У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: О.С. Малько, Н.В. Бондаренко, І.М. Собіни,

секретар судового засідання: І.С. Пиляй,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 04 березня 2016 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа - управління праці та соціального захисту населення Дубенської районної державної адміністрації про визнання особи безвісно відсутньою.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 04 березня 2016 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання особи безвісно відсутньою.

В апеляційній скарзі на це рішення ОСОБА_1 вказує, що суд проігнорував вимоги ст.248 ЦПК України щодо підготовки справи до розгляду, що стало причиною неповного та неправильного встановлення обставин, які мають значення для справи.

Суд був зобов'язаний зробити відповідні запити в адресне бюро для перевірки реєстрації ОСОБА_2, в Рачинську сільську раду (за останнім місцем проживання відсутнього), в органи опіки і піклування.

Згідно з вимогами ст.43 Цивільного кодексу України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

Вказана норма не покладає обов'язку звертатись із заявами до правоохоронних органів, надаючи право звертатись безпосередньо до суду.

При розгляді заяви суд досліджував питання неявки ОСОБА_2 в судові засідання в іншій справі, в якій його позов залишено 13 жовтня 2015 року без розгляду, однак оцінки вказаним фактам не дав.

Задоволення її заяви дозволить для неї реалізувати право на оформлення субсидії та вирішити питання щодо збереження майна ОСОБА_2, яке знаходиться в будинку заявниці, в якому зареєстрований та проживав до січня 2015 року зниклий ОСОБА_2

Просить рішення суду скасувати, а заяву ОСОБА_1 про визнання безвісно відсутнім з 01 лютого 2015 року ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1, - задоволити.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання безвісно відсутнім її дядька ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що факт відсутності відомостей про місце його перебування в місці постійного проживання протягом одного року заявницею не підтверджено, а її необізнаність про місцезнаходження дядька не може слугувати підставою для визнання його безвісно відсутнім.

Такий висновок суду відповідає матеріалам справи та вимогам закону.

Відповідно до статті 43 Цивільного кодексу України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

Із матеріалів справи вбачається, що із заявою до суду про визнання безвісно відсутнім ОСОБА_2 його племінниця звернулася 4 лютого 2016 року, в якій вказувала про зникнення дядька в кінці грудня 2014 року, а у заяві від 4 лютого 2016 року на адресу Дубенського міськвідділу УМВС України в Рівненській області вже зазначає, що дядько виїхав на заробітки в січні 2015 року .

Між тим, відповідно до ухвали Дубенського міськрайонного суду від 13 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу частини житлового будинку та свідоцтва про право на спадщину, 24 червня 2015 року до суду надійшла заява ОСОБА_2 про відмову від позову та закриття провадження і на такому процесуальному рішенні наполягали і відповідачі.

Встановлено, що між ОСОБА_1 та заявницею з жовтня 2014 року виник спір з приводу житлового будинку , розташованого в АДРЕСА_1, в якому зареєстровані як заявниця, так і ОСОБА_1 , а тому обставини і час відсутності в цьому помешканні ОСОБА_2 мали бути відомі заявниці достеменно.

За таких обставин у суду не було підстав для задоволення вимог ОСОБА_4 про визнання ОСОБА_2 безвісно відсутнім через відсутність відомостей про його місце перебування протягом одного року в місці його постійного проживання.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги та надані представником ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції відомості не спростовують викладених у рішенні висновків.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315, 317, 319, 323-325 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 04 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку сторонами та особами, які беруть участь у справі, протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: О.С. Малько Н.В. Бондаренко І.М. Собіна