Справа № 148/732/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2016 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

В складі головуючого судді Ковганича С.В.

при секретарі Куліковій Ю.І.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Тульчинського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про скасування арешту на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Тульчинського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про скасування арешту на нерухоме майно, мотивуючи свої вимоги тим, що йому на праві власності належить будинок № 176, розташований за адресою: вул. Відродження м. Тульчині. Даний будинок йому було подаровано,відповідно до договору дарування від 3.03.2016.

При оформленні договору дарування, він дізнався, що на будинок,який знаходиться за вказаною адресою накладено арешт та заборону на відчуження. Однак, прізвище особи, що якої накладено арешт на майно вказано ОСОБА_4

Однак, вказана особа за даною адресою ніколи не проживала та не була зареєстрована.

Відносно нього виконавче провадження не відкривалося і на майно арешт не накладався. В ДВС виконавчих проваджень відносно нього немає.

В зв'язку з цим, просить суд винести рішення яким зняти арешт на нерухоме майно: будинок № 176 по вул. Відродження в м. Тульчині, Тульчинського району, Вінницької області

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить їх задовольнити, з обставин викладених в позовній заяві, а також просить залишити за ним судові витрати по оплаті судового збору.

Представник відповідача, Тульчинського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, ОСОБА_3, який діє за довіреністю, позовні вимоги визнав в повному обсязі, щодо зняття арешту з нерухомого майна не заперечує.

Заслухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі, судом встановлено, що за позивачем ОСОБА_1 на праві власності зареєстровано за реєстровим № 43 від 3.03.2016, будинок № 176 по вул. Відродження, м. Тульчина, що підтверджується копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна. (а.с. 7-9).

Згідно копії запиту від 11.07.2002, начальника Тульчинського районного відділу ДВС про наявність за гр. ОСОБА_4 зареєстрованого майна за адресою м. Тульчин, вул. Відродження, 176, та накладення арешту і заборони його відчуження, Немирівською державною нотаріальною конторою, 19.07.2002, накладено арешт на будинок № 176, по вул. Відродження, м. Тульчина. Власником вказаного нерухомого майна зазначено ОСОБА_4, що також підтверджується витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна. (а.с. 7-9,48).

В судовому засіданні, при дослідженні технічного паспорту, домової книги, довідок КП «Тульчинське МБТІ» не встановлено, що вказане нерухоме майно належало ОСОБА_4 на праві власності і було за ним зареєстровано.

Відповідно до ст.ст.316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується виключно для забезпечення реального виконання рішення.

Згідно з п.1 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші заходи примусового виконання рішення.

Відповідно до п. 2 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження», якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документу до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

В даному випадку в запиті начальника відділу виконавчої служби, не зазначено ні виконавчого провадження ні підстав накладення арешту на майно. В зв'язку з чим, суд приходить до висновку про безпідставність накладення арешту на майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Таким чином, вирішуючи вимоги позивача, судом враховано положення ст. 3 ЦПК України, якою визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 10, 11 ЦПК, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, аналізуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, прий1маючи до уваги позицію представника відповідача про визнання позовних вимог, яка не суперечить вимогам закону, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, в зв'язку із заявою позивача про залишення судових витрат за ним, судові витрати з відповідача не підлягають стягненню.

На підставі ст.ст. 50, 57, 60 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.316, 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст.4, 8,15, 58,59, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Тульчинського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про скасування арешту на нерухоме майно задоволити.

Скасувати арешт на нерухоме майно будинок № 176 по вул. Відродження в м. Тульчині, Тульчинського району, Вінницької області, належний на праві власності ОСОБА_1.

Судові витрати залишити за сторонами.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Вінницької області через Тульчинський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення складено 13.06.2016.

Суддя: