Ухвала іменем україни 15 червня 2016 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі: головуючого Касьяна О.П. суддів: Амеліна В.І., Остапчука Д.О., Дербенцевої Т.П., Попович О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та його поділ, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Рівненської області від 09 вересня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання квартири АДРЕСА_1 об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнати за ним право власності на Ѕ ідеальну частку зазначеної квартири відповідно до ст. ст. 60, 70 СК України та ч. 1 ст. 316, ч. ч. 3, 4 ст. 368, ст. 372 ЦК України.

Зазначав, що з 04 березня 1992 року по 05 квітня 2011 року він перебував у шлюбі зі ОСОБА_4 та в цей період за спільні кошти вони придбали квартиру АДРЕСА_1 відповідно договору купівлі-продажу ВСО № 692217 від 27 січня 2006 року, проживали в ній разом до розірвання шлюбу. Добровільно відповідачка не бажає поділити спірну квартиру, категорично відмовлялась від такої пропозиції і навіть не впускала його в квартиру, що унеможливило отримання особистих речей та зумовило необхідність звернутися до дільничного інспектора.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 18 травня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Визнано квартиру АДРЕСА_1 об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ ідеальну частку квартири АДРЕСА_1 в порядку поділу вказаного нерухомого майна між подружжям.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 09 вересня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Викладена окрема думка судді на рішення апеляційного суду.

У касаційні скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду Рівненської області від 09 вересня 2015 року, залишити в силі рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 18 травня 2015 року, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, ознайомившись із поданими запереченнями, перевіривши матеріали справи колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 виходив із того, що спірне майно, яким є квартира АДРЕСА_1 є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки придбана ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у період перебування у шлюбі та за спільні кошти сторін.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про відмову в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що відповідачка довела належність їй особисто спірної квартири, виходячи з того, що спірна квартира була придбана нею за кошти, що отримані від продажу дарованої їй квартири №38 в будинку №6 мікрорайону Вараш м. Кузнецовськ.

Проте погодитися з висновками суду апеляційної інстанції, без врахування викладеної окремої думки судді, не можна з наступних підстав.

Судами встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 березня 1992 року по 16 квітня 2011 року та в період перебування у шлюбі, а саме 28 січня 2006 року, відповідачка уклала договір купівлі-продажу трикімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 56,8 кв.м., житловою площею 35,4 кв.м., загальна вартість якої складає 20 256 грн. Вказаний договір купівлі-продажу квартири нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Кузнецовського міського нотаріального округу Рівненської області Сусь Л.У. та зареєстрований в реєстрі за №242.

Звертаючись до суду позивач зазначав, що вказана квартира була придбана сторонами в період шлюбу та за спільні кошти, а тому є спільною власністю подружжя, а тому підлягає поділу відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України.

Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими:

1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності;

2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК України містить винятки із загального правила.

Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України.

За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.

Виходячи з наведеного для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6 - 612 цс15.

Переглядаючи спір в апеляційному порядку та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що спірна квартира була придбана за особисті кошти відповідачки отримані від продажу дарованої їй квартири. При цьому судом було зазначено, що продаж дарованої відповідачці квартири та купівля спірної квартири відбувались протягом нетривалого часу за один день, а тому кошти від проданої квартири використані на придбання спірної квартири не вийшли з особистої власності відповідачки.

Водночас, даний висновок суду є необґрунтованим та ґрунтується на припущеннях, що відповідно до положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України є недопустимим.

Так, судом апеляційної інстанції не було враховано, що на час оформлення відповідачкою договору купівлі-продажу спірної квартири сторони перебували у зареєстрованому шлюбі та мали спільний сімейний бюджет, що останніми не оспорювалось, при цьому майновий стан кожної із сторін був достатнім для купівлі спірної квартири.

Крім того, судом не враховано, що при укладенні договором купівлі-продажу спірної квартири позивачем було надано нотаріально посвідчену згоду на купівлю спірної квартири, яка надається при посвідченні правочинів щодо розпорядження належним подружжю на праві спільної сумісної власності майном.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що судом апеляційної інстанції не було досліджено фактичних обставин справи, а саме не встановлено підстав для надання нотаріально посвідченої згоди позивача при укладенні договору купівлі-продажу спірного майна, а тому висновок суду апеляційної інстанції щодо придбання спірного майна виключно за особисті кошти відповідачки є передчасним.

Згідно положень ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції не повно встановив фактичні обставини справи та ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права, що відповідно до положень ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування та направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 343-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Рівненської області від 09 вересня 2015 року задовольнити частково.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 09 вересня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

Т.П.Дербенцева

Д.О.Остапчук

О.В. Попович