АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/2617/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2878/16Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Хіль Л.М.,

Суддів: Гальонкіна С.А., Кузнєцової О.Ю.,

За участю секретаря: Колодюк О.П.,

За участю: представника позивача ОСОБА_2,

відповідачів: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 12 вересня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_6, Житлово-будівельного кооперативу «Молодіжний» про визнання права власності та усунення перешкод у користуванні майном,-

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2016 року позивач ОСОБА_6 звернувся в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в обґрунтування якого зазначив, що він є власником квартири № 54, що знаходиться за адресою м. Полтава, вул. Курчатова, буд. 2/14. Разом з ним в спірній квартирі зареєстровані також його донька ОСОБА_3 та онука ОСОБА_4 Згідно з актами житлово-будівельного кооперативу «Молодіжний» від 18.11.2015 року та від 25.03.2015 року відповідачі в квартирі АДРЕСА_1 протягом тривалого часу в квартирі не проживають. З огляду на викладене, прохав визнати ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою № 54, що знаходиться за адресою: м. Полтава, вул. Курчатова, 2/14.

Також, у травні 2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись в суд з позовом до ОСОБА_6, ЖБК «Молодіжний», прохаючи суд визнати право власності та усунути перешкоди у користуванні майном. В обґрунтування вказаного позову зазначили, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_6 (дошлюбне прізвище ОСОБА_1) Г.П. було укладено шлюб. За час проживання в шлюбі ОСОБА_6 та ОСОБА_9 на підставі ордеру вселилися та проживали в ІНФОРМАЦІЯ_3. Відповідно до довідки ЖБК «Молодіжний» від 16.05.2016 року пайовий внесок за вказану квартиру було сплачено в повному обсязі до 31.12.1991 року. 03.04.2013 року ОСОБА_9 померла, за життя вона заповіту не складала. За заявою ОСОБА_3 приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_10 було заведено спадкову справу. ОСОБА_3 на момент смерті матері постійно проживала разом із спадкодавцем та була зареєстрована за вищевказаною адресою протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України й не заявила про відмову від спадщини, а тому є такою, що прийняла спадщину в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 1268 ЦК України. 28.04.2016 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_10 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, а саме на частину вищевказаної квартири, так як відсутній правовстановлюючий документ, що посвідчував би право власності спадкодавця на квартиру чи на її частину. Вважає, що спірна квартира була набута ОСОБА_6 під час перебування в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9, а пайовий внесок сплачувався зі спільних коштів подружжя. Померла мала право на ? частини квартири, як учасник спільної сумісної власності подружжя, а тому розмір спадщини, що відкрилася складає ? частину вказаної квартири. Отже, враховуючи рівність часток спадкоємців, частка кожного з них у спільній квартирі складає по ? частині кожному, в той час як ? її часина належить ОСОБА_6, як учаснику спільної сумісної власності подружжя. Після смерті ОСОБА_9, ОСОБА_6 в 2015 році почав чинити перешкоди у користуванні та вільному доступі до спірної квартири, хоча вони є рідними донькою та онукою останньому та зареєстровані за вказаною адресою. Відповідач змінив замки у вхідних дверях, поставив датчики сигналізації, припинив будь-яке спілкування зі своєю родиною та за вказаною адресою не проживає.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 12 вересня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовлено за безпідставністю.

Позовну заяву ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про визнання права власності та усунення перешкод у користуванні майном задоволено: визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частини квартири АДРЕСА_2; зобов`язано ОСОБА_6 усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_3 та ОСОБА_8 права користування квартирою № 54 по вул. Курчатова, буд. № 2/14 в місті Полтаві; ухвалено вселити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в АДРЕСА_3; зобов`язано ОСОБА_6 передати комплект ключів від вхідної двері ОСОБА_3 від АДРЕСА_4; вселити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в АДРЕСА_5; зобов`язано ОСОБА_6 передати комплект ключів від вхідних дверей ОСОБА_3 від АДРЕСА_5.

Задовольняючи зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 суд виходив з того, що вона прийняла спадщину за померлою матір`ю ОСОБА_9 шляхом фактичного проживання із нею, а тому, звернення із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не є необхідним.

Не погодившись із вказаним рішенням його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, прохав його скасувати в частині задоволення позовної заяви ОСОБА_3 про визнання права власності, визнання за ОСОБА_3 права власності на ? частину квартири АДРЕСА_2 та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що судом першої інстанції надано неналежну оцінку тим обставинам, що ОСОБА_3 не прийняла спадщину, адже постійно не проживала із спадкодавцем, а лише інколи провідувала її, а також, у шестимісячний строк не звернулась до нотаріальної контори із заявою по прийняття спадщини.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу, дійшла до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з нормою п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 02.02.1974 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_6 (до шлюбу ОСОБА_1) Г.П. було укладено шлюб, актовий запис №4. Перебуваючи у шлюбі, у них народилась донька ОСОБА_11 (т.2, а.с.7-8, 24-25).

Під час перебування у зареєстрованому шлюбі ОСОБА_6 та ОСОБА_9 на підставі ордеру вселились та проживали в ІНФОРМАЦІЯ_3. Згідно з технічним паспортом від 27.11.1991 року вищевказана квартира складається з коридору (1-1) площею 5,6 кв.м, кімнати (1-2) площею 17,2 кв.м, кладової (1-3) площею 2,4 кв.м, кімнати (1-4) площею 13,5 кв.м, кухні (1-5) площею 5,3 кв.м, ванної (1-6) площею 2,0 кв.м, туалету (1-7) площею 1,1 кв.м (т.2, а.с.10-12).

Згідно з інформацією з довідки №24 ЖБК «Молодіжний» від 16.05.2016 року, пайовий внесок за вказану квартиру було сплачено в повному обсязі до 31.12.1991 року (т.2, а.с.16).

03 квітня 2013 року померла ОСОБА_9, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 04 квітня 2013 року, серія І-КЕ, № 233751 (т.2, а.с.13).

Відповідно до інформаційної довідки №23 від 16.05.2016 року ЖБК «Молодіжний» в квартирі АДРЕСА_6 зареєстровані ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.2, а.с.15)

Згідно з довідкою ЖБК «Молодіжний» від 25.03.2016 року за № 20, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно зареєстрована з донькою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, за адресою: АДРЕСА_7. Коли мати ОСОБА_9 захворіла і була лежачою хворою на протязі восьми років і потребувала догляду, за нею доглядала і піклувалась її донька ОСОБА_12 та онука ОСОБА_4 Вони завжди приходили допомагати по господарству, приносили продукти і ліки до дня її смерті, яка настала 03.04.2013 року в присутності дітей. (т.2, а.с. 14).

Згідно з актом від 16.05.2016 року ЖБК «Молодіжний», за підписами сусідів: ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15, ОСОБА_6, власник АДРЕСА_8, не дає дозвіл на доступ ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вказану квартиру, де вони зареєстровані (т.2, а.с. 17).

Відповідно до постанови приватного нотаріуса ОСОБА_10 від 28.04.2016 року ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину на частину кв. № 54, що розташована за адресою: м. Полтава, вул. Курчатова, 2/14, так як остання не надала правовстановлюючого документу, який підтверджував право власності померлої ОСОБА_9 на частину вказаної квартири (т. 2, а.с. 21).

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з нормою ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. п. 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, факту прийняття спадщини відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР 1963 року.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Згідно з нормою ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Поняття постійного проживання особи в житлі законодавчо не визначено.

Як вже зазначалось вище, з матріалів справи вбачається, що на час відкриття спадщини за померлою 03.04.2013 року ОСОБА_9, матір`ю позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_3, остання була зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_5.

Позивачка стверджує, що прийняла спадщину шляхом постійного проживання із спадкодавцем на момент її смерті та у відповідності до норми ст. 1286 ЦК України. Заяв про відмову від прийняття спадщини вона не писала.

Нотаріус не відмовляв ОСОБА_3 в оформленні спадщини у зв`язку із її неприйняттям, а відповідно до постанови приватного нотаріуса ОСОБА_10 від 28.04.2016 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину на частину кв. № 54, що розташована за адресою: м. Полтава, вул. Курчатова, 2/14, так як вона не надала правовстановлюючого документу, який підтверджував право власності померлої ОСОБА_9 на частину вказаної квартири (т. 2, а.с. 21).

З пояснень свідків, зокрема ОСОБА_16, ОСОБА_17 та ОСОБА_18 що надали їх у судовому засіданні в суді першої інстанції, що відбулось 14.07.2016 року, запис якого було прослухано колегією суддів, вбачається, що у останні роки життя спадкодавця ОСОБА_9, лише її донька ОСОБА_3 та онука ОСОБА_4 доглядали за нею, постійно відвідуючи її, купуючи ліки, готуючи їжу. Щодо проживання ОСОБА_3 в квартирі разом із матір`ю, то свідок ОСОБА_17 вказала, що протягом останнього часу перед смертю ОСОБА_9 (точного часового проміжку не назвала), дочка ОСОБА_3 постійно проживала із матір`ю у АДРЕСА_8 та здійснювала за нею догляд. Свідок ОСОБА_18 вказала, на момент смерті матері ОСОБА_9 дочка була із нею, знає це, бо почула у під`їзді чийсь плач, побачила, що то плакала дочка померлої - ОСОБА_3, яка їй і повідомила, що мати померла.

Натомість, допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_19, який є братом відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_6 з приводу проживання чи не проживання ОСОБА_3 з спадкодавцем на час прийняття спадщини не повідомив жодної інформації. Свідок ОСОБА_20, який був сусідом спадкодавця вказав, що дочка постійно допомагала ОСОБА_9 аж до її смерті.

З огляду на вищевикладене, а саме, з урахуванням відсутності відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину квартири за померлою ОСОБА_9 у зв`язку із неприйняттям її донькою ОСОБА_3 спадщини, те, що предметом спору у даному провадженні за первісним позовом було визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за зустрічним позовом - визнання за ОСОБА_3 права власності на частину квартири у порядку спадкування за законом та усунення перешкод у користуванні майном, а також, з урахуванням пояснень свідків, що були надані у суді першої інстанції, колегія дійшла до висновку про те, що суд першої інстанції вірно виходив з того, що ОСОБА_3 прийняла спадщину за своєю померлою матір`ю у відповідності до ст. 1268 ЦК України та з того, що належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 57-59 ЦПК України, протилежного ОСОБА_6 надано не було.

Отже, колегія суддів дійшла до висновку, що висновки місцевого суду зроблені на підставі повного, всебічного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів, доводів та заперечень сторін, яким судом дана відповідна правова оцінка. Розгляд справи проведений з дотриманням принципу змагальності та диспозитивності, а оцінка доказів проведена відповідно до норм ст. 212 ЦПК України.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів, незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303 ч. 1, 304, 307 ч. 1 п.1, 308 ч.1, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 12 вересня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий: Л.М. Хіль

Судді: С.А. Гальонкін

ОСОБА_21

З оригіналом згідно: ОСОБА_1