Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 313/1730/15Головуючий у 1-й інстанції Нагорний А.О.
Пр. № 22-ц/778/3219/16Суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Кухаря С.В., Осоцького І.І.,

за участі секретаря Путій Д.В.

прокурора Свинаренка В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги виконуючого обовязків керівника Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_2 в інтересах держави в особі органу уповноваженого представляти інтереси держави Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області та Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області на рішення Веселівського районного суду Запорізької області від 14 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Калинівської сільської ради Запорізької області, ОСОБА_4 районної державної адміністрації та Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області про визнання права постійного користування земельною ділянкою у порядку спадкування за законом

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернулась до суду із вищезазначеним позовом, в якому просила визнати право постійного користування земельною ділянкою загальною площею 6,88 гектарів, в тому числі 6,69 гектарів ріллі, 0,19 гектарів під будівлями, лісами та іншими угіддями, яка розташована на території Калинівської сільської ради Веселівського району Запорізької області, що підтверджується державним актом на право постійного користування землею серії І-ЗП № 008359, виданим 27.02.2001 року, у порядку спадкування за законом спадщини, що відкрилася після смерті її чоловіка ОСОБА_5, який помер 18 березня 2012 року.

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що у березні 2013 року помер її чоловік ОСОБА_5, після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить право постійного користування земельною ділянкою площею 6,88 гектарів, в тому числі 6,69 гектарів рілля, 0,19 гектарів під будівлями, лісами та іншими угіддями, наданої спадкодавцеві для ведення фермерського господарства на підставі державного акту на право постійного користування землею серії І-ЗП № 008359 виданого ОСОБА_4 районною державною адміністрацією 27.02.2001 року, державний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 200.

Позивачка на підставі ст. 2161 ЦК України має право на спадкування у першу чергу. У жовтні 2015 року вона звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, але нотаріус постановою від 28 жовтня 2015 року відмовив у вчиненні нотаріальної дії.

Ухвалою Веселівського районного суду Запорізької області від 17 лютого 2016 року залучено до участі у розгляді цієї справи в якості співвідповідача Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області.

Рішенням Веселівського районного суду Запорізької області від 14 квітня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право постійного користування земельною ділянкою загальною площею 6,88 гектарів, в тому числі 6,69 гектарів ріллі, 0,19 гектарів під будівлями, лісами та іншими угіддями, яка розташована на території Калинівської сільської ради Веселівського району Запорізької області, що підтверджується Державним актом на право постійного користування землею ОСОБА_2 І-ЗП № 008359, виданого 27.02.2001 року, у порядку спадкування за законом спадщини, що відкрилася після смерті її чоловіка ОСОБА_5, який помер 18.03.2012 року.

У частині позовних вимог ОСОБА_3 до Калинівської сільської ради Запорізької області та ОСОБА_4 районної державної адміністрації відмовлено.

Стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області на користь ОСОБА_3 судові витрати у сумі 487,20 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, виконуючий обовязків керівника Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_2 в інтересах держави в особі органу уповноваженого представляти інтереси держави Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області та Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області у своїх апеляційних скаргах просили рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_4 районна державна адміністрація Запорізької області подала апеляційному суду відзив на апеляційну скаргу прокуратури (а.с. 196-201).

Позивач ОСОБА_3 подала апеляційному суду поштою письмові заперечення на вищезазначені апеляційні скарги (а.с.202-204).

У судове засідання 21 вересня 2016 року належним чином повідомлені апеляційним судом про час і місце розгляду цієї справи (а.с. 188-189, 191-192) позивач ОСОБА_3 та представники відповідачів - Калинівської сільської ради Запорізької області, ОСОБА_4 районної державної адміністрації та Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області не зявились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів апеляційного суду визнала неповажними причини неявки у дане судове позивача ОСОБА_3 і представників відповідачів - Калинівської сільської ради Запорізької області, ОСОБА_4 районної державної адміністрації і Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області та на підставі ст. 305 ч. 2 ЦПК України ухвалила розглядати дану справу за відсутністю останніх за присутністю прокурора та представника позивача ОСОБА_3 за довіреністю (а.с.63) ОСОБА_6

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно із п. 2 ч.1 ст. 307 ЦПК за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право його скасувати і ухвалити нове рішення по суті.

Відповідно до ст. 309 ч. 1 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне зясування обставин, що мають значення для вирішення справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Встановлено, що задовольняючи позов ОСОБА_3 у цій справі у повному обсязі, суд першої інстанції керувався ст.ст. ст.ст.15 - 16, 1216 - 1218, 1261 ЦК України, розясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 р., листом Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р., ст.ст. 10 - 11, 60, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доказаності позовних вимог ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області та наявності правових підстав для визнання за ОСОБА_3 права користування земельною ділянкою в порядку спадкування за законом за рішенням суду у цій справі.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду першої інстанції у цій справі вказаним вимогам не відповідає.

Суд першої інстанції у порушення вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України не сприяв повному та всебічному зясуванню обставин цієї справи, рішення суду першої інстанції ґрунтується на припущеннях.

Хоча, в силу вимог ст. 60 ч. 4 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Підстави для звільнення ОСОБА_3 від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, відсутні.

Позивач ОСОБА_3 не надала суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування свого позову у цій справі.

Так, в силу вимогдо ч. 1 ст. 125 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно ч.1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до ЦК України з урахуванням вимог цього Кодексу.

Пленум Верховного Суду України у п. 10 постанови від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" розяснив судам, що відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Згідно із ч. 1 ст. 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.

Відповідно до ч.2 ст. 407 ЦК України у редакції, що діяла на час відкриття спадщини, та ч. 2 ст. 102-1 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування.

Хоча судом першої інстанції було правильно встановлено, що 18 березня 2012 року помер ОСОБА_5 (а.с.9), якому за життя на підставі державного акту І-ЗП № 008359 від 27 лютого 2001 року належало право користування земельною ділянкою площею 6,88 га на території Калинівської сільської ради Веселівського району Запорізької області для ведення селянського (фермерського) господарства (а.с.10-11). ОСОБА_5 заповітів не складав. Позивач ОСОБА_3, як дружина (а.с.8), є спадкоємцем першої черги за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_5

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Однак, суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) в силу вимог ЦК України та ЗК України виникає саме на підставі договору, укладеного між власником земельної ділянки та землекористувачем.

Проте, встановлено, що спадкодавець ОСОБА_5 користувався вищезазначеною земельною ділянкою не на підставі договору емфітевзису, а на підставі державного акту на право постійного користування землею серії І-ЗП №008359 (а.с.10).

Висновки суду першої інстанції про те, що ст. 1225 ЦК України передбачена можливість успадкуванняправа постійного користування земельною ділянкою і таке право позивачкою було успадковане, не узгоджується з наведеними вимогами чинного законодавства, зокрема ч. 1 ст. 407 ЦК України та ст. 102-1 ч. 1 ЗК України, якими передбачено лише договірний порядок установлення емфітевзису та не передбачено судового порядку його встановлення.

Аналогічна правова позиція висловлена ВССУ в ухвалі, постановленій 24 грудня 2014 року у справі № 6-39472св14.

В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді в першій інстанції.

При вищевикладених обставинах, доводи осіб, які подали апеляційні скарги, ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.ст. 213-214 ЦПК України щодо його законності та обґрунтованості.

Тому, рішення Веселівського районного суду Запорізької області від 14 квітня 2016 року у цій справі слід скасувати; ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до Калинівської сільської ради Запорізької області, ОСОБА_4 районної державної адміністрації та Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області про визнання права постійного користування земельною ділянкою у порядку спадкування слід відмовити.

Крім того, в силу вимог ст. 88 ч. ч. 1, 5 ЦПК України у разі відмови позивачеві ОСОБА_3 у задоволенні її позову у цій справі у повному обсязі, остання не має права на компенсацію за рахунок відповідачів у цій справі судових витрат у вигляді судового збору у розмірі 487,20 грн. (а.с.1), понесених нею при подачі цього позову до суду першої інстанції.

І навпаки, у разі задоволення апеляційних скарг прокурора та Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області на рішення суду першої інстанції у цій справі, останні мають право на компенсацію за рахунок позивача ОСОБА_3 судових витрат у належному розмірі по 532,92 грн. (110 % від розміру судового збору, сплаченого позивачем ОСОБА_3, як фізичною особою, при подачі вищезазначеного позову до суду першої інстанції 487,20 грн. а.с. 1) кожний окремо, понесених ними при подачі цих скарг до суду апеляційної інстанції (а.с. 165, 168).

Зайво сплачений Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області розмір судового збору на суму 982,88 грн. (розрахунок: 1515,80 грн. 532,92 грн.) при подачі вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі може бути повернутий останньому за його клопотанням в силу вимог Закону України «Про судовий збір».

Разом із тим, колегія суддів апеляційного суду вважає за доцільне розяснити позивачу ОСОБА_3, якщо вона, як спадкоємець ОСОБА_5, бажає продовжити діяльність фермерського господарства, то у такому разі законом передбачений інший порядок захисту її прав.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 - 317 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги виконуючого обовязків керівника Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_2 в інтересах держави в особі органу уповноваженого представляти інтереси держави Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області та Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області задовольнити.

Рішення Веселівського районного суду Запорізької області від 14 квітня 2016 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Калинівської сільської ради Запорізької області, ОСОБА_4 районної державної адміністрації та Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області про визнання права постійного користування земельною ділянкою у порядку спадкування відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області () судові витрати 532,92 грн. (пятсот тридцять дві гривні девяносто дві копійки).

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь Прокуратури Запорізької області () судові витрати 532,92 грн. (пятсот тридцять дві гривні девяносто дві копійки).

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_1 ОСОБА_7ОСОБА_8