Справа № 740/737/15 Провадження № 22-ц/795/58/2016 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції - Бережняк В. Д. Доповідач - Євстафіїв О. К.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4,
за участю:позивача ОСОБА_5 та її представника адвоката ОСОБА_6, відповідача ОСОБА_7, третьої особи ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_7, ОСОБА_9 на рішення Ніжинського міськрайонного суду від 06 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7, ОСОБА_9 про встановлення довічного безоплатного сервітуту, треті особи Ніжинська міська рада, ОСОБА_8,

в с т а н о в и в:

У липні 2015 р. ОСОБА_5 предявила позов до ОСОБА_7 і ОСОБА_9, в якому просила встановити їй безоплатний земельний сервітут площею 0,0048 га на право проходу та проїзду по належній відповідачам земельній ділянці, кадастровий № якої :04:0050, що розташована за адресою: м. Ніжин, вул. Василівська, № 15, згідно з проектом поділу цієї ділянки між ОСОБА_5 і ОСОБА_10 та ОСОБА_7 і ОСОБА_9, що міститься у технічних документаціях по складанню державних актів на право власності ОСОБА_5 і ОСОБА_8 та ОСОБА_7 і ОСОБА_9 на земельні ділянки від 2006 р. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідно до технічної документації по складанню державних актів на право власності ОСОБА_5 і ОСОБА_8 та ОСОБА_7 і ОСОБА_9 на частини присадибної земельної ділянки за адресою: м. Ніжин, вул. Василівська, № 15, на належній відповідачам частині цієї ділянки запропоновано встановлення постійного безкоштовного сервітуту для проходу та проїзду ОСОБА_5 і ОСОБА_8 на належну їм частину цієї ж ділянки. ОСОБА_5 і ОСОБА_10 підписано акт погодження меж земельної ділянки відповідачів у звязку з наявністю у технічній документації на неї вказаного вище сервітуту. Ніжинською міською радою затверджено проект розподілу та передачі у власність ОСОБА_5 і ОСОБА_8 та ОСОБА_7 і ОСОБА_9 часток присадибної земельної ділянки за адресою: м. Ніжин, вул. Василівська, № 15, який запропоновано у вищевказаній технічній документації. На підставі цього рішення позивачеві, відповідачам та ОСОБА_8 видано відповідні державні акти, але питання щодо встановлення сервітуту, про який йдеться, було упущено. Після розірвання ОСОБА_5 шлюбу з ОСОБА_10 рішенням суду поділено належну їм частину присадибної земельної ділянки за адресою: м. Ніжин, вул. Василівська, № 15, а також розташовані на ній нерухомі обєкти. Це рішення суду постановлялося з урахуванням, зокрема, висновку експертизи, згідно з яким для виходу на вулицю та можливості обслуговування жилого будинку ОСОБА_5 і ОСОБА_8 має бути виділено сервітут площею 0,0048 га за рахунок земельної ділянки відповідачів. Проте у рішенні про поділ належної ОСОБА_5 і ОСОБА_8 частини присадибної земельної ділянки суд зазначив, що її поділ здійснюється без встановлення сервітуту у звязку з відсутністю доказів необхідності встановлення, змісту, способу дії та державної реєстрації договору про встановлення земельного сервітуту. У даний час з виділеної у власність ОСОБА_5 частини будинку № 15 по вул. Василівська у м. Ніжин нема виходу на вулицю Василівська. До 01.01.2014 р. позивач мала прохід з цієї вулиці до належної їй частини будинку через двір, який у цей час є власністю відповідачів. Але з 01.01.2014 р. відповідачі заборонили позивачеві ходити через їхній двір та стали чинити відповідні перешкоди, наполягаючи на тому, щоб позивач ходила до своєї частини будинку через город з іншої вулиці, яка не має назви, твердого покриття й освітлення.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено: ОСОБА_5 встановлено земельний сервітут площею 0,0048 га на вільному від забудови місці на території належного ОСОБА_7 і ОСОБА_11 двору на земельній ділянці, кадастровий № якої :04:0050, що розташована за адресою: м. Ніжин, вул. Василівська, № 15; з відповідачів на користь позивача стягнуто 2773 грн. 00 коп. на відшкодування витрат по наданню правової допомоги і 1200 грн. 00 коп. на відшкодування вартості судової експертизи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 та ОСОБА_9 просять скасувати дане рішення і постановити рішення про відмову у задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги зводяться до такого:

- встановлений в оскаржуваному рішенні спосіб здійснення земельного сервітуту спричиняє відповідачам значні незручності та значні обмеження у користуванні їхнім двором. Так, останні позбавлені можливості запланувати у дворі спорудження будь-яких будівель, необхідних для обслуговування будинку, улаштування квітників тощо,

- при встановленні сервітуту судом не враховано витрати відповідачів по сплаті земельного податку, утримання прибудинкової території,

- не вказано, для якого виду використання встановлюється сервітут,

- ОСОБА_5 тривалий час користувалася виходом на вулиці Жовтнева й ОСОБА_12 у м. Ніжині, який зображено на схематичному плані земельної ділянки № 15 по вул. Василівська у м. Ніжин. Належним відповідачам двором позивач не могла користуватися. Крім того, належна позивачеві частина будинку виходить на вул. Василівська. Отже вона має можливість улаштувати вихід на цю вулицю; такий вихід зображено на старих планах будинку,

- до висновку експертизи про те, що для виходу на вул. Василівська у м. Ніжині ОСОБА_5 має потребу у встановленні сервітуту, суд мав поставитися критично, т.я. експертом не враховано можливості обладнання нею виходу безпосередньо з будинку на вказану вулицю та можливості обтяження сервітутом земельної ділянки третьої особи ОСОБА_13, який не заперечував проти того, щоб позивач користувалася його двором та улаштованим виходом на вул. Василівська, і який вважає, що позивач не має потреби у встановленні спірного сервітуту,

- до участі у справі як третю особу не залучено КП «Служба Єдиного Замовника», незважаючи на те, що в оскаржуваному рішенні зазначається, що ґрунтова дорога між індивідуально спорудженими будинками, розташованими по вул. Василівська у м. Ніжині, і багатоповерховим будинком є землею цього підприємства,

- дійшовши висновку про те, що сторони повинні мати вихід на вулицю, на якій вони проживають, суд не послався на нормативний акт, згідно з яким він дійшов даного висновку.

У судовому засіданні ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу, ОСОБА_8 визнав її обґрунтованою, а ОСОБА_5 та її представник просили апеляційну скаргу відхилити за її безпідставністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи рішення, що оскаржується, суд І інстанції виходив з того, що ОСОБА_5 повинна мати вихід з належної їй частини буд. № 15 по вул. Василівська у м. Ніжині на цю вулицю, але такого виходу вона не має, що улаштування такого виходу неможливо без встановлення сервітуту на належній відповідачам частині присадибної земельної ділянки вказаного будинку та що встановлений судом сервітут є найменш обтяжливим для відповідачів. Дане рішення неповністю відповідає вимогам матеріального й процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.

Так, по справі встановлено наступне.

Згідно з копіями технічної документації по складанню державного акта на право власності на земельну ділянку ОСОБА_8 та ОСОБА_14 за 2006 р. і по складанню державного акта на право власності на земельну ділянку ОСОБА_7 та ОСОБА_9 за 2006 р., пропонувалося:

- виділити у спільну сумісну власність ОСОБА_8 і ОСОБА_14 частину присадибної земельної ділянки за адресою: м. Ніжин, вул. Василівська, № 15, площею 0,0432 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий № :04:0051 (копія цієї документації на а.с. 55-75),

- виділити у спільну сумісну власність ОСОБА_7 і ОСОБА_9 частину присадибної земельної ділянки за адресою: м. Ніжин, вул. Василівська, № 15, площею 0,0432 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий № :04:0050 (копія даної документації на а.с. 55-75),

- у обох зазначених технічних документаціях вказано, що земельну ділянку, яку пропонується виділити й передати у власність ОСОБА_7 та ОСОБА_9, запропоновано обтяжити сервітутом площею 0,0048 га (а.с. 82, 63). Таке ж повідомляється і у листі Управління Держземагентства у Ніжинському районі від 30.12.2013 р. № 08-19/5177 (його копія на а.с. 22).

Рішенням ХХХVІ сесії V скликання Ніжинської міської ради від 26.02.2008 р. (копії витягів з нього на а.с. 81, 86, 61, 62) затверджено проекти розподілу земельних ділянок між співвласниками буд. № 15 по вул. Василівська у м. Ніжині за їх взаємною згодою, на підставі яких ухвалено:

- із загальної площі присадибної земельної ділянки, що становить 920 м2, вважати у користуванні ОСОБА_7 і ОСОБА_9 488 м2 цієї ділянки, а у користуванні ОСОБА_8 та ОСОБА_5 432 м2 цієї ж ділянки (п. 1.1),

- ОСОБА_7 і ОСОБА_9 безоплатно передати у спільну сумісну приватну власність (по 1/2 частині кожному) земельну ділянку площею 488 м2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по вул. Василівська, № 15, де вони проживають (п. 2.8),

- ОСОБА_8 та ОСОБА_5 безоплатно передати у спільну сумісну приватну власність (по 1/2 частині кожному) земельну ділянку площею 432 м2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по вул. Василівська, № 15, де вони проживають (п. 2.8).

На підставі вищевказаного рішення ХХХVІ сесії V скликання Ніжинської міської ради від 26.02.2008 р. ОСОБА_8 26.03.2008 р. видано державний акт серії ЯГ № 908069 на право власності на 1/2 частину присадибної земельної ділянки площею 0,0432 га, кадастровий № якої :04:0051, що розташована за адресою: м. Ніжин, вул. Василівська, № 15, де співвласником іншої 1/2 її частини зазначено ОСОБА_5 (копія даного акта на а.с. 10).

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 09.01.2014 р. по справі № 740/3188/13-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_8, ОСОБА_9 і ОСОБА_7 про виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, яке набрало законної сили й виконано, ОСОБА_5 виділено у натурі 3/10 частини будинку № 15 по вул. Василівська у м. Ніжині й визнано за нею право власності на цю частину будинку. Даним рішенням у власність останньої виділено також частину присадибної земельної ділянки до цієї частини будинку площею 0,0216 га, у тому числі під житловими будівлями 0,0063 га, під нежитловими будівлями 0,0001 га, під індивідуальним двором та городом 0,0152 га. Цим рішенням суду також встановлено, що відповідно до державного акта серії ЯГ № 908068 від 26.03.2008 р. ОСОБА_9 і ОСОБА_7 мають у власності по 1/2 частині присадибної земельної ділянки площею 0,0488 га за адресою: м. Ніжин, вул. Василівська, № 15. Спір між ОСОБА_5 та ОСОБА_9 і ОСОБА_7 про встановлення сервітуту на належній останнім земельній ділянці цим рішенням не вирішувався. Дані обставини підтверджено копіями рішення суду по справі № 740/3188/13-ц і акту державного виконавця Ніжинського міськрайонного управління юстиції від 31.03.2014 р. про його виконання (а.с. 14-15, 16).

У висновку судової земельно-технічної експертизи від 30.07.2015 р. № С-163, який виконано експертом ОСОБА_15 регіональної торгово-промислової палати (а.с. 137-147), зазначено, що:

- без встановлення сервітуту експерт не вбачає можливості прямого виходу ОСОБА_5 на вул. Василівська у м. Ніжині таким чином, щоб не порушувалися права інших землевласників або землекористувачів, а саме Комунального підприємства «Служба єдиного замовника». Для виходу на вул. Василівська у м. Ніжині позивач має виходити на вулицю ОСОБА_12 або Октябрьську, пройшовши спочатку через належний їй город, а потім - по ґрунтовій дорозі, що розташована між індивідуальною забудовою та багатоповерховим будинком,

- виходячи з того, що ширина проходу між жилим будинком № 15 і домоволодінням № 17 по вул. Василівська у м. Ніжині у найвужчому місці становить 75 см, та у звязку з відсутністю інженерно-технічних заходів, які запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівлі будівлі домоволодіння № 17 по вул. Василівська у м. Ніжині, експерт не вбачає можливості встановлення на належній ОСОБА_8 земельній ділянці земельного сервітуту для виходу ОСОБА_5 на вул. Василівську,

- на належній відповідачам земельній ділянці пропонується встановити найменш обтяжливий для них сервітут площею 48 м2 у таких межах: від точки А до точки Б 3,15 м, від точки Б до точки В 9,36 м, від точки В до точки Г 7,87 м, від точки Г до точки Д 2,09 м, від точки Д до точки Е 7,17 м, від точки Е до точки Ж по довжині стіни гаражу, від точки Ж до точки А 10,54 м.

Відповідно до висновку додаткової судової земельно-технічної експертизи від 22.04.2016 р. № 02-16С, що виконаний судовим експертом фізичною особою-підприємцем ОСОБА_16 (а.с. 267-281):

- згідно з планом земельної ділянки, що на а.с. 97, вхід на земельну ділянку № 15 по вул. Василівська у м. Ніжині здійснювався з вул. Василівська, про що свідчать вказані на плані хвіртка та ворота лише з цієї вулиці (по тильній межі земельної ділянки ні хвіртки, ні воріт на плані не вказано),

- улаштувати або обладнати вихід з належної ОСОБА_5 частини буд. № 15 по вул. Василівська у м. Ніжині на цю вулицю з дотриманням чинних норм і правил неможливо,

- запропоновано 2 варіанти встановлення земельного сервітуту для проходу ОСОБА_5 до належної їй частини будинку № 15 по вул. Василівська у м. Ніжині на частині присадибної земельної ділянки цього будинку, що належить ОСОБА_7 і ОСОБА_9, один з яких згідно з розробленою технічною документацією, що згадана вище, і який є ідентичним з запропонованим попередньою експертизою варіантом, а другий варіант, що передбачає вхід на земельну ділянку через хвіртку і заїзд автотранспорту через ворота, та площу сервітуту 55 м2 у таких межах: від точки А до точки Б 3,15 м, від точки Б до точки В по довжині стіни будинку, від точки В до точки Г 9,36 м, від точки Г до точки Д 2,09 м, від точки Д до точки Е 7,17 м, від точки Е до точки Ж по довжині стіни гаражу, від точки Ж до точки А 10,54 м.

З встановленого апеляційний суд робить наступні висновки.

Належні ОСОБА_5 частини будинку та присадибної земельної ділянки за адресою: м. Ніжин, вул. Василівська, № 15, розташовані таким чином, що вона не має прямого виходу на вул. Василівська. Для виходу на цю вулицю позивач має виходити на вулицю ОСОБА_12 або Октябрьську, пройшовши спочатку через належний їй город, а потім - по ґрунтовій дорозі, що розташована між індивідуальною забудовою та багатоповерховим будинком. Отже доступ до місцезнаходження помешкання ОСОБА_5 є ускладненим внаслідок відсутності доступу до нього з вулиці Василівська, яку включено до адреси цього помешкання. Дана обставина може потягти за собою неабиякі негативні наслідки (затримку надання швидкої медичної допомоги тощо). Для прямого виходу на вул. Василівська позивач потребує встановлення на належній відповідачам земельній ділянці найменш обтяжливого для них сервітуту, технічні параметри якого описано у висновку судової земельно-технічної експертизи від 30.07.2015 р. № С-163 і додаткової судової земельно-технічної експертизи від 22.04.2016 р. № 02-16С.

Названі вище висновки експертиз є належними й допустимими доказами по справі, які повністю узгоджуються з наявними у справі доказами і нічим не спростовані. Отже суд погоджується з цими висновками.

Підстави, з яких відповідачі й ОСОБА_8 заперечують проти позову, апеляційним судом відкидаються. Так:

- посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_5 тривалий час користувалася виходом на вулиці Жовтнева й ОСОБА_12 у м. Ніжині, який зображено на схематичному плані земельної ділянки № 15 по вул. Василівська у м. Ніжин, і що встановлений в оскаржуваному рішенні спосіб здійснення сервітуту спричиняє відповідачам значні незручності та обмеження у користуванні їхнім двором, зокрема позбавляє їх можливості запланувати у дворі спорудження будівель для обслуговування будинку, улаштування квітників тощо, не є підставою для відмови у задоволенні позову в силу ч. 1 ст. 401 ЦК України. Так, на підставі згаданих вище висновків експертиз по справі встановлено, що потребу позивача у проході та проїзді на велосипеді до належної їй частини будинку й земельної ділянки за адресою: м. Ніжин, вул. Василівська, № 15, не може бути задоволено інакше, як шляхом встановлення сервітуту, який є обєктом судового розгляду по справі. Крім того, висновки експертиз про те, що запропонований у них сервітут є найменш обтяжливим для відповідачів, останніми не спростовано,

- неврахування судом І інстанції при встановленні сервітуту витрат відповідачів по сплаті земельного податку та утримання прибудинкової території не є підставою для задоволення вимог апеляційної скарги в силу ч.ч. 3, 7 ст. 403 ЦК України,

- твердження ОСОБА_7 і ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_5 не могла користуватися належним їм двором, що ОСОБА_5 має можливість улаштувати вихід на вулицю Василівська у м. Ніжині і що такий вихід зображено на старих планах будинку, що експертом не враховано можливості обладнання виходу безпосередньо на вказану вулицю з будинку та можливості обтяження сервітутом земельної ділянки третьої особи ОСОБА_13, який вважає, що позивач не має потреби у встановленні спірного сервітуту, і який не заперечував проти того, щоб позивач користувалася його двором і улаштованим з нього виходом на вул. Василівська, перевірялися апеляційним судом шляхом призначення додаткової експертизи. У ході перевірки цих тверджень зясувалося, що вони суперечать не спростованим ніякими доказами висновкам проведених по справі земельно-технічних експертиз, висновки яких співпадають з усіма іншими наявними у справі доказами,

- спір між сторонами ніяк не впливає на права чи обовязки КП «Служба Єдиного Замовника» щодо сторін. Отож це підприємство не повинно було брати участь у справі як третя особа,

- місцевий суд не послався на нормативний акт, згідно з яким він дійшов висновку про те, що сторони повинні мати вихід на вулицю, на якій вони проживають. Незважаючи на це, в силу ч. 1 ст. 7 ЦК України даний висновок є вірним. Так, у контексті спору між сторонами адресою ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_9 і ОСОБА_7 є позначення місця розташування їхнього житла відносно міста Ніжин і вулиці. До їхньої адреси включено, зокрема, номер будівлі й номер квартири. Цільовим призначенням адреси належної позивачеві частини будинку й присадибної земельної ділянки є точна їх ідентифікація як об'єкта, якому у разі потреби чи за певних обставин або що-небудь призначається, або до якого звернено що-небудь. Отже відсутність у ОСОБА_5 виходу на вулицю Василівська безпосередньо з належних їй частини будинку № 15 по цій вулиці та присадибної земельної ділянки ускладнює доступ до помешкання ОСОБА_5,

- посилання в апеляційній скарзі на те, що місцевим судом не вказано, для якого виду використання встановлюється сервітут, який є предметом спору між сторонами, є підставою для зміни оскаржуваного рішення шляхом усунення неповноти зясування судом І інстанції обставин, що мають значення для справи. Згідно з згаданими висновками експертиз, позивач має потребу у сервітуті, про який йдеться, для проходу на належну їй частину присадибної земельної ділянки. Відповідно до п. «а» ст. 90 ЗК України такий вид сервітуту називається земельним сервітутом на «право проходу та проїзду на велосипеді». Тож саме цим видом сервітуту має бути обтяжена земельна ділянка відповідачів, а не тим, що вказаний в оскаржуваному рішенні.

Місцевим судом всупереч ч. 1 ст. 98 ЗК України не зазначено, який сервітут ним встановлено платний чи безоплатний. Усуваючи цей недолік, апеляційний суд вважає за необхідне встановити ОСОБА_5 безоплатний сервітут, т.я. у справі нема доказів необхідності встановлення для неї платного сервітуту та розміру плати за нього.

Разом з тим не може бути задоволено подану до апеляційного суду заяву ОСОБА_5 про встановлення їй земельного сервітуту відповідно до другого варіанту висновку за результатами додаткової судової земельно-технічної експертизи від 22.04.2016 р. № 02-16С, який передбачає вхід на земельну ділянку через хвіртку та заїзд автотранспорту через ворота, і площу сервітуту 55 м2. Так, у позовній заяві ОСОБА_5 просила встановити сервітут на належній ОСОБА_7 й ОСОБА_9 земельній ділянці площею 48 м2, а не 55 м2. Отже законність цих вимог ОСОБА_5 не була і не могла бути предметом розгляду суду І інстанції. Тобто встановлення сервітуту на належній відповідачам земельній ділянці площею понад 48 м2 (7 м2) не було обєктом судового розгляду цієї справи як таке, що не охоплювалося спором між сторонами. Крім того, апеляційну скаргу на рішення місцевого суду по справі ОСОБА_5 не подавала. Отже задоволення цієї заяви ОСОБА_5 спричинить вихід апеляційним судом за межі її позовних вимог, що суперечитиме приписам ч. 1 ст. 11 і ч. 1 ст. 303 ЦПК України.

З наведеного випливає, що оскаржуване рішення підлягає зміні шляхом приведення його у відповідність до вищевикладеного. Апеляційний суд вирішує справу як на підставі наданих суду І інстанції доказів, так і на підставі наданих апеляційному суду доказів, т.я. всі вони мають виключне значення для справи.

В порядку ч. 5 ст. 88 ЦПК України на користь ОСОБА_5 належить стягти:

- з ОСОБА_7 - 121 грн. 80 коп. на відшкодування витрат по сплаті судового збору,

- з Ніжинського УК/м. Ніжин/22030001 - 121 грн. 80 коп. на відшкодування витрат по сплаті судового збору, оскільки ОСОБА_9 є інвалідом ІІ групи (копія відповідної довідки на а.с. 225),

- з ОСОБА_7, ОСОБА_9 - по 600 грн. 00 коп. та по 1405 грн. 50 коп. (з кожного) на відшкодування вартості експертиз.

Разом з тим апеляційний суд не може відшкодувати позивачеві витрати на правову допомогу адвоката, виходячи з такого. В силу ст.ст. 57, 59, 64 ЦПК України ОСОБА_5 для стягнення з відповідача відшкодування витрат на правову допомогу має надати суду допустимі докази понесення цих витрат. Проте такі докази нею не надано. Так, в силу ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і відповідно до преамбули Положення про форму та зміст розрахункових документів, що затверджене наказом Державної податкової адміністрації України від 01.12.2000 р. N 614 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 05.02.2001 р. за N 105/5296) (з наступними змінами), на підтвердження факту надання послуг та отримання коштів у сфері послуг субєкт господарювання має видати споживачеві розрахунковий документ, форма і зміст якого відповідають цьому Положенню та залежать від виду субєкта господарювання. У пункті 2.1 цього Положення зазначено, що у разі відсутності хоча б одного з обовязкових реквізитів, а також недотримання сфери призначення, документ не є розрахунковим. Статті 13-15 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачають, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально, у складі адвокатського бюро і у складі адвокатського обєднання. Згідно з ч. 1 ст. 13 даного Закону, адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Такий же припис мається у ч. 2 п. 65.1 ст. 65 Податкового кодексу України. Оскільки адвокатом ОСОБА_6 здійснюється індивідуальна адвокатська діяльність (а.с. 294), то в силу п. 65.7 ст. 65 Податкового кодексу України і Порядку обліку платників податків і зборів, який затверджено наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 р. № 1588 з наступними змінами (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29.12.2011 р. за № 1562/20300), він як самозайнята особа має бути зареєстрований як платник податків у податковій інспекції та мати довідку про взяття на облік платника податків (форми № 4-ОПП). Отже адвокат ОСОБА_6 мала отримати гонорар за надання правової допомоги ОСОБА_5 як самозайнята особа, але по справі таке не встановлено. Так, адвокат ОСОБА_6 суду пояснила, що вона не зареєстрована як платник податків у податковій інспекції як самозайнята особа. Крім того, на підтвердження факту понесення витрат на правову допомогу ОСОБА_5 надала суду квитанцію № 000291 від 04.09.2015 р., згідно з якою вона сплатила гонорар за надання їй правової допомоги в сумі 4000 грн. 00 коп. адвокату ОСОБА_15 обласної колегії адвокатів ОСОБА_6 (а.с. 167). Проте ОСОБА_6 здійснюється адвокатська діяльність індивідуально, а не у складі колегії адвокатів. Таким чином відсутня можливість констатувати, що квитанція № 000291 від 04.09.2015 р. про сплату ОСОБА_5 адвокату ОСОБА_6 коштів (гонорару) в сумі 4000 грн. 00 коп. є розрахунковим документом, що відповідає вимогам згаданого вище Положення.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 307, 309 ч. 1 п. 4, 314, 316 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7, ОСОБА_9 задовольнити частково, рішення Ніжинського міськрайонного суду від 06 листопада 2015 року змінити; позов ОСОБА_5 задовольнити частково.

Встановити на належній ОСОБА_7 і ОСОБА_9 присадибній земельній ділянці, що розташована за адресою: м. Ніжин, вул. Василівська, № 15, кадастровий № якої :04:004:0050, постійний безоплатний сервітут на право ОСОБА_5 проходу та проїзду на велосипеді, площею 48 м2, у межах: від точки А до точки Б 3,15 м, від точки Б до точки В 9,36 м, від точки В до точки Г 7,87 м, від точки Г до точки Д 2,09 м, від точки Д до точки Е 7,17 м, від точки Е до точки Ж по довжині стіни гаражу, від точки Ж до точки А 10,54 м. Дані межі прокласти у спосіб, зображений на схемі, що є додатком № 4 до висновку судової земельно-технічної експертизи № С-163 від 30.07.2015 р., який виготовлено експертом ОСОБА_15 регіональної торгово-промислової палати.

Стягти на користь ОСОБА_5:

- з ОСОБА_7 - 121 (сто двадцять одну) грн. 80 коп. на відшкодування витрат по сплаті судового збору,

- з Ніжинського УК/м. Ніжин/22030001 - 121 (сто двадцять одну) грн. 80 коп. на відшкодування витрат по сплаті судового збору,

- з ОСОБА_7, ОСОБА_9 по 600 (шістсот) грн. 00 коп. (з кожного) на відшкодування вартості експертизи.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягти з ОСОБА_7, ОСОБА_9 на користь ОСОБА_5 по 1405 (одній тисячі чотириста пять) грн. 50 коп. (з кожного) на відшкодування вартості експертизи.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але воно може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:Судді: