Справа № 212/2853/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2016 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Колочко О.В.,

секретарі судового засідання Деменко А.С.,

за участі сторін:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення авансу,

В С Т А Н О В И В:

24 квітня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, який неодноразово уточнювала, останній раз в редакції від 30 березня 2016 року, в якому просила стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 264391,72 грн., витрати на оплату правової допомоги в сумі 1500 грн., оплату судового збору в сумі 2643,92 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 17 травня 2013 року вона передала відповідачу 10000 доларів США в якості, як про це зазначено в розписці від 17.05.2013, написаній відповідачем ОСОБА_3, задатку за купівлю будинку № 51/3 по вул. Шостаковича в Жовтневому районі м. Кривого Рогу, на який відповідач повинна була оформити право власності. В цей же день позивачем була надана відповідачу розписку про зобовязання сплатити другу частину за угодою купівлі-продажу будинку в сумі 10000 доларів США за курсом на 17.03.2013 81200 грн. протягом року до 17.05.2014. При написанні обох розписок були присутні два свідки. Не зважаючи на зобовязання по продажу будинку, відповідач в зазначений строк не уклала з позивачем договір купівлі-продажу, ухилилася від його укладення, нотаріального оформлення та не повернула грошові кошти в сумі 10000 доларів США. Вважає, що відповідач ОСОБА_3 повинна повернути їй 264391,72 грн. авансу, що є еквівалентом 10000 доларів США по курсу НБУ долара США до гривні станом на 30.03.2016, а також відшкодувати понесені нею судові витрати.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі, пояснила, що з відповідачем по справі домовилася про покупку належної відповідачу 1/4 частки будинку № 51/3 по вул. Шостаковича в м. Кривому Розі за 20000 доларів США. За домовленістю вона повинна була сплатити половину від вказаної суми, а другу половину суми сплатити після оформлення відповідачем належним чином право власності на цю частину будинку. 17 травня 2013 року вона в касі Приватбанку разом з ОСОБА_5 отримала від своєї матері з Ізраїлю грошовий перевод в розмірі 10000 доларів США, які вдома перерахувала та переписала номери купюр її свекруха ОСОБА_6, після чого сторонами по справі були написані відповідні розписки в присутності ОСОБА_7 та ОСОБА_8 і позивач передала позивачу 10000 доларів США. Згодом відповідач запропонувала замість угоди купівлі-продажу оформити придбання будинку за договором дарування, на що позивач не погодилася, тоді відповідач запропонувала їй віддати завдаток після продажу будинку, однак до теперішнього часу гроші не повернула, тоді як будинок вже відчужила за договором дарування іншим особам. Вважає, що саме дії відповідача перешкодили укладенню договору купівлі-продажу, а тому аванс сплачений в сумі 10000 доларів відповідач повинна повернути у гривневому еквіваленті по курсу НБУ як зазначено в позовній заяві. Пояснила, що з свого боку не ухилялася від укладення угоди, оскільки бажала придбати саме цей будинок, який розташований неподалік від будинку її свекрухи. Просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити, обґрунтовуючи їх тим, що відповідно до судової практики, зокрема правових висновків Верховного Суду України, якщо між сторонами була домовленість про укладення договору купівлі-продажу нерухомості, але він не був оформлений нотаріально, платежі, внесені в рахунок виконання договору, визнаються авансом і повинні бути повернені в тому ж самому розмірі, у якому надавалися на підставі статті 1212 ЦК України. Зазначив, що позивач надала відповідачу завдаток в розмірі 10000 доларів США, однак в звязку з не укладенням в подальшому нотаріально оформленого договору купівлі-продажу, неважливо з чиєї вини, відповідач повинна повернути саме цю суму грошових коштів в розмірі по курсу НБУ станом на подачу уточненої позовної заяви. Крім того, наголосив, що передача грошей саме в доларовому еквіваленті підтверджується свідками та розпискою, яку надала позивач про зобовязання сплатити другу половину суми саме в доларовому еквіваленті 10000 доларів.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі, пояснила, що дійсно за обставин, викладених в позовній заяві та поясненнях позивача, вона отримала в якості завдатку за майбутню продажу належної їй частки будинку грошову суму в розмірі 81200 грн., про що надала відповідну розписку. Однак не погодилася з тим, що гроші передавалися позивачем в доларовому еквіваленті. Крім того, заперечила свою вину у перешкоджанні укладенню договору купівлі-продажу, оскільки з її боку було виконано усі необхідні дії, а саме оформлення права власності на відчужувану частку будинку, про що нею було повідомлено позивача, однак остання ухилялася від оформлення договору купівлі-продажу, мотивуючи свою відмову відсутністю грошей, не відповідала на неодноразові телефонні дзвінки, все це відповідач сприйняла як небажання з боку позивача купувати будинок, і нею були прийняті заходи щодо подальшого відчуження будинку вже іншим особам. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, просив відмовити в їх задоволенні, надав письмові заперечення на позов та усно пояснив, що сторони досягли домовленості щодо купівлі-продажу будинку, в якості завдатку позивачем було передано відповідачу певну суму, а саме 81200 грн., про що відповідач написала розписку. Також, сама позивач написала розписку про зобовязання сплатити другу частину вартості будинку протягом року в строк до 17 травня 2014 року в сумі 10000 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 17.05.2013 становило 81200 грн. і саме ця сума була сплачена позивачем на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання, тобто завдатком. Обумовлений сторонами річний період необхідний був відповідачу для оформлення усіх документів для укладення договору купівлі-продажу, а саме оформлення правовстановлюючих документів на будинок та на земельну ділянку для обслуговування домоволодіння. Усі документи були виготовлені до оговореної дати. Однак позивач ухилилася від укладення договору купівлі-продажу, а тому вважає, що оскільки договір не був укладений з вини покупця, завдаток залишається у продавця. Посилання позивача про ухилення відповідача від обовязку оформити правочин, на його думку, необґрунтовані та не доведені належними та допустимими доказами.

Суд, вислухавши сторони та їх представників, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 досягли домовленості щодо купівлі-продажу належної відповідачу 1/4 частки будинку № 51/3 по вулиці Шостаковича в м. Кривому Розі, згідно якої позивач погодилася купити у відповідача зазначену нерухомість за 20 000 доларів, і дані факти не оспорюються сторонами.

Відповідно до копії розписки від 17 травня 2013 року відповідач ОСОБА_3 підтвердила письмово, що взяла у ОСОБА_1 завдаток в сумі 81200 грн. за купівлю-продаж будинку № 51/3 по вулиці Шостаковича в м. Кривий Ріг (а.с. 4).

Відповідно до розписки, оригінал якої судом було оглянуто в судовому засіданні і копія якої міститься в матеріалах цивільної справи, позивач ОСОБА_1 зобовязалася виплатити ОСОБА_3 другу частину за договором купівлі-продажу будинку за адресою: вул. Шостаковича, 51/3 в сумі 10000 доларів США по курсу на 17.05.2013 року 81200 грн. протягом року до 17.05.2014 року (а.с. 5).

Згідно копії договору дарування від 20.12.2014 ОСОБА_3 передала майно, а саме 1/4 частку у праві спільної часткової власності на житловий будинок з дворовими побудовами, що розташований за адресою: м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, вулиця Шостаковича, будинок під номером 51, а саме квартира за номер 3, у особисту приватну власність ОСОБА_9 (а.с. 19).

Як вбачається з виписки по основній картці ОСОБА_1, наданої Приватбанком від 05.03.2015 №м 1698887 за період з 01.01.2013 05.03.2015, оригінал якої судом було оглянуто в судовому засіданні і копія якої міститься в матеріалах цивільної справи, 17 травня 2013 року банком були проведені операції по рахунку № 7118 з приводу переводу 11000 доларів США (а.с. 8).

Відповідно до копії ОСОБА_8 з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, виданого на запит ОСОБА_3 від 20.02.2014, земельна ділянка, розташована в Дніпропетровській області м. Кривий Ріг, вулиця Шостаковича, 51, площею 0,0750 га, зареєстрована за кадастровим номером :04:141:0005, дата державної реєстрації земельної ділянки 26.02.2014 (а.с. 17 зворотній бік).

З огляду копії газети «Зірка» встановлено, що в номері газети № 89 від листопада 2014 року поміщено оголошення про продаж 1/4 котеджу по вулиці Шостаковича (а.с. 34).

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні показав, що навесні-влітку 2013 році точно не памятає, він був присутнім при отриманні ОСОБА_1 грошових коштів в Центральному відділенні Приватбанку по вулиці Костенко, які їй надіслала з Ізраїлю мати, для придбання будинку, його було запрошено для супроводження ОСОБА_1 з банку додому, в банку він бачив ці гроші в стодоларових купюрах, однак не перелічував їх, зі слів позивача знав, що розмір коштів 10000 доларів США, і це половина вартості будинку. Він супроводив ОСОБА_1 до її будинку, що потім було з цими грошима він не знає.

Свідок ОСОБА_7 суду показала, що ОСОБА_1 мала намір купити будинок за 20000 доларів у ОСОБА_3, в звязку з чим за проханням останньої ОСОБА_1 внесла передплату в розмірі 10000 доларів. Вона (ОСОБА_7В.) була присутня при отриманні ОСОБА_1 грошей в Центральному відділенні Приватбанку по вулиці Коротченко, куди вони разом з позивачем та свідком ОСОБА_5 їздили, вона бачила як касир банку перерахувала кошти 10000 доларів стодоларовими купюрами. Ці гроші ОСОБА_1 отримала від її матері переводом з Ізраїлю на покупку будинку. Коли приїхали до дому ОСОБА_1, її свекруха перелічила гроші, переписала купюри, і вони вдвох з ОСОБА_1 пішли до ОСОБА_3, де в присутності чоловіка відповідачки та її сусіда, були передані вказані гроші в сумі 10000 доларів. ОСОБА_3 перерахувала гроші, потім позивач та відповідач під її диктовку написали відповідні розписки, в яких вона розписалася як свідок. Чому в розписці, яку писала ОСОБА_3, і текст якої вона диктувала однаково і для позивача, і для відповідача, записано, що відповідач отримала гроші в гривневому еквіваленті, свідок пояснити не може. Вона (ОСОБА_7В.) диктувала розписку про отримання 10000 доларів, однак після написання розписок вона їх підписала, не читаючи.

Свідок ОСОБА_6 суду показала, що вона являється свекрухою ОСОБА_1, і саме вона запропонувала сину та невістці придбати будинок поряд з її будинком. Невістка домовилася з ОСОБА_3 про покупку будинку за 20000 доларів, частину з цієї суми 10000 доларів ОСОБА_1 вислала з Ізраїлю її мати. ОСОБА_1 разом із ОСОБА_7 та ОСОБА_5 їздили до відділення Приватбанку на Прудах отримати перевод, коли приїхали, вона переписала стодоларові купюри, віддала невістці, і та разом з ОСОБА_7 пішли до квартири ОСОБА_3 Також, показала, що відповідач повинна була оформити необхідні правовстановлюючі документи, які вона не знає, однак згодом, як їй відомо, щось не влаштувало невістку та сина у цих документах, і вони передумали покупати будинок. Чоловік відповідача обіцяв повернути отримані ними гроші.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показав, що він являється чоловіком ОСОБА_3, якій у спадок залишилася 1/4 частка будинку, яку було вирішено продати. В звязку з відсутністю коштів на переоформлення правовстановлюючих документів на будинок, відповідач отримала завдаток від ОСОБА_1 в забезпечення укладення договору купівлі-продажу в сумі 81200 грн., що становило половину вартості будинку. Він був присутній при передачі грошей, бачив як його дружина та ОСОБА_1 писали розписки під диктовку ОСОБА_7 Гроші в сумі 81200 грн. перерахувала дружина, в яких купюрах він вже не памятає.

Свідок ОСОБА_11 суду показала, що вона мала намір купити будинок у ОСОБА_3 за 150-160 тисяч гривень, в звязку з чим вона приходила оглянути будинок в жовтні-листопаді 2014 року, однак їй не сподобалися сусіди Павлиш. Наголосила, що зі слів відповідача їй відомо, що на той час остання дуже хворіла ї їй були необхідні гроші саме в гривневому еквіваленті.

Частиною 1 статті 570 ЦК України встановлено, що завдатком є грошова сума або нерухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання.

Таким чином, внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобовязання може мати місце лише у випадку наявності зобовязання, тобто укладеного між сторонами договору, яким визначені предмет та істотні умови.

Як встановлено в судовому засіданні, договір купівлі-продажу зазначеної вище нерухомості між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладений не був, в звязку з чим відсутні підстави вважати передані позивачем ОСОБА_1 відповідачу ОСОБА_3 грошові кошти завдатком.

У даному випадку вказані грошові кошти є авансом (ч. 2 ст. 570 ЦК України), і виходячи із встановлених обставин, оскільки правова природа отриманих відповідачем коштів визначена законом, то те, що сторонами вони зазначені як завдаток, правового значення не має і не може тягти за собою наслідків, передбачених ст. 571 ЦК України.

Саме з наведених підстав суд вважає безпідставними заперечення відповідача та її представника про те, що грошові кошти є завдатком і до правовідносин, які виникли між сторонами повинно бути застосовано саме норми ст. 571 ЦК України, і не бере їх до уваги.

Таким чином, на думку суду, права і обовязки сторін у спірних правовідносинах мають визначатися відповідно до Глави 83 підрозділу 2 розділу ІІІ ЦК України, і на користь позивача підлягають стягненню з відповідача передані останній грошові кошти в якості плати по договору, який сторони мали намір укласти, але не уклали. Вказані кошти підлягають стягненню на підставі стаття 1212 ч. 1 ЦК України, як набуті без достатньої правової підстави.

Що стосується розміру коштів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, суд виходить з такого.

Згідно ст. 10, ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 59, ч. 3, 4 ст. 60, ч. 3 ст. 61, ч. 2, 4 ст. 212, ч. 1 ст. 213, п. 1 ч. 1 ст. 214 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Судом встановлено і сторонами по справі не оспорювалося, що 17 травня 2013 року відповідачем по справі було виконано розписку про отримання грошових коштів в розмірі 81200 грн. у присутності свідків.

При цьому суд не приймає до уваги пояснення позивача та її представника, що грошові кошти були передані в доларовому еквіваленті в розмірі 10000 доларів, як такі, що в силу вимог ст. 60 ЦПК України не підтверджені належними та допустимими доказами. При цьому суд враховує, що покази свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6 не підтверджують передачу саме доларового еквіваленту грошової суми, оскільки вони не були присутні при передачі грошей, а свідок ОСОБА_7, яка хоча і була свідком передачі грошей і саме під її диктування писалися розписки, не змогла пояснити чому в розписці, складеної ОСОБА_3 вказано сума в гривневому еквіваленті, а також чому вона підписала розписку з саме таким змістом, тоді як нею було продиктовано інше.

Крім того, згідно пояснень позивача, свідків ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_1 отримала від матері переказ в сумі 10000 доларів США і за їх показами саме ця сума в стодоларових купюрах була перерахована касиром в банку, а потім спочатку ОСОБА_6, згодом ОСОБА_3, тоді як в наданих позивачем документах на підтвердження отримання грошей, а саме з виписки по основній картці ОСОБА_1 та копії квитанції на отримання грошей, вказана інша сума переказу 11000 доларів США.

Дані розбіжності у показах вказаних свідків, поясненнях позивача та зазначених вище письмових доказах не дають суду підстав вважати доведеним факт передачі грошових коштів саме у доларовому еквіваленті в сумі 10000 доларів.

Таким чином, суд приймає до уваги покази свідка ОСОБА_10, пояснення відповідача та її представника стосовно отримання відповідачем грошової суми в розмірі 81200 гривень, що також підтверджується письмовою розпискою ОСОБА_3 і визнається судом належними та допустимими доказом по справі.

З огляду на вищевикладене, суд вважає доведеним факт передачу авансу позивачем ОСОБА_1 відповідачеві ОСОБА_3 саме в гривневому еквіваленті в сумі 81200 гривень, і яка підлягає стягненню з останньої на користь позивача, як набута без достатньої правової підстави.

Що стосується доводів обох сторін по справі щодо наявності вини або її відсутності в неукладені договору купівлі-продажу, вони не заслуговують на увагу суду, оскільки відсутність або наявність вини правового значення не мають, і дані доводи підлягають відхиленню.

Квитанцією № б/н від 14.05.2015 підтверджується, що позивач сплатила правову допомогу 1500 гривень, що згідно розрахунку становить: за складання позовної заяви, на що було витрачено 1 годину 30 хвилин - 650 грн. 00 коп., за участь в судових засідання представника 40 хвилин 325 грн., за складання уточненої позовної заяви, на що було витрачено 1 годину 485 грн. (а.с. 61-62).

Квитанціями від 02.03.2015 (а.с.1), від 08.10.2015 (а.с. 58), від 04.02.2016 та 30.03.2016 (а.с. 114-115) підтверджується, що позивач сплатила судовий збір на суму 2643,92 грн.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат повязаних з розглядом справи. Згідно з п.2 ч. 3 цієї ж статті до витрат, повязаних з розглядом судової справи, зокрема належать витрати на правову допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 № 4191-VI розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Таким чином, на підставі вищевикладеного та відповідно до документів, доданих до позовної заяви, необхідно стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача судові витрати в сумі 1500 грн. 00 коп. за оплату правової допомоги, та 812,00 грн. за оплату судового збору.

Керуючись ст.ст. 570, 1212 ЦПК України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 79, 84, 88, 208, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення авансу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму авансу в розмірі 81 200 (вісімдесят одна тисяча двісті) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати на оплату судового збору в сумі 812 (вісімсот дванадцять) гривень, на оплату правової допомоги в сумі 1500 (одна тисяча пятсот) гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення суду складений та підписаний 16 червня 2016 року.

Суддя: О. В. Колочко