Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/1315/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.06.2016 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі:

головуючого судді Левко Т.Ю.,

при секретарі Роман К.С.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Чепівської сільської ради Виноградівського району, СВК «Світанок» с.Чепа, Виноградівського райну про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Чепівської сільської ради Виноградівського району, СВК «Світанок» с.Чепа, Виноградівського райну про визнання права власності.

Вимоги позову мотивовано тим, що позивач ОСОБА_1, безперервно володіє та користується будівлею «молочного блоку», яка розташована в с.Чепа, вул. Миру, 106/і, загальною корисною площею 261 кв.м., яка побудована в 1988 році і будівництвом завершена, з 2003 року, тобто уже більше ніж 10 років, що підтверджується довідкою Чепівської сільської Ради Виноградівського району за №794 від 25.05.2016 року.

Наразі, згідно з довідкою директора КП "Виноградівського РБТІ" за № 318 від 26 квітня 2016 року зазначено -"правовстановлюючих документів на будівлю «молочного блоку» не оформлено, однак станом на 26 квітня 2016 року рахується за позивачем ОСОБА_1

Так, дійсно, вказана будівля набута позивачем в якості майнового паю, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на майновий пай, актом передачі будівлі молочного блоку в с.Чепа, вул..Миру, б/н від 10.08. 2003 року, випискою з протоколу № 3 засідання комісії по реорганізації СВК «Світанок» с.Чепа від 10 серпня 2003 року «Про виділення будівлі молочного блоку в с.Чепа по вул..Миру, б/н в натурі за майновий пай».

За виготовленням і оформленням свідоцтв про право власності на майновий пай члена КСГП в різні роки звернулись тільки пятеро осіб ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Не дивлячись на це, згідно вказаного вище Акту за 2003 рік будівлю молочного блоку з балансу СВК «Світанок» було передано у власність 23 громадян, включаючи позивача ОСОБА_1, тобто фактично вказаний обєкт нерухомості вибув із володіння СВК «Світанок» і перейшов у власність перерахованих у Акті громадян. З останніми позивачем відразу було досягнуто домовленості про придбання даної будівлі. На виконання умов попередніх домовленостей кожному позивачем було виплачено вартість його частки, що підтверджується розпискою про отримання грошових коштів даними громадянами в 2003 році і що останні, в разі необхідності можуть підтвердити під час судового розгляду, і будівля молочного блоку з 2003 року повністю перейшла в моє володіння, користування та розпорядження, де і перебуває по даний час та експлуатується позивачем за цільовим призначенням.

У зв'язку з тим, шо позивач більше ніж 10 років добросовісно відкрито користується та володіє будівлею молочного блоку, який досі не належить позивачу на праві власності, але надалі продовжує відкрито і безперервно володіти даним нерухомим майном - є необхідність у визнанні за позивачем права власності на вказане нерухоме майно за набувальною давністю.

Позивач ОСОБА_1 й надалі продовжує безперервно володіти вказаною будівлею.

З 01.01.2013 року Свідоцтва про право власності на нерухоме майно видають державні реєстратори, у звязку із чим позивачу було рекомендовано звернутися із питанням оформлення права власності на будівлю молочного блоку в с.Чепа по вул..Миру, 106/і Виноградівського району до Центру з надання адміністративних послуг, де державним реєстратором дане питання буде вирішено.

В кінці квітня позивач ОСОБА_1 в усній формі звернувся до державного реєстратора із питанням оформлення права власності на вказане нерухоме майно, однак отримав розяснення про неможливість здійснити державну реєстрацію, у звязку із наступним.

При виділенні майна в натурі конкретному власнику підприємство-правонаступник (користувач) одночасно з підписанням акта приймання-передавання майна робить відмітку про виділення майна в натурі у Свідоцтві про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (далі- Свідоцтво), що засвідчується підписом керівника підприємства та печаткою. Свідоцтво з відміткою про виділення майна в натурі індивідуально, акт приймання-передавання майна можуть бути підставою для оформлення прав власності на зазначене майно в установленому порядку.

Однак Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України за №253 від 11.04.2013 року, зареєстрованого в Мінюсті 25.04.2013 року за №673/23205, визнано такими, що втратили чинність накази, зокрема наказ Міністерства аграрної політики України від 14 березня 2001 року № 62 „Про затвердження Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 04 квітня 2001 року за № 305/5496 (зі змінами), згідно якого після передачі особі майнового паю в натурі вона має звернутись з заявою до органу місцевого самоврядування для отримання свідоцтва про право власності на нерухоме майно, а потім, після отримання свідоцтва до органів БТІ для проведення реєстрації за мною права власності на нерухоме майно.

Крім того, згідно численних розяснень органів юстиції, згідно з частиною третьою статті 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» у разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін, формі.

Отже провести державну реєстрацію реєстраційною службою Виноградівського районного управління юстиції, права власності на будівлю молочного блоку, розташованої в с. Чепі по вул.Миру, 106/і Виноградівського району за позивачем в цілому, як і видати Свідоцтво про право власності на нерухоме майно не видається за можливе, оскільки Наказ Мінаграрної політики України № 62 від 14.03.2001 року, визнано нечинним, а в звязку із введенням в дію з 01.01.2016 року нового порядку видачі Свідоцтв про право власності на нерухоме майно і реєстрації речових прав на нього, орган місцевого самоврядування та орган БТІ вже не вправі провести дії, про які мною зазначено вище (навіть видати пайовикам свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСГП), відтак на даний час порушується право власності позивача на нерухоме майно, яке добросовісно ним набуте. Оскільки ні позивач, ні всі пайовики, з якими в позивача були домовленості про відчуження ними своїх часток в цій будівлі в користь позивача, не могли передбачити, що документально, внаслідок плинності законодавства і внесення у нього численних змін, зокрема щодо порядку реєстрації речових прав на нерухоме майно і необхідних документів для цього, зробити узаконення прав позивача на вказане майно буде неможливо.

Відтак, наразі порушується майнове право позивача ОСОБА_1, охоронюване законами та Конституцією України, його правомірні сподівання та очікування на мирне і законне володіння фактично вже належним йому майном.

Позивач ОСОБА_1, про день, час і місце розгляду справи будучи належним чином повідомлений в судове засідання не з"явився, однак подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, та про те, що заявлені позовні вимоги підтримує повністю та просить суд такі задоволити.

Відповідач-представник Чепівської сільської ради, про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомлений належним чином своєчасно, в судове засідання не зявився, однак до суду подав письмову заяву про розгляд справи за відсутності представника Чепівської сільської ради Виноградівського району та про те, що не заперечує проти задоволення вимог позову.

Відповідач-представник СВК «Світанок» с.Чепа, Виноградівського райну, про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомлений належним чином своєчасно, в судове засідання не зявився, однак до суду подав письмову заяву про розгляд справи за відсутності представника СВК «Світанок» с.Чепа, Виноградівського району та про те, що не заперечує проти задоволення вимог позову.

Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.169 ЦПК України необовязковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів та доказів і приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач в своїй позовній заяві, відповідачкою позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.174 ЦПК України визнання ним позову прийнято судом.

Згідно з вимогами ст.55 Конституції України та ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов»язків.

Частиною 1 ст.3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів.

При здійсненні правосуддя (ст.4 ЦПК) у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Завданнями цивільного судочинства (ст.1 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст.10,11,59,60,61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов»язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущення, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1, безперервно володіє та користується будівлею «молочного блоку», яка розташована в с.Чепа, вул. Миру, 106/і, загальною корисною площею 261 кв.м., яка побудована в 1988 році і будівництвом завершена, з 2003 року, тобто уже більше ніж 10 років, що підтверджується довідкою Чепівської сільської Ради Виноградівського району за №794 від 25.05.2016 року.

Наразі, згідно з довідкою директора КП "Виноградівського РБТІ" за № 318 від 26 квітня 2016 року зазначено -"правовстановлюючих документів на будівлю «молочного блоку» не оформлено, однак станом на 26 квітня 2016 року рахується за позивачем ОСОБА_1

Так, дійсно, вказана будівля набута позивачем в якості майнового паю, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на майновий пай, актом передачі будівлі молочного блоку в с.Чепа, вул..Миру, б/н від 10.08. 2003 року, випискою з протоколу № 3 засідання комісії по реорганізації СВК «Світанок» с.Чепа від 10 серпня 2003 року «Про виділення будівлі молочного блоку в с.Чепа по вул..Миру, б/н в натурі за майновий пай».

За виготовленням і оформленням свідоцтв про право власності на майновий пай члена КСГП в різні роки звернулись тільки пятеро осіб ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Не дивлячись на це, згідно вказаного вище Акту за 2003 рік будівлю молочного блоку з балансу СВК «Світанок» було передано у власність 23 громадян, включаючи позивача ОСОБА_1, тобто фактично вказаний обєкт нерухомості вибув із володіння СВК «Світанок» і перейшов у власність перерахованих у Акті громадян. З останніми позивачем відразу було досягнуто домовленості про придбання даної будівлі. На виконання умов попередніх домовленостей кожному позивачем було виплачено вартість його частки, що підтверджується розпискою про отримання грошових коштів даними громадянами в 2003 році і що останні, в разі необхідності можуть підтвердити під час судового розгляду, і будівля молочного блоку з 2003 року повністю перейшла в моє володіння, користування та розпорядження, де і перебуває по даний час та експлуатується позивачем за цільовим призначенням.

У зв'язку з тим, шо позивач більше ніж 10 років добросовісно відкрито користується та володіє будівлею молочного блоку, який досі не належить позивачу на праві власності, але надалі продовжує відкрито і безперервно володіти даним нерухомим майном - є необхідність у визнанні за позивачем права власності на вказане нерухоме майно за набувальною давністю.

Статтею 344 ч. 1 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито і безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність).

Відповідно до ст. 344 ЦК України набувачеві достатньо володіти чужим майном із дотриманням вимог, встановлених законом.

Відповідно ло ст. 181 ЦК України до нерухомих речей належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Отже, вищезазначена будівля «молочного блоку» є нерухомим майном.

Згідно із ст. 344 ч.4 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме маймо иабуваєгься за рішенням суду.

Відповідно до п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності ним Кодексом.

Кодекс набув чинності з 1 січня 2004 року, а значить перебіг строку володіння майном для визнання права власності на нього за набувальною давністю слід рахувати з 1 січня 2001 р.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України,

Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4. 7 та 11 до Конвенції" №475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року (далі - Конвенція). Перший протокол та протоколи № 2. 4, 7, 11 до Конвенції.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа мас право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в Інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федоренко проти України" від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути "існуючим майном" або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймі "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Виходячи зі змісту пунктів 32-35 рішення Європейського суду з прав людини "Стретч проти Сполученого Королівства" від 24 червня 2003 року майном у значенні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції, вважаються законне та обгрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади.

Відповідно до прецедентної практики Європейського Суду з прав людини поняття "майно" включає в себе, як "фактичне майно", так і майнові цінності, у тому числі і тоді, коли особа може претендувати на відповідну власність, тобто мати на неї право, про що зазначено у справі "Совтрансавто-Холдинг проти України" (заява № 48553/99).

Саме по собі право на майно може розглядатися за змістом ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо таке право буде конкретним, належним чином визначене у заявах. Заявлення особою про своє право власності може означати "володіння майном", про яке йдеться у ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо є достатні підстави для забезпечення цього права через суд у примусовому порядку.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Отже, враховуючи практику Європейського суду особа може звернутися за захистом свого права і тоді, коли вона ще не отримала майно, проте набуде його в законному порядку.

Крім того, згідно Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (п.14) виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Факт добросовісності заволодіння майном посвідчується Накладною за № 50 від 16 лютого 2003 року, виданою СВК «Світанок с.Чепа Виноградівського району, яка підтверджує факт передачі позивачу ОСОБА_1 частини будівлі молочного блоку. Крім того, довідкою сільради стверджується, що дана будівля передана позивачу і решті громадян в якості майнових паїв, як колишнім працівникам СВК «Світанок» і перебуває в одноосібному володінні та користуванні позивача більш ніж десять років.

Як видно з представлених документів, позивач ОСОБА_1, безперешкодно користується даним нерухомим майном, інші особи на володіння та користування даним майном на підставах, передбачених законом, своїх прав не заявляли і не заявляють, придатність нерухомого майна до використання ніким не оспорюється.

Позивач ОСОБА_1 й надалі продовжує безперервно володіти вказаною будівлею.

Загальна корисна площа молочного блоку становить 261 кв.м, вартість 81542 грн. - про що свідчить Технічний паспорт на об'єкт нерухомості від 22 квітня 2016 року та Довідка Виноградівського РБТІ.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визання його права власності, зокрема, за набувальною давністю, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.344, ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

Крім того, згідно до п.9 ст.27 Закону "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили.

Факт довготривалого, відкритого, безперервного та добросовісного користування вказаним нерухомим майном, визнано і підтверджено відповідачами та доданими до позовної заяви документами.

Отже, із представлених документів є доведеним, що позивач ОСОБА_1 добросовісно вільно і відкрито користується та володіє будівлею молочного блоку в с.Чепа по вул..Миру, 106/і Виноградівського району вже понад десять років. Однак позивач не в змозі ним розпоряджатися, хоча і є його фактичним власником.

Перешкодою в оформленні за позивачем ОСОБА_1 права власності на дане нерухоме майно є наступне.

По-перше, коли решта пайовиків звернулись до сільської ради з метою отримання свідоцтв про право власності на майновий пай членів КСГП їм в усній формі було відмовлено з тих підстав, що відсутні бланки зазначених свідоцтв.

По-друге, коли позивач звернувся до органу місцевого самоврядування для отримання свідоцтва про право власності на вказану будівлю молочного блоку в цілому за давністю володіння, то позивачу було розяснено про неможливість цього, оскільки до 01.01.2013 року Свідоцтво про право власності на нерухоме майно видавали органи місцевого самоврядування (міські, сільські ради, на території яких знаходилось нерухоме майно) на підставі винесеного ними рішення виконавчого комітету про визнання права власності за громадянином на нерухоме майно та видачу Свідоцтва про право власності, на підставі якого реєстратори КП «Виноградівського РБТІ» проводили державну реєстрацію такого майна.

З 01.01.2013 року Свідоцтва про право власності на нерухоме майно видають державні реєстратори, у звязку із чим позивачу було рекомендовано звернутися із питанням оформлення права власності на будівлю молочного блоку в с.Чепа по вул..Миру, 106/і Виноградівського району до Центру з надання адміністративних послуг, де державним реєстратором дане питання буде вирішено.

В кінці квітня позивач ОСОБА_1 в усній формі звернувся до державного реєстратора із питанням оформлення права власності на вказане нерухоме майно, однак отримав розяснення про неможливість здійснити державну реєстрацію, у звязку із наступним.

При виділенні майна в натурі конкретному власнику підприємство-правонаступник (користувач) одночасно з підписанням акта приймання-передавання майна робить відмітку про виділення майна в натурі у Свідоцтві про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (далі- Свідоцтво), що засвідчується підписом керівника підприємства та печаткою. Свідоцтво з відміткою про виділення майна в натурі індивідуально, акт приймання-передавання майна можуть бути підставою для оформлення прав власності на зазначене майно в установленому порядку.

Однак Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України за №253 від 11.04.2013 року, зареєстрованого в Мінюсті 25.04.2013 року за №673/23205, визнано такими, що втратили чинність накази, зокрема наказ Міністерства аграрної політики України від 14 березня 2001 року № 62 „Про затвердження Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 04 квітня 2001 року за № 305/5496 (зі змінами), згідно якого після передачі особі майнового паю в натурі вона має звернутись з заявою до органу місцевого самоврядування для отримання свідоцтва про право власності на нерухоме майно, а потім, після отримання свідоцтва до органів БТІ для проведення реєстрації за мною права власності на нерухоме майно.

Крім того, згідно численних розяснень органів юстиції, згідно з частиною третьою статті 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» у разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін, формі.

Статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначені випадки оформлення права власності на нерухоме майно з видачею відповідного свідоцтва.

Так, частиною першою вказаної норми встановлено, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, видається:

1) фізичним та юридичним особам на новозбудовані, реконструйовані об'єкти нерухомого майна;

2) членам житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу, які повністю внесли свої пайові внески;

3) юридичним особам у разі внесення до статутного фонду (статутного або складеного капіталу) об'єктів нерухомого майна їх засновниками (учасниками);

4) фізичним особам та юридичним особам, які в разі ліквідації (реорганізації) юридичної особи отримали у власність у встановленому законодавством порядку нерухоме майно юридичної особи, що ліквідується (реорганізується);

5) фізичним особам та юридичним особам, що вийшли зі складу засновників (учасників) юридичної особи за рішенням органу, уповноваженого на це установчими документами, отримали у власність об'єкт нерухомого майна, переданий їм;

6) реабілітованим громадянам, яким повернуто у власність належні їм об'єкти нерухомого майна;

7) у разі виділення окремого об'єкта нерухомого майна зі складу об'єкта нерухомого майна, що складається із двох або більше об'єктів;

8) фізичним та юридичним особам на об'єкти нерухомого майна, які в установленому порядку переведені з житлових у нежитлові і навпаки;

81) фізичним та юридичним особам у разі безоплатної передачі їм земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності за рішеннями органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування;

9) в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з пунктом 9 Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженого наказом Мінагрополітики від 14.03.2001 № 62, зареєстрованим в Міністерстві юстиції 04.04.2001 за № 305/5496, виділення із складу пайового фонду майна в натурі окремим власникам чи групам власників за їх бажанням у процесі вирішення майнових питань здійснюється підприємством-правонаступником (користувачем) на підставі рішення загальних зборів колишніх членів підприємства, що є співвласниками його майна.

Абзацами першим третім пункту 15 вказаного Порядку передбачено, що виділення майнових паїв у натурі окремим особам, які виявили бажання отримати свої майнові паї в індивідуальну власність, проводиться підприємством - користувачем майна із переліку майна, виділеного на ці цілі.

При виділенні майна в натурі конкретному власнику підприємство-правонаступник (користувач) одночасно з підписанням акта приймання-передавання майна робить відмітку про виділення майна в натурі у Свідоцтві про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (далі - Свідоцтво), що засвідчується підписом керівника підприємства та печаткою.

Підсумовуючи викладене, свідоцтво з відміткою про виділення майна в натурі індивідуально, акт приймання-передавання майна можуть бути підставою для оформлення прав власності на зазначене майно в установленому порядку.

Отже, провести державну реєстрацію реєстраційною службою Виноградівського районного управління юстиції, права власності на будівлю молочного блоку, розташованої в с. Чепі по вул.Миру, 106/і Виноградівського району за позивачем в цілому, як і видати Свідоцтво про право власності на нерухоме майно не видається за можливе, оскільки Наказ Мінаграрної політики України № 62 від 14.03.2001 року, визнано нечинним, а в звязку із введенням в дію з 01.01.2016 року нового порядку видачі Свідоцтв про право власності на нерухоме майно і реєстрації речових прав на нього, орган місцевого самоврядування та орган БТІ вже не вправі провести дії, про які мною зазначено вище (навіть видати пайовикам свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСГП), відтак на даний час порушується право власності позивача на нерухоме майно, яке добросовісно ним набуте. Оскільки ні позивач, ні всі пайовики, з якими в позивача були домовленості про відчуження ними своїх часток в цій будівлі в користь позивача, не могли передбачити, що документально, внаслідок плинності законодавства і внесення у нього численних змін, зокрема щодо порядку реєстрації речових прав на нерухоме майно і необхідних документів для цього, зробити узаконення прав позивача на вказане майно буде неможливо.

Відтак, наразі порушується майнове право позивача ОСОБА_1, охоронюване законами та Конституцією України, його правомірні сподівання та очікування на мирне і законне володіння фактично вже належним йому майном.

Державним реєстратором з цього приводу в усній формі було рекомендовано позивачу звернутися до Виноградівського районного суду із позовом про визнання права власності на вищезазначене нерухоме майно за позивачем.

Згідно ст. 16 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, передбачених даною статтею, є визнання права.

Відповідно до ст.182 ЦК України право власності на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Ст. 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, а право власності набувається в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тому, на підставі вище наведеного, суд прийшов до переконання про підставність заявлених позивачем позовних вимог.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Керуючись ст.ст. 10, 27, 60, 61, 169, 174, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.16, 392 ЦК України, ст. 124 Конституції України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканцем с. Чепа, вул..Фогороші, 13 Виноградівського району, ІПН НОМЕР_1, право власності в цілому на будівлю «молочного блоку», яка розташована в с.Чепа, вул.Миру, 106/і, Виноградівського району, загальною корисною площею 261 кв.м., яка побудована в 1988 році і будівництвом завершена, Виноградівського району.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГоловуючийОСОБА_6