АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4005/16 Головуючий 1 інст. Богдан М.В.
Справа № 641/5838/15-ц Доповідач Бурлака І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«21» червня 2016 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Компас Х» на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компас Х», третя особа: ОСОБА_2 про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним та у подальшому уточненим позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компас Х». В обґрунтування свого позову посилалася на те, що 16 вересня 2009 року її призначено на посаду оператора заправної станції 3-го розряду на підставі наказу № 452/09-Пр від 15 вересня 2009 року до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авантаж 09».

12 серпня 2010 року її звільнено із займаної посади на підставі пункту 5 статті 36 КЗпП України у звязку з переводом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авангард 10» на посаду оператора заправної станції 3-го розряду згідно наказу № 90/10-Зв від 12 серпня 2010 року.

13 серпня 2010 року її прийнято у звязку з переводом на посаду оператора заправної станції 3-го розряду на підставі наказу № 011/10-ПР від 13 серпня 2010 року до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авангард 10».

20 червня 2014 року її звільнено у звязку з переводом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Капітал Х» на підставі пункту 5 статті 36 КЗпП України згідно наказу № 044/14-У.

21 червня 2014 року її прийнято у звязку з переводом на посаду оператора заправної станції 3-го розряду на підставі наказу № 003/14-Пр до Товариства з обмеженою відповідальністю «Капітал Х».

22 грудня 2014 року на підставі пункту 5 статті 36 КЗпП України її звільнено у звязку з переводом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компас Х» згідно наказу № 039/14-У.

23 грудня 2014 року її прийнято на посаду оператора заправної станції 3-го розряду в порядку переводу з Товариства з обмеженою відповідальністю «Капітал Х» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компас Х» на підставі наказу № 015/14-Пр.

Зазначила, що 05 травня 2015 року згідно наказу № 022/151-У, виданого директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Компас Х» вона звільнена із займаної посади оператора заправної станції 3-го розряду АЗС № 28 на підставі пункту 2 статті 41 КЗпП України, у звязку з втратою довіря, про що 05 травня 2015 року зроблено відповідний запис до її трудової книжки.

Вважала своє звільнення незаконним та безпідставним, оскільки у наказі № 022/151-У підставою звільнення зазначено акт інвентаризації від 21 квітня 2015 року, акт службового розслідування від 23 квітня 2015 року.

Проте з наказом про проведення планової або позапланової інвентаризації та з актом її не ознайомлено, при проведенні інвентаризації вона була відсутня, так як її визвали до головного офісу ТОВ «Компас Х», де директор запропонував їй написати пояснювальну, після чого пояснив, що вона буде звільнена, з яких причин не пояснив, при проведенні службового розслідування на підприємстві їй ніяких питань не ставили.

Зазначила, що при здачі та прийому робочої зміни на АЗС № 28 Товариства з обмеженою відповідальністю «Компас Х» ведеться журнал змінного звіту, де відображається все переміщення палива за зміну.

Вказала, що не було встановлено й іншого факту вчинення будь-якого розкрадання матеріальних чи товарних цінностей, хабарництва чи то інших корисливих правопорушень, таких актів та інших відповідних документів не існує взагалі.

Зазначила, що вона фактично 6 років пропрацювала на АЗС № 28 на посаді оператора заправної станції 3-го розряду, сумлінно та професійно виконувала покладені на неї обовязки та правилами внутрішнього трудового розпорядку.

За весь цей час вона жодного разу не притягувалася до дисциплінарної відповідальності на підприємстві, а також не була притягнута до будь-якої іншої відповідальності. Вона, яка безпосередньо обслуговувала грошові або товарні цінності, не вчинила жодних умисних чи з необережності дій, які надали б відповідачу підстави для втрати до неї довіря, зокрема, не порушувала правил проведення операцій з матеріальними цінностями, відносно неї не порушено кримінальної справи щодо викрадення матеріальних цінностей тощо.

Таким чином відповідач не надав жодних доказів наявності дій у неї, а тому таке звільнення з підстав втрати довіри є необґрунтованим.

Вважала, що внаслідок незаконного звільнення їй було завдано моральну шкоду.

Просила скасувати наказ № 022/151-У, виданий Товариством з обмеженою відповідальністю «Компас Х» про її звільнення; визнати її звільнення з роботи на підставі пункту 2 статті 41 КЗпП України незаконним та поновити її на роботі в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Компас Х» на посаді оператора заправної станції 3-го розряду; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компас Х» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компас Х» на її користь компенсацію за заподіяну їй моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25 квітня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, скасовано наказ Товариства з обмеженою відповідальністю «Компас Х» № 022/151-У від 05 травня 2015 року про звільнення ОСОБА_1 з посади оператора заправних станцій 3-го розряду у звязку з втратою довіря з боку власника згідно пункту 2 статті 41 КЗпП України; поновлено ОСОБА_1 на посаді оператора заправних станцій 3-го розряду Товариства з обмеженою відповідальністю «Компас Х»; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компас Х» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 15917,4 грн.; стягнуто з Товариством з обмеженою відповідальністю «Компас Х» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 2000 грн.; допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення на її користь заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш ніж за один місяць; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компас Х» в дохід держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду Товариство з обмеженою відповідальністю «Компас Х» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові повністю. При цьому посилався на неповне зясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що згідно договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність і робочою інструкцією ОСОБА_1 відповідала за забезпечення збереження ввірених їй матеріальних цінностей Товариства з обмеженою відповідальністю «Компас Х»; про халатне відношення позивача до своїх обовязків свідчить і той факт, що у березні 2015 року вона допустила можливість користування ключами від резервуарів стороннім особам на своїх змінах, хоча доступ до ключа був тільки у неї; службовим розслідуванням були виявлені умови, що сприяли тривалому розкраданню палива з резервуарів, у тому числі не відображення нестачі в змінних звітах, неналежна здача-прийняття змін, не оприбуткування надлишків пального, яке зявилося в результаті щоденної роботи, відпуску товару; що її вина полягає у тому, що вона допустила розкрадання палива з резервуарів АЗС на її змінах, допустила можливість користування ключами від резервуарів стороннім особам на її змінах, не повідомляла вищестоящому керівництву про факти невиправданої зміни рівня палива в резервуарах АЗС, створила умови для тривалого приховування фактів розкрадання палива при прийомі-здачі змін.

Зазначив, що після її звільнення і працюючого з нею на одній зміні оператора 2-го розряду ОСОБА_3 випадки невиправданого зниження рівня палива в резервуарах на АЗС № 28 припинилися.

Вказав, що акт службового розслідування складено на підставі показань високоточного вимірювального обладнання рівноміру-сигналізатора, який зафіксував неодноразове різке зниження рівня палива протягом січня-квітня 2015 року в резервуарах АЗС № 28, яке неможливо пояснити обєктивними причинами. В ході службового розслідування несправностей вимірювального обладнання або технічних пошкоджень резервуарів не виявлено, що свідчило про незаконний відбір палива безпосередньо з резервуарів (через люки).

Зазначив, що 27 квітня 2015 року позивач добровільно подала письмову заяву про звільнення за згодою сторін, тобто ще до звільнення вона мала намір звільнитися, а також не зазначила, які саме дії/зусилля вона приклала для організації свого подальшого життя після звільнення, тому вимоги щодо моральної шкоди вважає безпідставними.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компас Х» необхідно відхилити, рішення суду залишити без змін.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, обгрунтовано виходив з того, що відповідач не надав належних та допустимих доказів у діях ОСОБА_1 конкретних порушень та її вини в цих порушеннях.

Пунктом 2 частини 1 статті 41 КЗпП України передбачено, що крім випадків, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довіря до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Із розяснень, які містяться в пункті 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року із змінами та доповненнями «Про практику розгляду судами трудових спорів» вбачається, що звільнення з підстав довіря можна визнати обгрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом тощо), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довіря (зокрема порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довіря до них і в тому випадку, коли зазначені дії не повязані з їх роботою.

Аналізуючи норми права слід зазначити, що ключові слова, що відображають розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей, - це «прийняття» і «збереження». Звідси слід зробити висновок про те, що основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові, товаріні або культурні цінності, - це особи, які одержують їх під звіт.

Підставою для розірвання трудового договору у зв'язку з втратою довір'я є здійснення працівником винних дій. Власник у разі спору зобов'язаний довести і факт порушення, і вину працівника. З урахуванням цього, наприклад, сам факт нестачі грошових чи товарних цінностей, отриманих працівником під звіт, не є достатньою підставою для звільнення працівника у звязку з втратою довіря. Власник повинен довести наявність у діях працівника конкретних порушень, довести вину працівника в цих порушеннях. Такими можуть бути порушення порядку прийняття і відпуску грошових і товарних цінностей, обмірювання, обважування чи обраховування осіб, які одержують (купують) товарні цінності чи валюту.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 16 вересня 2009 року ОСОБА_1 призначено на посаду оператора заправної станції 3-го розряду на АЗС на підставі наказу № 452/09-Пр від 15 вересня 2009 року до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авантаж 09».

12 серпня 2010 року її звільнено із займаної посади на підставі пункту 5 статті 36 КЗпП України у звязку з переводом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авангард 10» на посаду оператора заправної станції 3-го розряду згідно наказу № 90/10-Зв від 12 серпня 2010 року.

З 13 серпня 2010 року по 05 травня 2015 року ОСОБА_1 працювала на посаді оператора заправної станції 3-го розряду на АЗС в складі Товариства з обмеженої відповідальності «Авангард 10», Товариства з обмеженої відповідальності «Капитал Х», Товариства з обмеженої відповідальності «Компас Х».

23 грудня 2014 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компас Х» укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність за збереження, відпустку та продаж нафтопродуктів.

Наказом № 022/151-У від 05 травня 2015 року її звільнено із займаної посади на підставі пункту 2 статті 41 КЗпП України у звязку з втратою довіря.

Доводи представників Товариства з обмеженою відповідальністю «Компас Х» щодо халатного відношення ОСОБА_1 до своїх обовязків у березні квітні 2015 року, які виразилися в не відображенні нестачі в змінних звітах, неналежної здачі-прийняття змін, не оприбуткуванні надлишків пального в результаті щоденної роботи, відпуску товару, допущенні розкрадання палива з резервуарів АЗС на її змінах, можливості користування ключами від резервуарів сторонніми особами на її змінах у березні-квітні 2015, не повідомленні керівництву про факти невиправданої зміни рівня палива в резервуарах АЗС, створення умов для тривалого приховування фактів розкрадання палива при прийомі-здачі змін, що сприяло тривалому розкраданню палива з резервуарів та вказувало на те, що саме з вини ОСОБА_1 здійснювалося розкрадання палива в загальній кількості 2260,00 л. у 149 випадках, є безпідставними, виходячи з наступного.

Дійсно згідно наказу №28/15-д-1 від 08 квітня 2015 року за програмою ND-OFFICE проведена перевірка графіків стану резервуарів за період з 01 червня 2013 року по 29 квітня 2015 року АЗС №28, яка працювала в складі Товариства з обмеженою відповідальністю «Компас Х», Товариства з обмеженою відповідальністю «Капитал Х», Товариства з обмеженою відповідальністю «Авангард 10».

23 квітня 2015 року складено акт, згідно якого за період з 23 грудня 2014 року по 30 квітня 2015 року на АЗС № 28 в складі Товариства з обмеженою відповідальністю «Компас Х», за період з 21 червня 2014 року по 22 грудня 2014 року в складі Товариства з обмеженою відповідальністю «Капітал Х», за період з 01 червня 2013 року по 20 червня 2014 року в складі Товариства з обмеженою відповідальністю «Авангард 10» виявлено 155 фактів незаконного відбору палива із резервуарів в нічний час. Кількість відібраного палива у Товариства з обмеженою відповідальністю «Компас Х» склала 649, 29 л.; у Товариства з обмеженою відповідальністю «Капітал Х» - 1125, 07 л.; у Товариства з обмеженою відповідальністю «Авангард 10» - 455, 37 л. Загальна кількість відібраного палива склала 2260,00 л. Перший відбір виявлено 07 листопада 2013 року. Відбір проводився в нічний час в основному двох видів палива. В акті зазначено, що обсяг відібраного палива повторювався з певною періодичністю, у звязку з чим зроблено висновок, що використовувалися одні й ті ж ємності в міру звільнення від нафтопродуктів. Відзначені деякі випадки (наприклад, 02 листопада 2014 року - А-92, 17 листопада 2014 року - ДП, 09 жовтня 2014 року - А-92, 25 жовтня 2014 року - А-92, 01 жовтня 2014 року - А-92) спроб «замаскувати» відбір палива під заправку клієнта - відбувалося одночасно зменшення облікового залишку і рівня палива, але при цьому кількість палива в чеку менше величини зміни рівня палива в резервуарі. Є випадки відбору палива при відключеному рівнемірі (04 грудня 2014 року - А-95).

На основі аналізу змінних звітів, журналів прийому-передачі змін і реєстрації операторів на зміну в касовому апараті встановлено, що всі 154 факту відбору палива відбувалися на змінах оператора 2 розряду ОСОБА_3, при цьому в 149 випадках оператором 3 розряду була ОСОБА_1, в одному випадку (14 травня 2014 року) оператор 3 розряду ОСОБА_4, в двох випадках (20-21 липня 2014 року, 24 липня 2014 року) оператор 3 розряду ОСОБА_5, в двох випадках (28 грудня 2014 року) оператор 3 розряду ОСОБА_6

В акті також зазначено, що з усіх працівників АЗС взяті пояснювальні записки. З пояснювальних операторів випливає, що освітлення резервуарів в нічний час не включалося, замки на приямки резервуарів були встановлені тільки в березні 2015 року.

Несвоєчасне виявлення недостач стало наслідком несумлінного виконання своїх службових обов'язків при прийомі-передачі змін всім персоналом АЗС, а також недбалим ставленням до своїх посадових обов'язків, а саме неякісна організація прийому-передачі змін операторами АЗС і відсутність контролю за збереженням нафтопродуктів майстра АЗС ОСОБА_7

Однак, до зазначеного акта службового розслідування, на який посилаються представники відповідача, судова колегія відноситься критично, оскільки він не підтверджує ані фактів порушення, ані вини ОСОБА_1 Цей акт підтверджує загальне виявлення недостачі палива на АЗС. В акті не встановлено, що 149 випадків, в яких виявлено недостачу на АЗС Товариства з обмеженою відповідальністю «Компас Х», «Капитал Х», «Авангард 10» збігаються з графіком роботи ОСОБА_1 В акті не знайшло свого відображення факти недостачі палива з вини ОСОБА_1 за період з 28 грудня 2014 року по 19 квітня 2015 року, в якому зафіксовано відібрання палива у 49 випадках на АЗС Товариства з обмеженою відповідальністю «Компас Х», на якому працювала ОСОБА_1 з 23 грудня 2014 року і на які посилалися представники відповідача в суді апеляційної інстанції, не підтверджено належними та допустимими доказами, що саме ОСОБА_1 допустила ці порушення умисно або з необережності.

Висновок, який відображено в акті з приводу того, що акт складено на підставі показань високоточного вимірювального обладнання рівноміру-сигналізатора, який зафіксував неодноразове різке зниження рівня палива протягом січня-квітня 2015 року в резервуарах АЗС № 28, яке неможливо пояснити об'єктивними причинами (зниженням температури в резервуарах, випарування тощо) не свідчить про те, що саме ОСОБА_1 допустила розкрадання палива.

Із матеріалів справи вбачається, що робоча інструкція оператора містить права, обовязки та відповідальність оператора заправної станції 3-го розряду. Зокрема, в пунктах 2.3.10, 2.4.10, 2.5.1., 2.5.5. зазначено, що оператор зобов'язаний періодично перевіряти рівень нафтопродукту в резервуарі метрштоком, щоб уникнути переливу, знижувати втрати нафтопродуктів, стежати за герметичністю кришок зливних, вимірювальних і оглядових люків резервуарів і не допускати витікання через фланці, сальники, різьбові зєднання і вентильні пристрої, виміряти рівень нафтопродукту в резервуарі, знімати показання сумарних лічильників ТРК.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснила, що обовязки вона виконувала згідно її робочої інструкції.

Пояснювальна ОСОБА_1 не свідчить про те, що вона допустила будь - які порушення при виконанні своїх обов'язків.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 вказала, що її робоче місце знаходилося біля каси операторської. Всю інформацію щодо палива вона отримувала за допомогою компютерної техніки.

В суді апеляційної інстанції представниками Товариства з обмеженою відповідальністю «Компас Х» не підтверджено, які допустила ОСОБА_1 порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями та не надано доказів умисного або необережного вчинення таких дій.

Доказів того, що ОСОБА_1 зливала нафтопродукти або сприяла цим діям матеріали справи не містять і в суді апеляційної інстанції їх не надано.

16 травня 2015 року внесено відомості до ЄРДР щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України за фактом виявлення нестачі паливних матеріалів на АЗС № 28 Товариства з обмеженою відповідальністю «Компас Х», однак будь якого рішення з приводу цього не прийнято.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 59 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з вимогами статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 при виконанні своїх обовязків допустила розкрадання палива матеріали справи не містять і в суді апеляційної інстанції їх не надано. При цьому судова колегія звертає увагу на заяву ОСОБА_3 щодо ОСОБА_8 та висновок, викладений в акті щодо майстра АЗС ОСОБА_7

Посилання представників Товариства з обмеженою відповідальністю «Компас Х» на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30 липня 2015 року, за яким позов ОСОБА_3 залишено без задоволення і під час розгляду якого ОСОБА_1 допитувалась як свідок не має преюдиційного значення відповідно до статті 61 ЦПК України.

Твердження представників Товариства з обмеженою відповідальністю «Компас Х» на безпідставність стягнення моральної шкоди є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 р.) відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Із розяснень, які містяться в пунктах 5, 9, 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» із змінами вбачається, що до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. При цьому необхідно з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

За наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснила, що на її утриманні знаходиться неповнолітня дитина, з часу звільнення вона неодноразово (тричі) зверталася до різних підприємств з заявою про працевлаштування, але їй було відмовлено у звязку з тим, що її звільнено у звязку з втратою довіря.

Ще 27 квітня 2015 року ОСОБА_1 написала заяву про її звільнення за згодою сторін, однак її звільнили 05 травня 2015 року за пунктом 2 статті 41 КЗпП України.

Задовольняючи частково позов в частині моральної шкоди та правильно визначаючи її розмір, суд першої інстанції врахував, що незаконне звільнення ОСОБА_1 завдало їй моральні страждання та вимагало від неї додаткові зусилля для організації її життя.

Аналізуючи зазначене, судова колегія вважає, що з додержанням вимог ст. ст. 213 - 215 ЦПК України суд першої інстанції, встановивши обставини справи повно, надавши їм належну оцінку, правомірно зазначив у рішенні про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_1 у звязку з втратою довіря, у звязку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Оскільки ухвалене судове рішення відповідає зазначеним вимогам та обставинам справи, судова колегія вважає, що підстав для його зміни або скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303,304, п.1.ч.1.ст. 307, ст. 308, ст. 313, п.1.ч.1.ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компас Х» відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії