У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

суддів: Кадєтової О.В., Кузнєцова В.О., Мостової Г.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 02 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 11 березня 2008 року між Акціонерним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 90 000,00 доларів США, а ОСОБА_1 зобов'язалася повернути наданий кредит в повному обсязі не пізніше 11 березня 2018 року згідно з графіком погашення кредиту (Додаток № 1 до кредитного договору), та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 13,9 % річних. Сторони передбачили, що умовами кредитного договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки з користування кредитом у разі настання будь-якої з обставин, передбачених договором. Погашення нарахованих процентів повинно здійснюватися з 01 по 10 число кожного місяця наступного за тим, за яким були нараховані проценти.

30 грудня 2008 року між банком і ОСОБА_1 була укладена додаткова угода № 1 до кредитного договору, умовами якої змінено строки сплати процентів з 01 по 25 число.

30 серпня 2011 року між банком і ОСОБА_1 була укладена додаткова угода № 3 до кредитного договору № 0 від 11 березня 2008 року, умовами якої сторони домовились про те, що для ідентифікації договору можуть застосовуватися як номер договору, визначений при його укладенні - № 0, так і реєстраційний номер договору в системі обліку банку - № 0, а також 0. Банк зобов'язався надавати позичальнику кредит у формі кредитної лінії з лімітом кредитної лінії, що дорівнює 285 631,02 грн. Кредитування здійснюється в національній валюті в межах ліміту кредитної лінії. На дату укладання додаткової угоди позичальнику надався транш в національній валюті в розмірі 142 815,51 грн.

Позивач взяті на себе зобов'язання виконав у повному обсязі. Відповідач всупереч умовам договору не здійснює платежі для погашення нарахованих процентів з березня 2013 року. 18 квітня 2014 року відповідачу було направлено вимогу про погашення заборгованості, однак у добровільному порядку вимога не виконана.

Посилаючись на наведене, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, яка станом на 19 травня 2014 року становила 86 773,17 грн, з яких 77 954,69 грн - кредитна заборгованість, 8 195,46 грн - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, 623,02 грн - пеня за прострочення сплати процентів.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 02 листопада 2015 року, позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 11 березня 2008 року (транш № 0 від 30 серпня 2011 року) у загальному розмірі 86 773,17 грн, в тому числі кредитну заборгованість у сумі 77 954,69 грн, заборгованість по процентам у сумі 8 195,46 грн, пеню за прострочення сплати процентів у сумі 623,02 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, мотивуючи свої вимоги порушенням судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що підстави для скасування судових рішень відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із доведеності порушення відповідачем умов кредитного договору в частині дотримання графіку платежів по процентам, у зв'язку з чим у неї утворилася заборгованість, а у позивача виникло право вимагати дострокового погашення всієї суми кредиту, розмір якої відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги, перевірені вивченням матеріалів справи, висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи було неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору.

Згідно з ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, за наслідками розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право постановити ухвалу про відхилення касаційної скарги і залишення судового рішення без змін, оскільки судом першої та апеляційної інстанцій не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, керуючись ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 02 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кадєтова
В.О. Кузнєцов
Г.І. Мостова