Ухвала

іменем України

15 червня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючогоКасьяна О.П.,
суддів: Дербенцевої Т.П., Попович О.В.,Остапчука Д.О., Савченко В.О.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи: ОСОБА_10, ОСОБА_11, про встановлення факту прийняття спадщини, зміну черговості одержання права на спадкування за законом, визначення права власності на майно в порядку спадкування, усунення від права на спадкування за законом, за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, про визначення права власності на майно в порядку спадкування за законом як спадкоємця третьої черги та за зустрічним ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_10, ОСОБА_11, про встановлення факту родинних відносин, визнання права власності в порядку спадкування за законом, визнання додаткового строку для прийняття спадщини, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом та, збільшивши і уточнивши позовні вимоги, просив встановити факт його спільного проживання однією сім'єю з ОСОБА_12, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_13, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 не менше як 5 років до дня прийняття спадщини, встановити факт належності на праві власності ОСОБА_13 49/100 частини будинку АДРЕСА_2, встановити факт прийняття ним спадщини після смерті ОСОБА_13, змінити черговість одержання права на спадкування за законом після померлої ОСОБА_12, визнавши за ним право на спадкування разом із спадкоємцями третьої черги; визнати за ним право власності на 49/200 частини житлового будинку в порядку спадкування за заповітом після померлого ОСОБА_13 та на 16/200 частини цього житлового будинку в порядку спадкування за законом після померлої ОСОБА_12, а всього на 65/200 частини спірного будинку, на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлої ОСОБА_12, на 4/6 (3/6+1/6) частини грошового вкладу на ім'я ОСОБА_13 у відділенні «Ощадбанку» № 8069 м. Києва, особовий рахунок НОМЕР_1, а всього на суму 4 279 грн 68 коп., на 1/3 частини грошового вкладу на ім'я ОСОБА_12 у відділенні «Ощадбанку» № 8142 м. Києва, на особовому рахунку НОМЕР_2 в сумі 10 440 грн 50 коп.; усунути ОСОБА_7 від права на спадкування за законом після померлої ОСОБА_12

На обґрунтування своїх вимог посилався на ті обставини, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_13, після смерті якого залишилось спадкове майно, а саме: 49/100 частини житлового будинку АДРЕСА_2, вартістю 100 000 грн, який належав померлому на праві власності, та грошового вкладу у розмірі 6 409 грн. 55 коп. у відділенні «Ощадбанку» № 8069 м. Києва, а всього майна на 106 409 грн 55 коп., яке згідно із заповітом від 24 жовтня 2006 року він заповідав йому та своїй дочці ОСОБА_13, яка прийняла спадщину, звернувшись 30 листопада 2006 року із відповідною заявою до нотаріальної контори.

Позивач також прийняв спадщину, оскільки проживав зі спадкодавцем та ОСОБА_12 однією сім'єю з 1996 року до смерті спадкодавця в спірному будинку та проживає у ньому до цього часу, надавав їм допомогу та здійснював за ними догляд, оскільки вони перебували у безпорадному стані

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_12 померла, не залишивши заповіту, і на день її смерті залишилось спадкове майно - 1/4 частина спірного житлового будинку, яку вона прийняла після смерті батька в установленому законом порядку, проте свідоцтво про право на спадщину одержати не встигла.

Він один займався похоронами та ніс відповідні витрати, ОСОБА_7 у їхньому будинку ніколи не була та вони її не знали, будь-яких родинних відносин не підтримувала, ніколи не надавала ніякої допомоги спадкодавиці ОСОБА_12, яка через хворобу перебувала у безпорадному стані протягом тривалого часу.

Він є спадкоємцем померлої 4-ої черги відповідно до ст. 1264 ЦК України, бо проживав із спадкодавицею однією сім'ю більше 5 років до відкриття спадщини, тому має право на всю частину будинку, яка на праві власності належала ОСОБА_13 - на 49/100 частин будинку, проте оформити свої права на спадщину в нотаріальному порядку він не може, оскільки не збереглися правоустановлюючі документи на будинок, і він позбавлений можливості подати заяву в нотаріальну контору про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

ОСОБА_7 звернулася до суду із зустрічним позовом, у якому просила визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1, на 49/100 частини житлового будинку та грошові кошти в порядку спадкування за законом, як спадкоємиці третьої черги в порядку представлення після смерті ОСОБА_12, яка є її двоюрідною сестрою.

На обґрунтування своїх вимог посилалась на ті обставини, що після смерті сестри 23 березня 2013 року відкрилась спадщина на належне їй майно, в тому числі на 49/100 частини будинку та квартиру, і вона у встановлений законом строк звернулася до Першої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, як спадкоємиця третьої черги по праву представлення у зв'язку з відсутністю спадкоємців першої та другої черги відповідно до ч. 4 ст. 1266 ЦК України, однак отримати свідоцтво про право на спадщину не змогла у зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючих документів.

Крім неї заяву про прийняття спадщини подав також ОСОБА_6

ОСОБА_8 та ОСОБА_9, як треті особи із самостійними вимогами, звернулись до суду із позовом, у якому просили встановити факт родинних відносин між ними та ОСОБА_12, визнати за ними право власності на 1/3 частини спірного майна за кожним в порядку спадкування після її смерті, а саме: по 16/200 частини (49/200:3) житлового будинку, по 1/3 частини квартири, по 1/6 частини за кожним грошового вкладу на особовому рахунку НОМЕР_3 в сумі 6 419 грн 55 коп. у відділенні «Ощадбанку» №8069 Святошинського району м. Києва, по 1/3 частини грошового вкладу 3013 грн 58 коп. у відділенні «Ощадбанку» № 8142 Святошинського району м. Києва, особовий рахунок НОМЕР_4, відкритих на ім'я ОСОБА_12; визначити їм додатковий строк, достатній для подання ними заяви про прийняття спадщини після її смерті.

На обґрунтування своїх вимог посилалися на ті обставини, що ОСОБА_12 є їх двоюрідною сестрою, і після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, спадкоємці першої та другої черги відсутні і згідно із законом вони є спадкоємицями третьої черги за законом.

Вважають, що в коло спадкоємців входять три особи: вони та ОСОБА_6, який проживав із спадкодавицею та її батьком з 1996 року до їх смерті, здійснював догляд за спадкодавцями, які в силу віку та стану здоров'я були безпорадними. Двоюрідної сестри ОСОБА_7 у спадкодавиці не було. Оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку вони не можуть, оскільки пропустили шестимісячний термін для прийняття спадщини з поважних причин, а у зв'язку з тим, що проживають в іншій місцевості, а спадкодавиця проживала в м. Києві, в силу похилого віку, поганого стану здоров'я вони мало спілкувалися із спадкодавицею й дізналися про її смерть вже після того, як минув шестимісячний строк для прийняття спадщини, просили задовольнити позов.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 26 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 10 грудня 2015 року, у задоволенні позовів ОСОБА_6 та ОСОБА_8, ОСОБА_9 відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_7 задоволено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов, а у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 відмовити, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Судові рішення в частині вирішення позову ОСОБА_8, ОСОБА_9 не оскаржуються, тому відповідно до ст. 335 ЦПК України в касаційному порядку в цій частині не переглядаються.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_7 та відмову у задоволенні позову ОСОБА_6, зустрічного позову ОСОБА_8 та ОСОБА_9, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що ОСОБА_6 не надав доказів на підтвердження своїх вимог, зокрема проживання однією сім'єю зі спадкодавцями більше п'яти років та прийняття ним спадщини за заповітом у встановленому законом порядку після смерті ОСОБА_13, а також того, що ОСОБА_12 через похилий вік, тяжку хворобу перебувала у безпорадному стані і потребувала опіки, а він її надавав, тому немає підстав вважати, що він є спадкоємцем її майна.

ОСОБА_7 є двоюрідною сестрою спадкодавці ОСОБА_12 та спадкоємицею її майна третьої черги, яка прийняла спадщину, однак не має змоги отримати свідоцтво про право на спадщину, у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів, що є підставою для визнання за нею права власності на спадкове майно.

Проте погодитися з такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим з виконанням усіх вимог цивільного судочинства, згідно із законом, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам оскаржувані судові рішення не відповідають.

Судами установлено, що ОСОБА_13 мав у власності 49/100 частини будинку АДРЕСА_2, грошові кошти за вкладом у відділенні «Ощадбанку» № 8069 м. Києва, особовий рахунок НОМЕР_5, на суму 6 419 грн 55 коп.

Його донька ОСОБА_12 була власником квартири АДРЕСА_1 та мала вклад у відділенні «Ощадбанку» № 8142 м. Києва, особовий рахунок НОМЕР_6, на суму 10 440 грн 55 коп.

04 жовтня 2006 року ОСОБА_13 склав заповіт, яким усе своє майно заповідав своїй дочці ОСОБА_12 та ОСОБА_6 у рівних частках кожному.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_13 помер і 30 листопада 2006 року його донька ОСОБА_12 звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом і за законом після смерті батька, однак свідоцтво про право власності не отримала.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_12 померла та після її смерті ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у встановлений законом строк звернулися до нотаріальних контор із заявами про прийняття спадщини за законом, однак свідоцтва про право на спадщину не були видані.

Згідно зі ст. 1217, ч. ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не виконав вимог процесуального права (ч. 4 ст. 10, ст. ст. 213, 214 ЦПК України) щодо повного та всебічного з'ясування обставин справи та не перевірив доводів позивача ОСОБА_6 про те, що він постійно проживав разом зі спадкодавцем ОСОБА_13 і на час його смерті та вважається таким, що прийняв спадщину як спадкоємець за заповітом, як передбачено ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки протягом шестимісячного строку з часу її відкриття не заявив про відмову від неї, не надав цим обставинам відповідної оцінки та їх не перевірив.

Натомість, пославшись на те, що позивач не надав доказів на підтвердження того, що він подавав заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_13 за заповітом чи за законом, а при розгляді у суді іншої справи за позовом ОСОБА_12 про визнання заповіту недійсним подав заяву 03 грудня 2007 року про відмову від спадщини, не врахував вимоги ч. 1 ст. 1273 ЦК України про те, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, подавши особисто заяву про відмову від прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини, не з'ясував, чи подавав позивач таку заяву та чи відмовлявся від прийняття спадщини, зробив передчасний висновок про відмову у задоволенні позову, ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права.

При цьому суд першої інстанції не перевірив доводів ОСОБА_6 про те, що з 1996 року він проживав у житловому будинку АДРЕСА_2 однією сім'єю без реєстрації шлюбу зі спадкодавицею ОСОБА_12, мали спільний бюджет та вели спільне господарство, де проживав і її батько ОСОБА_13, що встановлено рішенням апеляційного суду м. Києва від 01 жовтня 2014 року, і ці обставини відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України не потребують доказування, не надав їм відповідної оцінки.

Разом із цим, задовольняючи позов ОСОБА_7 та вважаючи її спадкоємицею третьої черги після смерті ОСОБА_12 як її двоюрідної сестри, суд першої інстанції не перевірив, якими належними та допустимими доказами це підтверджується та чи містяться такі в матеріалах справи, а пославшись на те, що цей факт знайшов своє підтвердження як у нотаріальному органі, так і в суді (ґрунтуючись на поясненнях свідків), та зверненням ОСОБА_7 із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини та постановою нотаріуса, не встановив, чи є вона двоюрідною сестрою спадкодавці, зробив передчасний висновок про визнання за нею права власності на спадкове майно.

При цьому суд не врахував, що ст. 1263 ЦК України визначено, що у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця, а діти рідного дядька та тітки (двоюрідні брати та сестри) спадкодавця спадкують у порядку представлення відповідно до ст. 1266 ЦК України, однак суд без надання оцінки цим обставинам та їх перевірки зробив висновок про те, що ОСОБА_7 є спадкоємицею третьої черги за законом, ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права.

Апеляційний суд цих недоліків не усунув, на порушення ст. 303 ЦПК України не перевірив законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, постановив ухвалу про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Невиконання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції, як передбачено ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно задовольнити частково, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 грудня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 грудня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.П. Касьян
Судді: Т.П. Дербенцева Д.О. Остапчук О.В. Попович В.О. Савченко