АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/198/2016 Головуючий в суді 1 інстанції - Оксюта Т.Г
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Ящук Т.І.

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі Сірій О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про виселення,

встановила:

У липні 2015 року позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись з позовом до відповідача ОСОБА_2 про виселення з квартири АДРЕСА_1, як тимчасового мешканця, без надання іншого жилого приміщення.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року позов задоволено.

Виселено ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з квартири АДРЕСА_1 як тимчасового мешканця, без надання іншого жилого приміщення.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 судові витрати, які складаються з суми судового збору в розмірі по 121 грн. 80 коп. кожній.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Зазначав, що позивачі не надали доказів на підтвердження їх права власності на оспорювану квартиру, при цьому позивачі зареєстровані в квартирі незаконно. Зазначав, що він не був особою, що незаконно проживає у спірній квартирі, а є спадкоємцем 4-ої черги і враховуючи, що інших законних спадкоємців не існує, відповідач вважає себе законним спадкоємцем на квартиру. Однак, суд першої інстанції на вказані доводи відповідача уваги не звернув.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 підтримали апеляційну скаргу та просили задовольнити.

Позивачі ОСОБА_4, ОСОБА_3, представник позивача ОСОБА_6 вважали доводи апеляційної скарги безпідставними та просили залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачі ОСОБА_7, ОСОБА_4 свої вимоги обґрунтовували тим, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 05 грудня 2014 року, яке набрало законної сили, за позивачами було визнано право власності за кожною по 1/2 частині квартири АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, який був їх дідом.

Відповідач ОСОБА_2 був знайомим дідуся позивачів - ОСОБА_8 і періодично навідувався до нього, а після його смерті відповідач вселився в квартиру, яку незаконно займає до теперішнього часу, незважаючи на рішення суду про визнання за позивачами права власності на спірну квартиру.

Оскільки відповідач користується та займає квартиру АДРЕСА_3 без будь-яких правових підстав, у квартирі не зареєстрований, позивачі просили позов задовольнити.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 05 грудня 2014 року було визнано за позивачами ОСОБА_7 і ОСОБА_4 право власності за кожною на 1/ 2 частину квартири АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року.

Як встановлено з матеріалів справи і не заперечується сторонами, відповідач ОСОБА_2 проживає у спірній квартирі, хоча в ній не зареєстрований.

Заперечуючи проти його виселення, відповідач посилався на те, що він має право на проживання та користування спірною квартирою, оскільки рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 04 вересня 2014 року було встановлено факт його проживання із спадкодавцем та його визнано спадкоємцем четвертої черги.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 04 вересня 2014 року встановлено факт, що ОСОБА_2 та ОСОБА_8 проживали разом однією сім'єю більше 5 років, а саме з 2006 року по ІНФОРМАЦІЯ_5 року, і є спадкоємцем ОСОБА_8 за законом 4-ї черги.

Задовольняючи позовні вимоги про виселення ОСОБА_2 зі спірної квартири, суд першої інстанції виходив з того, зазначеним судовим рішенням відповідач не наділений правом користування спірною квартирою. На підставі вказаного рішення відповідач не реалізовував свого права на звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Тому суд дійшов висновку, що обставини, які були підставою для встановлення сервітуту ( ст. 405, 406 ЦК України), припинені у зв'язку зі смертю власника квартири - ОСОБА_8, а тому відповідач втратив своє право тимчасового проживання у ІНФОРМАЦІЯ_2.

Оскільки рішенням суду від 05.12.2014 року за позивачами визнано право власності на спірну квартиру, то в силу ст. 391 ЦК України вони мають право вимагати усунення перешкод у здійсненні їх права власності шляхом виселення ОСОБА_2 з вказаної квартири, тому суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову є законними і обґрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги позивача полягають в тому, що позивачі на даний період часу не зареєстрували своє право власності відповідно до вимог ст. 182 ЦК України, а тому не мають права вимагати виселення відповідача, який вважає себе єдиним законним спадкоємцем майна ОСОБА_8

Проте зазначені доводи колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки висновків суду вони не спростовують, враховуючи наступне.

Згідно з довідкою форми № 3, виданою КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» 22 квітня 2015 року, у квартирі АДРЕСА_3 зареєстроване місце проживання позивача ОСОБА_3 з 15.02.2007 року та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3. Відповідач ОСОБА_2 у спірній квартирі не зареєстрований.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 05 грудня 2014 року, яке набуло законної сили, встановлено, що позивачі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 є онуками ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, який проживав у спірній квартирі АДРЕСА_1 та помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року. Після смерті ОСОБА_8 вони є єдиними спадкоємцями за законом.

При зверненні 13.09.2011 року із заявами про прийняття спадщини до Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори вони дізнались про те, що із заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_2, на ім'я якого померлим був складений заповіт.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 29 січня 2014 року заповіт ОСОБА_8 на ім'я ОСОБА_2 був визнаний недійсним.

Отже, рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 05 грудня 2014 року за позивачами було визнано право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 на квартиру АДРЕСА_3 ( по 1/2 частині за кожною).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року було відхилено апеляційну скаргу ОСОБА_2, а рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 05 грудня 2014 року - залишено без змін.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

На підставі ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові № 6-164цс12 від 23.01.2013 року, вспадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України «Захист права власності».

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 про те, що він є єдиним спадкоємцем ОСОБА_8 за законом, а тому має право на користування спірною квартирою, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та спростовуються вищевказаним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 05.12.2014 року.

Як вбачається зі змісту рішення Святошинського районного суду м. Києва від 04 вересня 2014 року, вказаним рішенням було встановлено юридичний факт, що ОСОБА_2 та ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року, проживали разом однією сім'єю більше 5 років, а саме: з 2006 року по 21 липня 2011 року, та що ОСОБА_2 є спадкоємцем 4-ї черги за законом після смерті ОСОБА_8

Разом з тим, ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року зазначене рішення Святошинського районного суду м. Києва від 04 вересня 2014 року було скасоване, а заява ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю - залишена без розгляду.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що відповідач ОСОБА_2, як тимчасовий мешканець, підлягає виселенню зі спірної квартири, без надання іншого жилого приміщення, оскільки самостійного права користування квартирою відповідач не має, а у зв'язку зі смертю власника квартири ОСОБА_8 та переходом права власності на спірну квартиру до позивачів будь-які правові підстави для проживання відповідача у квартирі - відсутні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, надано вірну оцінку зібраним доказам, відповідно до спірних правовідносин правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-308, 313- 317, 218 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: