Справа №585/1912/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/955/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Левченко Т. А.,

суддів - Хвостика С. Г. , Околота Г. М.

за участю секретаря судового засідання Чуприни О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 12 квітня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, Роменської міської ради Сумської області, третя особа: управління Держгеокадастру в Роменському районі Сумської області про визнання недійсними рішення міської ради, державного акту на право власності на земельну ділянку, усунення порушень прав на земельну ділянку, -

в с т а н о в и л а:

26.05.2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, який обґрунтовує тим, що їй на праві власності належить житловий будинок з надвірними будівлями та земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд площею 0,0348 га, що знаходяться за адресою 1-й пров. Крупської, 21, м. Ромни. ОСОБА_3 є власником сусідньої земельної ділянки площею 0,0816 га, розташованої в м. Ромни, 7-й пр. Маяковського, 14-А. У жовтні 2013 року ОСОБА_3 без будь-якого погодження з нею зніс її деревяну огорожу, по якій встановлювались та погоджувались межі між їх земельними ділянками, та демонтував належну їй деревяну вбиральню, залив вигрібну яму вбиральні бетоном.

В подальшому ОСОБА_3 побудував паркан з металопрофільних листів з влаштуванням під парканом бетонного фундаменту. При будівництві паркану ОСОБА_3 порушив межу належної їй на праві власності земельної ділянки, унаслідок чого побудований ним паркан опинився на належній їй земельній ділянці, став проходити по куту належного їй на праві власності сараю літ. «Б», а встановлення вбиральні літ. «У» на місці, позначеному на плані присадибної ділянки технічного паспорта на жилий будинок, виготовленого Роменським МБТІ 14.07.1987 р., стало неможливим. У звязку з такими діями ОСОБА_3 вона звернулася до Державної інспекції сільського господарства у Сумській області. За наслідками перевірки її заяви було встановлено, що земельна ділянка, належна ОСОБА_3 накладається на її земельну ділянку.

Вважає, що при виготовленні технічної документації на земельну ділянку, належну ОСОБА_3, її межі були визначені без врахування розмірів, конфігурації та меж належної їй на праві власності земельної ділянки, внаслідок чого ОСОБА_3 передана у власність частина земельної ділянки, що вже належить їй на праві власності, чим порушуються її законні права та інтереси.

Просить визнати недійсними та скасувати:

1) пункт 1.3 рішення 3-ої сесії VI скликання Роменської міської ради Сумської області від 24 грудня 2010 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку громадян», яким затвер¬джена технічна документація з уточненням площ при обмірі земельних ділянок та передана у власність ОСОБА_3, 7 пров. Маяковського, 14-А, земельна ділянка площею 816 кв.м. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських буді¬вель і споруд;

2)державний акт на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0816 га, кадастровий номер :05:081:0110, що розташована в м. Ромни Сумської області, 7-й пров. Маяковського, 14-А, виданий 18 жовтня 2011 року Роменською міською радою ОСОБА_3 на підставі рішення 3-ої сесії VI скликання Роменської міської ради Сумсь¬кої області від 24 грудня 2010 року;

зобов'язати ОСОБА_3 усунути порушення її, ОСОБА_4, прав на належну їй на праві власності земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 59 10700000:05:081:0100, за адресою: Сумська обл., м. Ромни, 1-й пров. Крупської, 21, шля¬хом: демонтажу паркану з фундаментом під ним, що знаходяться в межах зазначеної зе¬мельної ділянки, з їх перенесенням за межу вказаної земельної ділянки; відновлення ви¬грібної ями вбиральні, позначеної літ. «У» на плані присадибної ділянки технічного паспорта на жилий будинок, виготовленого Роменським МЕТІ 14.07.1987 р.; приведення вказаної земельної ділянки у придатний для використання за цільовим призначенням стан (для буді¬вництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд) після демон¬тажу паркану з фундаментом, його перенесення за межу вказаної земельної ділянки та від¬новлення вигрібної ями.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 12 квітня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано недійсним та скасовано:

пункт 1.3 рішення 3-ої сесії VI скликання Роменської міської ради Сумської області від 24 грудня 2010 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку громадян», яким затверджена технічна документація з уточненням площ при обмірі земельних ділянок та передана у власність ОСОБА_3, 7 пров. Маяковського, 14-А, земельна ділянка площею 816 кв.м. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд;

державний акт на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0816 га, кадастровий номер :05:081:0110, що розташована в м. Ромни Сумської області, 7-й пров. Маяковського, 14-А, виданий 18 жовтня 2011 року Роменською міською радою ОСОБА_3 на підставі рішення 3-ої сесії VI скликання Роменської міської ради Сумської області від 24 грудня 2010 року.

Зобовязано ОСОБА_3 усунути порушення прав на належну ОСОБА_4 на праві власності земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд, кадастровий номер :05:081:0100 за адресою: Сумська область, м. Ромни, 1 пров. Крупської, 21, шляхом демонтажу паркану з фундаментом під ним, що знаходиться в межах зазначеної земельної ділянки з їх перенесенням за межу вказаної земельної ділянки, відновлення вигрібної ями вбиральні, позначеної літ. «У» на плані присадибної ділянки технічного паспорта на жилий будинок, виготовленого Роменським МБТІ 14.07.1987 р.; приведення вказаної земельної ділянки у придатний для використання за цільовим призначенням стан (для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд) після демонтажу паркану з фундаментом, його перенесення за межу вказаної земельної ділянки та відновлення вигрібної ями.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4, 487 грн. 20 коп. судового збору та 4000 грн. витрат на правову допомогу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_4 у задоволенні позову. В доводах апеляційної скарги посилається на те, що висновки суду про порушення прав ОСОБА_4 є безпідставними і не відповідають обставинам справи, оскільки новим парканом з металопрофільних листів з влаштуванням під ним бетонного фундаменту, він замінив старий зруйнований деревяний паркан по якому проходила спільна, погоджена з ОСОБА_4 межа. Позивачкою також не доведено належними, допустимими та достовірними доказами те, що він демонтував її вбиральню.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, які підтримали апеляційну скаргу, представників ОСОБА_4 ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_9, які заперечують проти апеляційної скарги, представника управління Держгеокадастру в Роменському районі Сумської області ОСОБА_10, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Роменської міської ради від 24 грудня 2010 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку громадян» та державним актом на право власності на земельну ділянку виданого ОСОБА_3 на підставі зазначеного рішення порушені законні права та інтереси позивачки, право власності на належну їй земельну ділянку. Також суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 здійснив будівництво паркану на належній ОСОБА_4 на праві власності земельній ділянці, а тому його має бути зобовязано усунути порушення її прав на належну їй земельну ділянку шляхом демонтажу паркану з фундаментом під ним, з їх перенесенням за межу належної ОСОБА_4 земельної ділянки, відновлення вигрібної ями вбиральні, приведення вказаної земельної ділянки, після демонтажу паркану з фундаментом, відновлення вигрібної ями, у придатний для використання за цільовим призначенням стан.

Проте, погодитись з такими висновками суду не можна, так як вони не відповідають обставинам справи та суд дійшов їх з порушенням норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 30 червня 2006 року належить земельна ділянка для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель площею 0,0348 га., кадастровий номер :05:081:0100, розташована за адресою: 1-й пров. Крупської, 21, м. Ромни (т.1 а. с. 19, 27). На вказаній земельній ділянці знаходиться належний ОСОБА_4 житловий будинок загальною житловою площею 21,30 кв.м. з господарсько-побутовими будівлями: сараю літ. «Б», погрібу літ. «пг», вбиральні літ. «У» (т. 1 а. с. 8, 9-12).

ОСОБА_3 є власником сусідньої земельної ділянки, площею 0.0816 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :05:081:0110 за адресою: 7-й пров. Маяковського, 14-А, м. Ромни. Право власності ОСОБА_3 на зазначену земельну ділянку посвідчується державним актом на право власності на земельну ділянку від 18 жовтня 2011 року, виданим на підставі п. 1.3. рішення 3-ої сесії VI скликання Роменської міської ради Сумської області від 24 грудня 2010 року (т. 1 а. с. 133-134).

З матеріалів справи вбачається, що технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, як ОСОБА_4, так і ОСОБА_3 була виготовлена приватним підприємством «РомЗемПроект» (т. 1 а. с. 13-27; 121-135).

При виготовленні технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, були узгоджені зовнішні межі земельних ділянок сторін в натурі і закріплені існуючою огорожею та межовими знаками, що підтверджується актами встановлення та узгодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі та передачі межевих знаків на зберіганні землевласнику від 26 вересня 2005 року ОСОБА_4 та від 15 листопада 2010 року ОСОБА_3 (т.1 а. с. 23; 130).

На початку осені 2013 року ОСОБА_3 зніс деревяну огорожу, по якій було закріплено межу між його земельною ділянкою та земельною ділянкою ОСОБА_4, та побудував паркан з металопрофільних листів з влаштуванням під ним бетонного фундаменту, що підтверджується актом № 59 від 03 грудня 2013 року перевірки дотримання вимог земельного законодавства, складеного головним спеціалістом-інспектором державної інспекції сільського господарства України в Сумській області (т. 1 а. с. 29-30).

Відповідно до п. г ч. 1 ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобовязані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Згідно ч. 3 ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

Власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов'язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка.

Ст. 55 Закону України від 22.05.2003 року № 858-IV «Про землеустрій» передбачено, що у разі, якщо межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) збігаються з природними та штучними лінійними спорудами і рубежами (річками, струмками, каналами, лісосмугами, шляхами, шляховими спорудами, парканами, огорожами, фасадами будівель та іншими лінійними спорудами і рубежами тощо), межові знаки можуть не встановлюватися. Власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов'язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ст. 16 ЦК України).

Згідно зі ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах, вирішують органи місцевого самоврядування.

У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом.

Порядок відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) визначений в Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затв. Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 року № 376. Розділом ІУ зазначеної Інструкції передбачено, що відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок. Власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до ст. 186 ЗК України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Закріплення відновлених меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) межовими знаками здійснюється виконавцем, яким є юридична або фізична особа, яка отримала ліцензії на проведення робіт із землеустрою, у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів суміжних земельних ділянок або уповноваженої ним (ними) особою.

Відновлення та визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) відноситься до робіт з землеустрою та може виконуватись тільки юридичними або фізичними особами, які отримали відповідну ліцензію на проведення таких робіт.

З акту комісії по розгляду земельних спорів виконавчого комітету Роменської міської ради № 25 від 29 серпня 2013 року вбачається, що між власниками суміжних земельних ділянок ОСОБА_4 та ОСОБА_3 виник спір з приводу розташування нової огорожі при її будівництві замість старої деревяної огорожі, яка була зруйнована та по якій була визначена межа між їх земельними ділянками (т. 2 а. с. 144). Під час розгляду зазначеного спору, член комісії по розгляду земельних спорів ОСОБА_10, який є головним спеціалістом Держгеокадастру у Роменському районі Сумської області, зазначив, що в обох землекористувачів встановлені межі, є державні акти про право власності на земельні ділянки і, якщо вони не згодні з межами, то потрібно звернутися до організації, яка має відповідну ліцензію. Комісія вирішила надати відповідне письмове розяснення ОСОБА_4

Не дивлячись на існування невирішеного спору між ним та ОСОБА_4 щодо розташування межі між їх земельними ділянками, ОСОБА_3 в жовтні 2013 року збудував новий металевий паркан з бетонним фундаментом під ним, який розташований безпосередньо біля сараю «Б», що знаходиться на земельній ділянці ОСОБА_4, внаслідок чого остання на даний час позбавлена можливості проходу за сараєм.

Як пояснив в судовому засіданні апеляційного суду головний спеціаліст Держгеокадастру у Роменському районі Сумської області ОСОБА_10, який підписав акт встановлення та узгодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі та передачі межевих знаків на зберігання землевласнику ОСОБА_4 від 26 вересня 2005 року, на час встановлення та узгодження меж земельної ділянки ОСОБА_4 між її земельною ділянкою та земельною ділянкою ОСОБА_3 існувала деревяна огорожа по якій і було встановлено межу. Також пояснив, що між цією огорожею та сараєм «Б» на земельній ділянці ОСОБА_4 існував вільний прохід.

Таким чином дії ОСОБА_3 по будівництву нового паркану, без відновлення в установленому порядку знищеної межі між його земельною ділянкою та земельною ділянкою ОСОБА_4 порушують права останньої як суміжного землевласника. А тому права позивачки підлягають захисту шляхом зобовязання ОСОБА_3 демонтувати металевий паркан з фундаментом під ним, що розділяє земельні ділянки сторін.

Щодо позовних вимог ОСОБА_4 про зобовязання ОСОБА_3 відновити вигрібну яму вбиральні «У», суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для їх задоволення, так як належних доказів того, що саме ОСОБА_3 зруйнував належну їй вбиральню та заливи вигрібну ямку вбиральні бетоном, позивачкою не надано.

Не можна погодитись і з висновком суду першої інстанції про те, що рішенням Роменської міської ради від 24 грудня 2010 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку громадян» та державним актом на право власності на земельну ділянку, виданим ОСОБА_3 на підставі зазначеного рішення, порушені законні права та інтереси позивачки, право власності на належну їй земельну ділянку.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 199/267 від 03 квітня 2015 року згідно з даними відповідних технічних документацій, яка виготовлялась для отримання державних актів на право власності на земельну ділянку, межа земельної ділянки, належної ОСОБА_3 та межа земельної ділянка належної ОСОБА_4 не перетинаються. Відповідно до даних обмінних файлів межа земельної ділянки належної ОСОБА_3 та межа земельної ділянки належної ОСОБА_4 перетинаються на величину 0,12 м в куті позначеному літ. «Г» кадастрового плану земельної ділянки належної ОСОБА_4, площа перетину складає 0,08 кв. м. Місцезнаходження, конфігурація, площі та розміри земельних ділянок, належних ОСОБА_4 та ОСОБА_3 згідно з даними Державного реєстру земель та Державного земельного кадастру не відповідають фактичному використанню цих земельних ділянок (т. 1 а. с. 189-210).

Згідно п. 3.10. Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками середньоквадратична похибка місцезнаходження межового знака відносно найближчих пунктів державної геодезичної мережі, геодезичних мереж згущення, міських неодиничних мереж не повинна перевищувати: у містах Києві, Севастополі, містах обласних центрах та містах обласного підпорядкування 0,1 м.

Таким чином згідно технічної документації межі земельних ділянок ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не перетинаються, а згідно даних обмінних файлів площа перетину цих земельних ділянок складає 0,08 кв. м, що не свідчить про порушення прав позивачки як суміжного землевласника, так як площа цього перетину є зовсім незначною та не впливає на загальну площу земельних ділянок сторін. Крім того Порядком ведення Державного земельного кадастру, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 р. N 1051 передбачена можливість виправлення помилок у документації із землеустрою, про що також зазначив у своїх поясненнях представник Держгеокадастру у Роменському районі Сумської області ОСОБА_10

Щодо викопіювання з кадастрового плану земельних ділянок, належних ОСОБА_4 та ОСОБА_3, підписаного директором ПП «РомЗемПроект», яке є додатком до акту перевірки дотримання земельного законодавства державної інспекції сільського господарства України в Сумській області від 03 грудня 2013 року та на якому відображена інша площа перетину земельних ділянок, то колегія суддів не може взяти його до уваги, так як цей документ суперечить висновку судової будівельно-технічної експертизи.

Інших належних та достовірних доказів, які б свідчили, що у власність ОСОБА_3 передана частина земельної ділянки відповідної площі та розміру, яка належить ОСОБА_4 на праві власності, позивачкою суду не надано, а тому відсутні підстави для задоволення позову в частині визнання недійсними та скасування пункту 1.3 рішення 3-ої сесії VI скликання Роменської міської ради Сумської області від 24 грудня 2010 року, яким затвер¬джена технічна документація з уточненням площ при обмірі земельних ділянок та передана у власність ОСОБА_3 земельна ділянка, що розташована в м. Ромни Сумської області 7-й пров. Маяковського, 14-А, та державного акта на право власності на вказану земельну ділянку.

Отже, рішення суду першої інстанції на підставі п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, а саме: усунення перешкод ОСОБА_4 у користуванні належною їй земельною ділянкою шляхом зобовязання ОСОБА_3 демонтувати металевий паркан з фундаментом під ним, що розділяє належну йому земельну ділянку та земельну ділянку належну позивачці.

На підставі ст. 88 ЦПК України, з врахуванням принципу пропорційності, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 підлягають відшкодуванню протилежною стороною понесені та документально підтверджені судові витрати. ОСОБА_4 по сплаті судового збору та оплаті правової допомоги адвоката, а ОСОБА_3 по оплаті судової будівельно-технічної експертизи та витрат, повязаних з її проведенням, правової допомоги адвоката та сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303; 307 ч. 1 п. 2; 309 ч. 1 п. 3, 4; 313-314; 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 12 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Зобовязати ОСОБА_3 демонтувати металевий паркан з фундаментом під ним, що розділяє належну йому земельну ділянку за адресою: м. Ромни, 7-й пров. Маяковського, 14-А, та земельну ділянку належну ОСОБА_4 за адресою: м. Ромни, 1-й пров. Крупської, 21.

В іншій частині позову ОСОБА_4 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати в сумі 2243,60 гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 5484,96 гривень.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -