Номер провадження: 22-ц/785/4510/16
Головуючий у першій інстанції Малиновський О. М.
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 червня 2016 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого Сватаненка В.І.

суддів Артеменка І.А., Черевка П.М.,

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Четверта одеська державна нотаріальна контора «Про встановлення факту батьківства, внесення змін до актового запису, визнання спадкоємцем першої черги», за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20 квітня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:
16.09.2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, вимоги по якому у подальшому були уточнені, по якому просив встановити факт, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; внести зміни в актовий запис про народження дитини № 464 від 08.07.1978 року, складений Першим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, вказавши в графі батько прізвище « ОСОБА_5 »; визнати позивача спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 .

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилався на те, що 15.09.2013 року було скоєно вбивство ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина, яка складається з 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 . Позивач посилається на те, що померлий є його батьком, так як його мати - ОСОБА_6 ( НОМЕР_1 ) проживала разом з ним з 1974 року по 1994 рік однією сім`єю, як дружина та чоловік без реєстрації шлюбу. Такі відношення підтверджуються їх спільним проживанням на одній житловій площі у вказаному будинку, веденням спільного господарства, народженням його сестри ОСОБА_3 , а також висновком судово-медичної дослідження Одеського обласного бюро судово-медичних експертиз від 01.11.2013 року. Позивач зазначив, що на даний час ОСОБА_2 , відповідач у справі, підозрюється у скоєнні злочину передбаченого ст.27 ч.4, п.11 ч.2 ст.115 КК України, а саме умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (вбивство) вчинене на замовлення, та з цього приводу на даний час провадиться розгляд кримінальної справи у суді. Підставою для звернення до суду з даними вимогами в позовному провадженні стало невизнання факту батьківства з боку ОСОБА_2 , яка з 1999 року була дружиною вбитого ОСОБА_4 .

Позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити.

ОСОБА_2 до суду не з`явилась, її представник позовні вимоги не визнав, посилаючись на недоведеність пред`явлених позовних вимог та пропуск ОСОБА_1 строку позовної давності.

ОСОБА_3 вважала, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Четверта одеська державна нотаріальна контора не забезпечила участі свого представника у судовому засіданні, будучи сповіщеною належним чином.
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 20.04.2016 року позов ОСОБА_1 задоволений частково: встановлений факт, за яким ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України; внесені зміни до актового запису № 464 від 08.07.1978 року, про народження ОСОБА_1 , народженого ІНФОРМАЦІЯ_3 , складеного Жовтневим відділом ЗАГС м. Одеси, зазначивши в графі батька замість прізвища « ОСОБА_7 » прізвище « ОСОБА_5 », ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України. В іншій частині позовних вимог відмовлено; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрат и в розмірі 1102,40 грн.

04.05.2016 року ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на вказане рішення районного суду, по якій просить скасувати рішення районного суду, ухвалити у справі нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлені такі обставини у справі та відповідні ним правовідносини.

8 липня 1978 року Жовтневим відділом РАГСу м. Одеси був складений актовий запис № 464 про народження ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 ; матір`ю була зазначена ОСОБА_8 , батьком - ОСОБА_9 . Відомості про батька в актовому записі були внесені відповідно до ч. 2 ст. 55, 62, 63 КЗпШС УРСР, тобто - за прізвищем матері « ОСОБА_7 », а ім`я, по-батькові « ОСОБА_10 » за вказівкою матері (а.с.15,70).
Зважаючи на вказану обставину та предмет позову, суд першої інстанції правильно виходив із того, що вирішення питання щодо батьківства ОСОБА_4 відносно позивача, мають вирішуватися за нормами Кодексу про шлюб та сім`ю УРСР, оскільки дані правовідносини виникли після 1 жовтня 1968 року та врегульовані даним Кодексом.
При цьому, районний суд правильно керувався роз`ясненнями, наведеними у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», що при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 р., необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.
За правилами ст. 53 КпШС України у разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття.
Якщо дитина народилася після 1 жовтня 1968 р. у незареєстрованому шлюбі і її ймовірний батько помер, факт батьківства можна встановити у порядку окремого провадження, якщо воно за життя імовірного батька дитини не було встановлене у добровільному порядку.
Батьківство може бути встановлено за наявності однієї з чотирьох обставин, перелічених у ч. З ст. 53 КпШС. Такими обставинами є: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.
ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 . (а.с.13).
Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, яка складається з 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 .
Матеріалами справи підтверджується, що згідно нотаріально посвідченого договору дарування від 18 квітня 1981року, реєстровий номер 4-3636, ОСОБА_11 , мати ОСОБА_4 , подарувала останньому 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 , яка належала дарувальнику на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 23.04.1977 року, реєстровий номер 1423. ( а.с.17)
На час розгляду справи судом, у Четвертій Одеській державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа № 220/2014р. до майна ОСОБА_4 .
Із заявами про прийняття спадщини, у встановлений ч.1 ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк, до нотаріальної контори звернулися ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , як діти померлого та ОСОБА_2 , як дружина ОСОБА_4 ( а.с. 96-109)
На підтвердження факту спільного проживання й ведення спільного господарства ОСОБА_8 з ОСОБА_12 , виховання ними спільних дітей за клопотанням позивача судом були допитані свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .
Свідок ОСОБА_13 зазначила, що дійсно вона познайомилася з ОСОБА_4 у січні 1974 року та з того часу вони почали проживати разом: з початку на АДРЕСА_2 , а з травня 1977 року, після придбання матір`ю ОСОБА_15 ОСОБА_11 житлового будинку, постійно проживали за адресою: АДРЕСА_1 . На час переїзду до цього будинку вона народила від ОСОБА_4 дочку - ОСОБА_16 . Потім, в січні 1978 року народився син ОСОБА_17 . За вказаною адресою вони проживали однією сім`єю, визовували дітей, мали спільне господарство. З цього будинку діти навідували садочок, а потім школу. Свідок зазначила, що шлюб вони не реєстрували, так як не вважали, що це є необхідним. Не проводили вони реєстрацію батьківства ОСОБА_2 . Після того, як ОСОБА_4 почав зустрічатися з ОСОБА_18 вона разом з сином ОСОБА_19 переїхали проживати до своєї матері на квартиру на АДРЕСА_3 . Проте, їх спільна дочка ОСОБА_16 залишалася проживати з батьком - ОСОБА_4 . В свою чергу їх син ОСОБА_17 постійно спілкувався з ОСОБА_4 , який вважав його сином. Вона особисто знала ОСОБА_2 , з якою також постійно спілкувалася, яка визнавала той факт, що ОСОБА_17 та ОСОБА_20 є рідними дітьми ОСОБА_4 .
Свідок ОСОБА_14 , яка є сусідкою по житловому будинку АДРЕСА_1 , показала, що ОСОБА_4 та ОСОБА_13 знає з травня 1977року, тобто з того часу, як вони почали жити у вказаному житловому будинку. Свідок зазначила, що в будинок вони вселялися з їх спільною дочкою ОСОБА_20 . Потім у них народився син ОСОБА_17 . Свідку особисто відомо, що померлий ОСОБА_4 визнавав як ОСОБА_21 так і ОСОБА_20 своїми дітьми.
Суд відхилив посилання представника ОСОБА_2 на те, що свідок ОСОБА_14 перебувала у неприязних відносинах з ОСОБА_4 , а відтак може повідомити недостовірну інформацію, так як виникли між ними спірні питання не стосуються обставин, які є предметом розгляду даної справи та які були повідомлені ОСОБА_14 .. У суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідком ОСОБА_14 . Дані про її заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, а її показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам.
Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_8 з 26.04.1969 року по 12.07.1972 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_22 , а з 07.03.1997 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_23 . Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 ОСОБА_4 19.11.1999р. уклав шлюб з ОСОБА_24 , яка отримала прізвище чоловіка (а.с.123).
Зазначені обставини узгоджуються з показаннями наданими ОСОБА_13 в якості свідка, щодо спільного її проживання з ОСОБА_4 в період з 1974 року по 1994 рік.
Суд першої інстанції також зазначив, що приєднані до матеріалів копії фотографій, які надавалися свідкам та сторонам по справі для ознайомлення, підтверджують факт спільного проживання та відпочинку ОСОБА_4 з ОСОБА_8 та їх дітьми ОСОБА_19 і ОСОБА_20 (а.с.137-141).
Згідно довідки Одеської спеціалізованої школи № 111 Одеської міської ради № 218 від 15.03.2016 року ОСОБА_1 вступив до школи 01.09.1994 року, закінчив у 1992 році та мав домашню адресу: АДРЕСА_1 ( а.с. 152).
Районний суд також прийняв до уваги лист, який був направлений ОСОБА_2 у 1998 році на адресу військової частини, де проходив службу ОСОБА_1 . З тексту листа суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_2 знала та особисто спілкувалася з ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та фактично визнавала, що ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_1 (а.с.23).
З таким висновком погоджується і колегія суддів.
Крім зазначених вище доказів, сам факт народження ОСОБА_1 від ОСОБА_4 підтверджується наданим позивачем суду висновком судово-медичної дослідження № 25 від 23 вересня 2013 року, проведення якого було здійснено за заявою ОСОБА_1 комісією судових експертів КУ Одеського обласного бюро судово-медичних експертиз, та який оцінений судом як належний письмовий доказ (ст.64 ЦПК). Даним висновком на підставі молекулярно-генетичного аналізу ДНК було встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 може бути біологічним батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 з вірогідністю 99,98%.
Отже, батьківство ОСОБА_4 фактично доведено даним письмовим доказом.
Посилання представника відповідача, що відбір зразків крові ОСОБА_4 був проведений з порушенням норм КПК України, районний суд вважав такими, що не спростовують висновків зазначених у самому висновку, а відтак судом відхиляються.
З цими обґрунтуваннями районного суду погоджується і колегія суддів та вважає вказані доводи представника відповідача безпідставними та недоведеними належним чином.
Вказаний висновок спеціалістів (судових експертів) колегія суддів також вважає належним письмовим доказом, який виконаний належною експертною установою, відповідно до Постанови КМУ № 989 від 11.07.2002 року «Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 17 вересня 1996 року № 1138». Згідно п. 26 переліку платних послуг, зазначених у даній постанові КМУ, такі послуги можуть надаватися в державних та комунальних закладах охорони здоров`я з наданням висновку фахівця з питань судово-медичної експертизи на запити юридичних та фізичних осіб.
Під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач не спростувала належним чином висновку судово-мединого дослідження.
Надані до матеріалів справи копії нотаріально посвідчених заповітів від 22.10.1999 року, 21.12.2007 року, 24.12.2007 року свідчать про те, що ОСОБА_4 на час життя вчиняв розпорядження на заповідання всього належного йому майна, як на користь ОСОБА_2 , так і на користь ОСОБА_1 , тобто вважав останнього близькою для себе людиною (а.с.20-22).
Зважаючи на викладене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов до правильного висновку по те, що ОСОБА_1 довів факт батьківства ОСОБА_4 по відношенню до себе. Відтак, пред`явлені позовні вимоги в цій частині є обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню.
До матеріалів даної цивільної справи позивачем надано копію обвинувального акту, згідно якому ОСОБА_2 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.27, п. 11 ч.2 ст.115 КК України, а саме за умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_4 (вбивство) вчинене на замовлення. Однак районним суд даний доказ відхилено, як такий, що не має правового значення для вирішення спірного питання про встановлення факту батьківства.
Одночасно, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що позовні вимоги в частині визнання позивача спадкоємцем першої черги є такими, що не підлягають задоволенню. Питання про віднесення фізичної особи до спадкоємця певної черги залежить від ступеню його споріднення з спадкодавцем, або факту спільного їх проживання та чітко визначено законом (ст.ст.1261-1266 ЦК України).
Суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги посилання представника ОСОБА_2 адвоката Шляпіної Л.М. на пропущення позивачем строків позовної давності, так як на виниклі між сторонам правовідносини (щодо батьківства) строк позовної давності не розповсюджується.
Всі інші заперечення відповідача є безпідставними та такими що не спростовують доводів та фактів викладених позивачем.
Суд першої інстанції не прийняв до уваги показання свідка ОСОБА_25 , оскільки свідок не взмозі був назвати час події, його покази суперечать іншім зібраним по справі доказам.
Згідно ст. 88 ЦПК України, пропорційно задоволеним позовним вимогам, районний суд правильно стягнув з відповідача понесені позивачем витрати, які складаються з судового збору в розмірі 1102,40 гривень.
Отже, колегіє суддів встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. 213-214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.
Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.
Згідно ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог закону.
Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду
Одеської області В.І. Сватаненко

І.А. Артеменко

П.М. Черевко

29.06.2016 року м. Одеса