Справа №473/4699/15-ц 04.07.2016 04.07.2016 04.07.2016
Провадження №22-ц/784/1302/16
Справа номер 473/4699/15-ц
Провадження номер 22-ц/784/1302/16 Суддя суду 1-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 27 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

за участі представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області

від 20 квітня 2016 року

за позовом

ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі Банк або ПАТ «Дельта Банк»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_5, про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року ОСОБА_4 пред'явила зазначений позов, який обґрунтовувала наступним.

25 грудня 2013 року між нею та Банком було укладено договір №002-14520-251213 на відкриття та обслуговування поточного рахунку №3794.

Позивачка зазначала, що 22 січня 2015 року без її відома Банком на підставі платіжного доручення №44788651 було здійснено переведення коштів в сумі 107 700 грн. з її рахунку на банківський рахунок, який належить ОСОБА_5

Посилаючись на протиправність зазначених дій Банку, позивачка просила визнати вказані дії Банку неправомірними та зобовязати його повернути належні їй кошти з рахунку ОСОБА_5 під №6615.

Заперечуючи проти задоволення позову, Банк вказував, що його дії з перерахунку коштів з рахунку позивачки було здійснено у відповідності із законодавством, що регулює банківську діяльність, а тому її позовні вимоги є безпідставними.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 квітня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду в частині відмови у задоволенні її вимоги про визнання дій Банку протиправними, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цієї позовної вимоги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що вони є безпідставними.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, з огляду на таке.

Частини 1, 3 статті 1066 ЦК України передбачають, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно з ч.3 ст.1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження (ч.1 ст.1071 ЦК України).

Відповідно до ст.1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

З матеріалів справи вбачається, що 25 грудня 2013 року між ОСОБА_4 та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір №002-14520-251213 про надання банківських послуг за допомогою системи дистанційного банківського обслуговування «myDELTA», відповідно до умов якого Банком було надано позивачу доступ до системи «myDELTA».

Того ж дня між сторонами було укладено договір №002-14520-251213 на відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів (а.с.4, 5).

За умовами цього договору ОСОБА_4 відкрито поточний рахунок у гривнях №3794.

22 січня 2015 року о 15 год.45 хв. ОСОБА_4 на підставі своєї заяви отримує у Вознесенському відділенні Банку з іншого рахунку 500 грн. (а.с.93).

О 15 год.53 хв. відповідно до платіжного доручення №44788651 з її рахунку №3794 на рахунок ОСОБА_5 №2048 Банком перераховано 107 700 грн. (а.с.91-94).

У цей же день між Банком та ОСОБА_5 укладено договір банківського вкладу (депозиту) за №3114, за умовами якого сума вкладу склала 100 000 грн. та була зарахована з рахунку №2048 на рахунок №6615 (а.с.46,62, 94).

Час між переказом коштів з рахунку ОСОБА_4 та залученням коштів на депозитний рахунок ОСОБА_5 склав 5 хвилин.

Відповідно до експертного висновку №808 судово-почеркознавчої експертизи, проведеної за матеріалами досудового розслідування №0001963 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України, підпис від імені ОСОБА_4 у графі «Підпис» платіжного доручення №44788651 від 22 січня 2015 року виконаний не самою ОСОБА_4, а іншою особою (а.с.7-9).

З зазначеного висновку вбачається, що на дослідження надавався дублікат платіжного доручення від 11 березня 2015 року, а не оригінал, 5 вільних зразків підпису та експериментальні зразки на 3 аркушах.

Згідно з п.1.1, 1.3, 1.6, 1.8 розділу «Почеркознавча експертиза» Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 р. №53/5, для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів, вільні, умовно-вільні та експериментальні зразки підпису особи, яка підлягає ідентифікації. Вільні зразки підпису надаються по змозі не менше ніж на 15 документах, експериментальні у кількості не менше 5-8 аркушів (по 10-15 експериментальних підписів на одному аркуші).

При призначенні та проведенні вказаної експертизи зазначене не було дотримано.

А тому, суд першої інстанції обґрунтовано не погодився з висновком експерта.

Судом апеляційної інстанції було письмово розяснено ОСОБА_4 про можливість заявити клопотання про проведення повторної експертизи для усунення недоліків первісної.

Однак, позивачка вказаним не скористалася та клопотання не заявила.

Згідно з ч.6 ст.147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обовязковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу.

Зазначена стаття передбачає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.ст.10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За зазначених обставин, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_4 є правильним, оскільки позивачка належними та допустимими доказами не довела своїх вимог.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 квітня 2016 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: