Справа № 316/1145/16-ц
Провадження № 2/316/748/16
"04" листопада 2016 р. м.Енергодар
Енергодарський міський суд Запорізької області, у складі суду:
головуючого судді: Капустинського М.В.
секретаря удового засідання: ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Енергодарі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про припинення права приватної власності, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, його поділ та стягнення судових витрат, -
ОСОБА_2 звернулася до Енергодарського міського суду Запорізької області з вищезазначеною позовною заявою, в якій просить:
Припинити право приватної власності, зареєстрованого на імя ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1., ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на майно: автомобіль марка «VOLKSWAGEN», модель «TRANSPORTER», рік випуску 2005, номер шасі (кузова, рами) WV1ZZZ7HZ6H070165, державний номер АР6485CE; житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: Запорізька область, Камянсько-Дніпровський район, с. Нововодяне, вул. Маяковського, 83а;
Визнати, що майно: автомобіль марка «VOLKSWAGEN», модель «TRANSPORTER», рік випуску 2005, номер шасі (кузова, рами) WV1ZZZ7HZ6H070165, державний номер АР6485CE, вартістю 190463,65 грн. та житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: Запорізька область, Камянсько-Дніпровський район, с. Нововодяне, вул. Маяковського 83а, вартістю 488148,00 грн. є спільною сумісною власністю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, придбаним під час спільного шлюбу, в рівних частках, тобто, по 1/2 частки на кожного;
Провести розподіл спільного майна подружжя, що придбано під час спільного шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, і є їхньою спільною сумісною власністю, загальною вартістю 678611,65 грн. наступним чином:
Залишити житловий будинок з надвірними будівлями, вартістю 488148,00 грн., за адресою: Запорізька область, Камянсько-Дніпровський район, с. Нововодяне, вул. Маяковського, 83а у спільній частковій власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2, визнавши: за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право особистої приватної власності на 7/10 частки житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: Запорізька область, Камянсько-Дніпровський район, с. Нововодяне, вул. Маяковського, 83а, вартістю 341703,60 грн.; за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, право особистої приватної власності на 3/10 частку житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: Запорізька область, Камянсько-Дніпровський район, с. Нововодяне, вул. Маяковського, 83а, вартістю 146444,40 грн.;
Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, право особистої приватної власності на автомобіль марка «VOLKSWAGEN», модель «TRANSPORTER», рік випуску 2005, номер шасі (кузова, рами) WV1ZZZ7HZ6H070165, державний номер АР6485CE, вартістю 190463,65 грн., припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на цей автомобіль.
Стягнути з відповідача ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2, грошову компенсацію вартості її частки у праві спільної власності в розмірі 2397,78 грн.
Стягнути з відповідача на користь позивачки всі судові витрати, у тому числі витрати з оплати судового збору за подання позовної заяви, витрати, повязані з розглядом справи, витрати на правову допомогу, витрати з оплати проведення незалежної оцінки обєкту - житлового будинку з надвірними будівлями, витрати з оплати проведення незалежної оцінки обєкту - експертного автотоварознавчого дослідження з оцінки транспортного засобу.
У обґрунтування вимог позовної заяви, представник позивача зазначив:
03 вересня 1988 року позивачка, ОСОБА_2 (дівоче прізвище - Сушкова) ОСОБА_5 уклала шлюб з ОСОБА_3 (далі - відповідач).
Після реєстрації шлюбу позивачка з відповідачем мешкали разом однією сімєю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, виховували двох синів.
24 березня 2016 року шлюб між позивачкою та відповідачем був розірваний.
За період сумісного життя позивачка та відповідач:
Збудували житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: Запорізька область, Камянсько-Дніпровський район, с. Нововодяне, вул. Маяковського, б.83а та зареєстрували його 04.02.2016 року;
Придбали у 2012 році автомобіль марка «VOLKSWAGEN», модель «TRANSPORTER», рік випуску 2005, номер шасі (кузова, рами) WV1ZZZ7HZ6H070165, державний номер АР6485CE.
Всі ці збудовані та придбані під час спільного шлюбу позивачки з відповідачем обєкти були зареєстровані на відповідача та знаходяться у його фактичному користуванні.
Між позивачкою та відповідачем не досягнуто домовленості про добровільний поділ майна та відносно поділу часток майна в натурі, що є їхньою спільною сумісною власністю. Крім того, належні позивачці частки майна також не можливо виділити, шлюбний договір відносно спірного майна не укладався.
У звязку з тим, що відповідач не бажає вирішити питання про поділ майна та визнати за позивачкою право власності на частину спільно нажитого у шлюбі майно в добровільному порядку, вона вимушена звернутися до суду за захистом своїх майнових прав.
У судове засідання позивач ОСОБА_2 не зявилась, зявився представник позивача адвокат ОСОБА_6, який діє в її інтересах на підставі договору про надання правової
Відповідач в судові засідання повторно не зявився, до суду повернулися конверти з відміткою пошти, які надсилалися судом за зареєстрованим місцем проживання відповідача, яка співпадає з адресою місця проживання відповідача зазначеною у позовній заяві місцем (а.с.81,85).
Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місця знаходження, повістка надсилається на останню відому суду адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає і не знаходиться.
Відповідно до ст.ст.74-75 ЦПК України - відповідач повідомлений про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку.
Враховуючи, що відповідач повідомлений про час та місце розгляду справи, заяв або клопотань про перенесення розгляду справи до суду від відповідача не надійшло, представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд, відповідно до вимог ст.ст.169, 224-226 ЦПК України, ухвалив: розглянути справу у відсутності відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення.
У судовому засіданні встановлено наступне:
03 вересня 1988 року позивачка ОСОБА_2 (дівоче прізвище - Сушкова) ОСОБА_5 уклала шлюб з ОСОБА_3 (далі - відповідач), що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія ІІ-ЖС №400862, виданого 03.09.1988 року Новоспаською сільською радою Приазовського району (а.с.16).
24 березня 2016 року шлюб між позивачкою та відповідачем був розірваний, про що був здійснений відповідний актовий запис №20, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія І-ЖС №115039, виданого 24.03.2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області (а.с.17).
За період сумісного життя позивачки з відповідачем вони: збудували житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: Запорізька область, Камянсько-Дніпровський район, с.Нововодяне, вул. Маяковського, 83а та зареєстрували його 04.02.2016 року, що підтверджується інформаційною довідкою №52841859 від 09.02.2016 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна (а.с.18) та придбали у 2012 році автомобіль марка «VOLKSWAGEN», модель «TRANSPORTER», рік випуску 2005, номер шасі (кузова, рами) WV1ZZZ7HZ6H070165, державний номер АР6485CE, свідоцтво САО №027856 від 02.10.2012 року про реєстрацію транспортного засобу, видане Енергодарським ВРЕВ УДАІ УМВС України в Запорізькій області (а.с.19).
Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків:
Згідно розяснень п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60, 69 СК України, ч. 3 ст.368 ЦК України), відповідно до ч.ч.2, 3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Отже, спірне майно вважається набутим під час спільного шлюбу позивачки з відповідачем і є спільною сумісною власністю подружжя.
Згідно з положеннями ст. 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї.
Це означає, що дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обовязки щодо спільно нажитого у шлюбі майна, оскільки розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобовязань.
Відповідно до вимог ст.60, 69, 70 СК України, 1/2 частина спірного майна є спільною власністю подружжя і підлягає поділу у рівних частках.
Згідно положень ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ч.1 ст.61 Сімейного кодексу України обєктами сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за виключенням тих, які виключні з цивільного обороту.
У відповідності до п.19 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє.
У відповідності до п.22 цієї Постанови Пленуму Верховного суду України поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст.69-72 СК України та ст.372 ЦК України.
Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано ст.63 СК України, згідно якої дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Виходячи з положень з цієї статті позивачка має рівне з відповідачем право на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, так як інших домовленостей між сторонами до теперішнього часу не було.
Право подружжя на поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст.69 СК України. Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві загальної спільної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Згідно ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права загальної спільної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка рівні, якщо інше не визначене домовленістю між ними або шлюбним договором.
Поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.ч.1, 2 ст.71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (ч.2 ст.364 ЦК України).
Згідно ч.1 ст.71 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.
Відповідно до ст.364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.
Відповідно до ч.2 ст.183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.
Згідно з ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено законом.
Згідно ч.2 ст. 370 ЦК України та ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Відповідно до ст.372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до розяснень, викладених у п.п. 22, 23, 29, 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст.69-72 СК та ст.372 ЦК України. При цьому необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясувати джерело і час його придбання. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого подружжя і не в інтересах сімї чи на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.
Згідно п.п.23-24 цієї Постанови при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї (ч.4 ст.65 СК України).
Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.
Отже, враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, щодо обґрунтованості та доведеності вимог позивача в основній їх частині.
Однак, вирішуючи питання в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивачки всіх судових витрат, у тому числі витрат з оплати судового збору за подання позовної заяви, витрат повязаних з розглядом справи, витрат по на правову допомогу, витрат з оплати проведення незалежної оцінки обєкту - житлового будинку з надвірними будівлями, витрат з оплати проведення незалежної оцінки обєкту - експертного автотоварознавчого дослідження з оцінки транспортного засобу, судом встановлено наступне:
Стаття 79 ЦПК України, визначає види судових витрат та зазначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи; розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом; до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи також належать: витрати на правову допомогу; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.
На підставі п.п.1-2 ч.1 ст.80 ЦПК України, ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується; у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.
На підставі п.1.3.2. ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви про поділ майна при розірванні шлюбу ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати.
Ринкова вартість житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: Запорізька область, Камянсько-Дніпровський район, с. Нововодяне, вул. Маяковського, 83а, виходячи з висновку та звіту про незалежну оцінку обєкту, виготовленого 27.07.2016 року ТОВ «ЧІРІКОВ КОНСАЛТ» (а.с.20-59), сертифікат субєкта оціночної діяльності №331/15 від 21.04.2015 року (а.с.60), складає 488148,00 грн.
Три розміри мінімальної заробітної плати, виходячи з встановленої згідно абз.2 ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» з 1 січня 2016 року мінімальної заробітної плати у місячному розмірі 1378,00 грн., буде становити 4134,00 грн.
Таким чином, суд вважає вірним розрахунок позивача щодо ціни позову та підтвердженням сплати позивачкою судового збору є, наявна в матеріалах справи, квитанція (а.с.86), згідно якої позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 4134,00 гривень.
Щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат по на правову допомогу, витрат з оплати проведення незалежної оцінки обєкту - житлового будинку з надвірними будівлями, витрат з оплати проведення незалежної оцінки обєкту - експертного автотоварознавчого дослідження з оцінки транспортного засобу, судом встановлено, що у судовому засідання представник позивача відмовився від вимог позовної заяви в цій частині, крім того, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження понесення зазначених вище витрат.
Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Враховуючи, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в їх основній частині, та з урахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку, що задоволенню підлягають лише вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми судового збору, сплаченого нею, у розмірі 4134,00 гривень, щодо вимог в їх іншій частині, суд вважає за необхідним відмовити у задоволенні за недоведеністю.
Враховуючи вищевикладене та керуючись Постановою Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»ст.ст.57, 60, 61, 63, 65, 68-71 СК України, ч.ч.2, 3 ст.325, ст.ст.334, 372 ЦК України, п.3 ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», ст.ст. 3, 10, 11, 15, 27, 31, 38-40, 57-60, 64, 65, 79, 80, 84, 88, 131, ч.4 ст.169, 208-210, 212-215, 224-226, 224-228, 231, 232, 233 ЦПК України, суд
Вимоги позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про припинення права приватної власності, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, його поділ та стягнення судових витрат задовольнити частково.
Припинити право приватної власності, зареєстрованого на імя ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на майно: автомобіль марка «VOLKSWAGEN», модель «TRANSPORTER», рік випуску 2005, номер шасі (кузова, рами) WV1ZZZ7HZ6H070165, державний номер АР6485CE; житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: Запорізька область, Камянсько-Дніпровський район, с. Нововодяне, вул. Маяковського, 83а;
Визнати, що майно: автомобіль марка «VOLKSWAGEN», модель «TRANSPORTER», рік випуску 2005, номер шасі (кузова, рами) WV1ZZZ7HZ6H070165, державний номер АР6485CE, вартістю 190463,65 грн. та житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: Запорізька область, Камянсько-Дніпровський район, с. Нововодяне, вул. Маяковського, 83а, вартістю 488148,00 грн. є спільною сумісною власністю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, придбаним під час спільного шлюбу, в рівних частках, тобто, по 1/2 частки на кожного;
Провести розподіл спільного майна подружжя, що придбано під час спільного шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, і є їхньою спільною сумісною власністю, загальною вартістю 678611,65 грн. наступним чином:
- залишити житловий будинок з надвірними будівлями, вартістю 488148,00 грн., за адресою: Запорізька область, Камянсько-Дніпровський район, с. Нововодяне, вул. Маяковського 83а у спільній частковій власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2, визнавши: за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право особистої приватної власності на 7/10 частки житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: Запорізька область, Камянсько-Дніпровський район, с. Нововодяне, вул. Маяковського, 83а, вартістю 341703,60 грн.; за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, право особистої приватної власності на 3/10 частку житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: Запорізька область, Камянсько-Дніпровський район, с. Нововодяне, вул. Маяковського, 83а, вартістю 146444,40 грн.
- визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, право особистої приватної власності на автомобіль марка «VOLKSWAGEN», модель «TRANSPORTER», рік випуску 2005, номер шасі (кузова, рами) WV1ZZZ7HZ6H070165, державний номер АР6485CE, вартістю 190463,65 грн., припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на цей автомобіль.
Стягнути з відповідача ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, грошову компенсацію вартості її частки у праві спільної власності в розмірі 2397,78 грн.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати, у вигляді судового збору у розмірі 4134,00 гривень.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення до Апеляційного суду Запорізької області через Енергодарський міський суд Запорізької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого Цивільним процесуальним Кодексом України.
Суддя: М. В. Капустинський