У х в а л а

іменем україни

01 грудня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Євтушенко О.І.,

Кузнєцова В.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «Полтавабудінвест», корпорації «Полтавабудінвест», третя особа - Ленінський відділ державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції, про визнання дій неправомірними та відшкодування збитків, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 20 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 15 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «Полтавабудінвест» (далі - ТОВ «Інвестиційна компанія «Полтавабудінвест»), корпорації «Полтавабудінвест», третя особа - Ленінський відділ державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції, про визнання дій неправомірними та відшкодування збитків.

На обґрунтування вимог позивач посилався на те, що рішеннями Леніського районного суду м. Полтави від 03 березня 2011 року, 13 квітня 2012 року, 08 серпня 2012 року та 15 червня 2011 року стягнуто на його користь кошти з ТОВ «Інвестиційна компанія «Полтавабудінвест» та корпорації «Полтавабудінвест» у зв'язку з невиконанням зобов'язань за інвентиційним договором. Зазначав, що відповідачі не виконали боргові зобов'язання, у зв'язку з чим просив визнати такі дії протиправними та за невиконання рішень суду стягнути збитки, розраховані на підставі ст. 625 ЦК України у розмірі 34 644 грн 13 коп.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 20 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 15 лютого 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 порушує питання про скасування оскаржуваних судових рішень із ухваленням нового рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 03 березня 2011 року стягнуто з ТОВ «Інвестиційна компанія «Полтавабудінвест» на користь ОСОБА_2 кошти за збитки, завдані внаслідок сплати відсотків по кредиту з неправомірного платежу у розмірі 4 711 грн 84 коп., інфляційні втрати у розмірі 1 387 грн 31 коп., збитки, що були завдані неналежною турботливістю при управлінні майном у розмірі 6 342 грн 66 коп., пеню у розмірі 671 грн 18 коп. та кошти оперативного резерву на суму 21 142 грн 22 коп., а всього 34 255 грн 21 коп.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 13 квітня 2012 року стягнуто з ТОВ «Інвестиційна компанія «Полтавабудінвест» на користь ОСОБА_2 суму судового збору у розмірі 107 грн 30 коп.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 08 серпня 2012 року, частково зміненим рішенням апеляційного суду Полтавської області від 06 вересня 2012 року, стягнуто з ТОВ «Інвестиційна компанія «Полтавабудінвест» на користь ОСОБА_2 у рахунок відшкодування витрат за матеріали для виконання робіт по облаштуванню штукатурки квартири у розмірі 1 503 грн 36 коп., збитки завдані внаслідок інфляційних процесів з суми 34 255 грн 21 коп., стягнутих рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 03 березня 2011 року у розмірі 1 027 грн 66 коп., а також 1 284 грн 57 коп. в якості відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України за невиконання рішення суду від 03 березня 2011 року та витрати позивача по оформленню документів на право власності на квартиру у сумі 721 грн 95 коп. та частину судового збору у сумі 100 грн.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 15 червня 2011 року стягнуто з корпорації «Полтавабудінвест» на користь ОСОБА_2 кошти у сумі 10 258 грн - суми неотриманого податкового кредиту.

По цих рішеннях відкриті виконавчі провадження та здійснюється процедура їх примусового виконання відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження».

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_2 просив суд стягнути суми, передбачені ст. 625 ЦК України за невиконання перелічених рішень судів.

Згідно із частиною другою ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу входить до складу грошового зобов'язання і виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, правильно виходив із того, що наявність у справі судового рішення, яким вже було встановлено розмір завданої шкоди та відповідно стягнуто її, такий розмір шкоди відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України має преюдиційне значення для суду при вирішенні справи і суд не вправі змінювати його, в тому числі шляхом застосування положень ст. 625 ЦК України, у зв'язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Такий висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року у справі за № 6-3019цс15.

Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відхилення касаційної скарги і залишення без змін оскаржуваних рішень судів.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 20 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 15 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: О.І. Євтушенко

В.О. Кузнєцов