шкоди, суд першої інстанції правомірно стягнув з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 на відшкодування матеріальної шкоди 66 987 грн. 16 коп.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 про те, що позивачем не доведено факт заподіяння ОСОБА_6 матеріальної шкоди у розмірі 66 987 грн. 16 коп., не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів.

Згідно рахунку ТОВ «Автоцентр Фрунзе» №АФ-00000699 від 31 травня 2013 року вартість ремонту автомобіля Форд», держаний номерний знак НОМЕР_2, становить 66987 грн. 16 коп.

Доказів того, що вартість ремонту автомобіля Форд», держаний номерний знак НОМЕР_2, який розрахований ТОВ «Автоцентр Фрунзе» 31 травня 2013 року не відповідає дійсності, матеріали справи не містять.

В суді першої та апеляційної інстанції ОСОБА_6 та його представник не надали будь-які розрахунки, які підтверджують інший розмір майнової шкоди, завданий власнику автомобіля ОСОБА_8 в ДТП, а клопотання про призначення апеляційним судом у справі судової автотоварознавчої або іншої експертизи ними не заявлено.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абз. 2 п. 5, п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судовим розглядом встановлено, що позивачу з вини відповідача завдано моральної шкоди, оскільки в результаті ДТП було пошкоджено належний йому автомобіль, яким тривалий час він не міг відновити та використовувати його за призначенням через брак коштів. Вказані обставини призвели до зміни його звичайного способу життя, змусили його витрачати свій час на звернення з позовом до суду.

При визначенні розміру моральної шкоди суд першої інстанції виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, визначивши її у розмірі 2000 грн.

Вирішуючи спір, суд з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення стороні, дослідив надані сторонами докази, дав їм належну оцінку та ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_6 - ОСОБА_11 про те, що непред'явлення позивачем вимог до страховика ПрАТ «СК «Дніпроінмед», з яким ОСОБА_6 12 листопада 2012 року уклав договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика, є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі, не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, згідно ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року №1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (ст. 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі ст. 6 Закону №1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону №1961-IV (ст. ст. 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено ст. 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч. 1 ст. 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (ч. 2 ст. 14 ЦК України).

Відповідно до ст. 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року №6-2808цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Не можуть бути прийняті до уваги колегії суддів і доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_6 - ОСОБА_11 про те, що ОСОБА_8 не здійснював ремонт автомобіля у ТОВ «Автоцентр Фрунзе» та не оплачував рахунок №АФ-00000699 від 31 травня 2013 на суму 66 987 грн. 16 коп., оскільки відремонтував пошкоджений в ДТП автомобіль у приватної особи.

Проведення ремонту автомобіля позивачем у приватної особи, само по собі не є підставою для відмови у задоволенні позову ОСОБА_8, оскільки особа винна у скоєнні ДТП зобов'язана відшкодувати збитки завдані з її вини потерпілому.

Інші доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_6 - ОСОБА_11, не є суттєвими та висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, п. 1. ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25 травня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: