АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 603/656/13-ц Головуючий у 1-й інстанції Галіян І.М.
Провадження № 22-ц/789/2/16 Доповідач - Фащевська Н.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2016 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Фащевської Н.Є.

суддів - Щавурська Н. Б., Ходоровський М. В.,

з участю секретаря- Панькевич Т.І.

сторін ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Монастириського районного суду від 11 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 процесуального правонаступника ОСОБА_5 до ОСОБА_3 та Коропецької селищної ради про визнання недійсними державних актів та рішень Коропецької селищної ради ,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_5 у квітні 2012 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та Коропецької селищної ради про визнання недійсними державних актів та рішень Коропецької селищної ради з наступними змінами від 1 жовтня 2013 року та від 11 березня 2015 року :

про визнання недійсним рішення № 195 Коропецької селищної ради від 22 грудня 2011 року із доповненнями, внесеними відповідно до рішення Коропецької селищної ради №222 від 6 квітня 2012 року Про розгляд протесту прокурора Монастириського району..;

про визнання недійсним рішення Коропецької селищної ради № 162 від 16 листопада 2011 року «Про затвердження акту узгоджувальної комісії щодо обстеження земельної ділянки і становлення межових знаків між земельними ділянками ОСОБА_3 та ОСОБА_6Ф.»;

про визнання недійсними державних актів серії ЯМ № 191820 на право власності на земельну ділянку в розмірі 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, та серії ЯМ № 191821 на право власності на земельну ділянку в розмірі 0,16 га для ведення особистого селянського господарства, виданих на ім'я ОСОБА_3;

про визнання недійсним рішення Коропецької селищної ради від 2 листопада 2012 року № 355, яким ОСОБА_3 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку розміром 0,25 га та для ведення особистого селянського господарства 0,16 га;

про визнання недійсним рішення Коропецької селищної ради від 11 липня 2012 року № 311, яким надано дозвіл в.о. |селищного голови ОСОБА_7 підписати кадастрові плани та акти погодження меж ОСОБА_3 замість суміжного землекористувача ОСОБА_5;

про визнання недійсним рішення Коропецької селищної ради від 08 травня 1996 року (витяг), яким Коропецька селищна рада вирішила передати в приватну власність ОСОБА_6 земельну ділянку розміром 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд та 0,16 га для ведення особистого селянського господарства.

Позивач вказав, що цими рішенням порушено його право користування земельною ділянкою для будівництва й обслуговування її житлового будинку та для ведення особистого господарства по вул.Черешнева,34 в с.Стігла Монастириського району Тернопільської області.

Рішенням Монастириського районного суду від 11 березня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, як процесуального правонаступника ОСОБА_5, відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що оскаржуване рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати його та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 не порушувала меж суміжного землекористування, а тому Коропецька селищна рада, приймаючи оспорювані рішення, діяла законно.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, а тому вважає, що його слід скасувати та ухвалити нове рішення на підставі ст. 309 ЦПК України.

Судом встановлено, що рішенням Коропецької селищної ради від 08.04.1996 року у приватну власність ОСОБА_5 передано земельну ділянку для обслуговування будинку площею 0,25 га та для ведення підсобного господарства земельну ділянку площею 0,12 га. по вул.Черешнева,33 в с.Стігла Монастириського району, а всього 0,37 га.

Рішенням Коропецької селищної ради від 29.05.1996 року передано у приватну власність ОСОБА_6 земельну ділянку для обслуговування будинку площею 0,25 га та для ведення підсобного господарства 0,16 га.по вул.Черешнева,33 в с.Стігла Монастириського району, а всього 0,41 га.

Сторони по справі є суміжними землекористувачами, що стверджується планами земельних ділянок, актом погодження меж технічної документації із землеустрою, оспорюваними Державними актами від 03.12.2012 року та визнається сторонами.

Отже, сторони по справі набули право користування земельними ділянками відповідно до рішень сільської ради правомірно і цього права у встановленому законом порядку не позбавлені.

ОСОБА_6 та ОСОБА_5 не оформили документів на права власності на землю та користувались земельними ділянками по існуючих межах. Встановлено, що в наявності земельні ділянки за №№33 та 34 по вул.Черешнева в с.Стігла розмежовує металева огорожа з металевих прольотів та стовчиків на бетонній стрічковій основі.

Встановлено, що ОСОБА_5 користується земельною ділянкою в існуючих межах з 1983 року, що стверджується матеріалами стереотопографічної зйомки за 1992 рік, не заперечується самою відповідачкою.

08.11.2008 року ОСОБА_6 помер і рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 30 серпня 2011 року, залишеним без змін апеляційною і касаційною інстанцією, визнано за його спадкоємицею ОСОБА_3 право власності на земельні ділянки площею 0,25 га для обслуговування будинку та 0,16 га для ведення підсобного господарства, які знаходились по вул.Черешнева,33 в с.Стігла Монастириського району.

Відповідно до рішення Коропецької селищної ради від 11 липня 2012 року № 311, надано дозвіл в.о. селищного голови ОСОБА_7 підписати кадастрові плани та акти погодження меж ОСОБА_3 замість суміжного землекористувача ОСОБА_5

На підставі вищезазначеного рішення суду на ім'я ОСОБА_3 03 грудня 2012 року видано Державний акт серії ЯМ № 19 на право власності на земельну ділянку в розмірі 0,25 га для будівництва обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд, кадастровий номер 50010090 та Державний акт серії ЯМ № 191821 на право власності на земельну ділянку в розмірі 0,16 га для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер 50010091.

Рішенням Коропецької селищної ради від 16.11.2011 року затверджено акт узгоджувальної комісії земельної комісії від 15.09.2011 року обстеження земельної ділянки та встановлення межових знаків між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, згідно якого вирішено встановити межові знаки згідно Акту винесення в натурі червоних ліній і проведення розбивки контурів фундаментів будівель від 20.08.1975 р. та передати у власність ОСОБА_3 та ОСОБА_5 різницю по половині, тобто ОСОБА_3- 0,39 га, а ОСОБА_5- 0,23 га.

Рішенням Коропецької селищної ради від 22.12.2011 року затверджено акт земельної комісії від 22.12.2011 року, згідно якого комісія пропонує границі земельних ділянок суміжних землекористувачів ( ОСОБА_5 та ОСОБА_3П.) затвердити згідно плану схеми землекористувача ОСОБА_3П .

Рішенням Коропецької селищної ради від 06.04.2012 року за № 222 при розгляді протесту прокурора Монастириського району на рішення сесії ради від 16.11.2011 року та від 22.11.2011 року за № 195 вирішено внести доповнення до п.1 вищезазначених рішень ради щодо відновлення межових знаків згідно даних земельно-кадастрової документації та картографічного зображення 1963 року.

03.11.2013 року ОСОБА_5 помер і ОСОБА_1 ухвалою Монастириського районного суду від 08.09.2014 року залучена до справи як правонаступник на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Монастириською державною нотаріальною конторою 08.07.2014 року.

Згідно висновку судової земельно-технічної експертизи за № 603/656/13-ц, проведеної Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз 16.05.2016 року, сторони фактично користуються земельними ділянками для обслуговування будинку та ведення особистого селянського господарства у с.Стігла Монастириського району Тернопільської області: ОСОБА_3 по вул.Черешнева, 33 - земельною ділянкою площею 0,3189 га, тоді як згідно даних по Державному акту 0,41 га, а ОСОБА_1 по вул.Черешнева,34, як правонаступник ОСОБА_5 - земельною ділянкою площею 0,3040 га, тоді як згідно рішення надано 0,37га.

При співставленні даних щодо площі та конфігурації земельних ділянок, зазначених у Державному акті про право власності, виданому на ім'я ОСОБА_3, з даними, які отримані при проведення експертом фактичних обмірів встановлено, що площа земельної ділянки ОСОБА_3 по вул.Черешнева,33 не відповідає площі земельної ділянки, зазначеної в Державному акті та рішенні сільської ради.

Згідно висновку вищезазначеної експертизи площа земельної ділянки, якою фактично користувався ОСОБА_5 і його правонаступник ОСОБА_1 по вул.Черешнева,34 в с.Стігла не відповідає площі земельної ділянки, яка виділена у приватну власність згідно рішення сільської ради від 29.05.1995 року.

Колегія не приймає до уваги посилання відповідачки на акти обмірів від 23.11.2010 року, від 25.09.2011. р., від 22.12.2011 року, як такі, що носять загальний характер, є суперечливими.

Так, згідно висновку судової земельно-технічної експертизи за № 603/656/13-ц, проведеної Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз 16.05.2016 року, дані, зазначені у вищезазначених актах не можуть бути прийняті до уваги, оскільки в них відсутні графічна частина земельних ділянок, в зв'язку з чим встановити відповідність площі та конфігурації земельних ділянок для обслуговування будинку та ведення підсобного господарства, які знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_3 площі, лінійним промірам, конфігурації земельних ділянок, зазначених у вищезазначених актах неможливо.

Крім того в акті обміру земельних ділянок від 23.11.2010 року зазначено, що встановлено межові знаки, однак згідно експертизи в наявності земельні ділянки за №№33 та 34 розмежовує металева огорожа з металевих прольотів та стовчиків на бетонній стрічковій основі.

В акті від 25.09.11 р зазначено площу земельної ділянки 0,39, а фактично у користуванні відповідачки знаходиться 0,31га, а згідно даних у Державному акті 0,41.

У акті від 22.12.2011 року у графічній план-схемі земельних ділянок не зазначена їх площа, не з усіма геометричними розмірами по периметру земельної ділянки, через що встановити відповідність площі та конфігурації земельних ділянок, які знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_3 площі, лінійним промірам, конфігурації земельних ділянок, зазначених в акті від 22.12.2011 р. не є можливим.

При співставленні даних, зазначених в плані земельних ділянок ОСОБА_3 та ОСОБА_5Ф.(правонаступник ОСОБА_1П.) від 06.06.2011 року з даними, отриманими під час проведення обмірів даних земельних ділянок встановлено, що площа, конфігурація земельних ділянок, які фактично знаходяться у котируванні ОСОБА_3 по вул.Черешнева,33 в с.Стігла відповідає площі, лінійним промірам, конфігурації земельної ділянки згідно вищезазначеного плану.

При співставленні даних на земельні ділянки ОСОБА_3, що зазначені в Державному акті з даними, отриманими під час проведення фактичних обмірів земельних ділянок по вул.Черешнева, 34 що знаходиться в користуванні ОСОБА_1 встановлено факт накладення цих земельних ділянок, площа якого становить - 0,05 га, а площа накладення земельних ділянок ОСОБА_3 становить- 0,044га.

Встановлено, що позивач, як суміжний землекористувач земельної ділянки, переданої у власність ОСОБА_3, не погоджував розташування межі між своєю ділянкою і ділянкою сусіда, оскільки відповідно до рішення Коропецької селищної ради від 11 липня 2012 року № 311, надано дозвіл в.о. селищного голови ОСОБА_7 підписати кадастрові плани та акти погодження меж ОСОБА_3 замість суміжного землекористувача ОСОБА_5

Отже, з позивачем не погоджено на місцевості зовнішні межі земельних ділянок при розробці технічної документації із землеустрою при передачі земельної ділянки у приватну вланість ОСОБА_3

Відподно до частини першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Нормами частини п'ятої статті 116 ЗК України передбачено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 118 ЗК України для приватизації земельної ділянки необхідним є встановлення та узгодження розмірів такої.

Згідно з пунктом 5 Постанови Верховної ОСОБА_2 Української РСР від 18 грудня 1990 року N 562-XII "Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР" (зі змінами та доповненнями, внесеними Законом України від 5 травня 1993 року N 3180-XII) громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування.

Аналогічне положення міститься у пунктах першому та сьомому розділу X "Перехідні положення" ЗК України.

Відповідно до вимог ст. 107. ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

Підстави та порядок припинення прав на землю визначені в главі 22 ЗК України. Ці норми передбачають підстави припинення прав (права власності та права користування) на земельні ділянки як у добровільному, так і примусовому порядку, з об'єктивних і суб'єктивних причин, а також за наявності та відсутності вини власників і землекористувачів.

Перелік підстав припинення права користування земельною ділянкою визначений у статті 141 ЗК України і є вичерпним.

У відповідності до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок.

При розробці технічної документації із землеустрою необхідною умовою є узгодження її меж із власниками та користувачами сусідніх земельних ділянок.

Акт узгодження меж є необхідною частиною документації, що передається на розгляд комісії з розгляду питань, пов'язаних із узгодженням документації з землеустрою.

Погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами передбачено ст.ст. 184, 198 ЗК України при кадастровій зйомці як комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (стаття 155 ЗК України).

Згідно пп. 3, 4, 5, 10 ч.2 ст.16 ЦК України «Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб».

Відповідно до ч. 1 ст. 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника, визнається судом незаконним та скасовується.

Згідно з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 24 квітня 2013 року (справа № 6-14цс13), державний акт, виданий з порушенням вимог ст. ст. 116, 118 ЗК України підлягає визнанню недійсним.

Згідно з висловленою Верховним Судом України у постанові від 4 червня 2014 р. у справі № 6-46цс14 правовою позицією, державні акти на право власності на земельні ділянки можуть визнаватися судами недійсними з метою захисту порушених прав на землю без визнання недійсним рішення органу влади, на підставі якого такий акт виданий, у випадках видання державних актів на право власності на земельні ділянки з порушенням вимог закону, всупереч рішення чи угодам.

Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Враховуючи вищезазначені обставини колегія вважає, що при проведенні приватизації земельної ділянки відповідачки не було дотримано вищезазначених вимог закону, а саме не встановлено та не узгоджено розміри та межі земельних ділянок чим неправомірно частково припинено право користування земельною ділянкою позивача.

Оскільки земельні ділянки відповідачки, відповідно до даних, зазначений у її Державному акті, накладаються на земельну ділянку позивача колегія вважає, що Державні акти, видані позивачці 03.12.2012 р. слід визнати недійсними, так як порушується право користування позивача на надану в законному порядку земельну ділянку.

Разом з тим, колегія вважає, що у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним рішення Коропецької селищної ради від 2 листопада 2012 року № 355, яким ОСОБА_3 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку розміром 0,25 га та для ведення особистого селянського господарства 0,16 га; про визнання недійсним рішення Коропецької селищної ради від 11 липня 2012 року № 311, яким надано дозвіл в.о. селищного голови ОСОБА_7 підписати кадастрові плани та акти погодження меж ОСОБА_3 замість суміжного землекористувача ОСОБА_5; про визнання недійсними рішення № 195 Коропецької селищної ради від 22 грудня 2011 року із доповненнями, внесеними відповідно до рішення Коропецької селищної ради №222 від 6 квітня 2012 року Про розгляд протесту прокурора Монастириського району..; про визнання недійсним рішення Коропецької селищної ради № 162 від 16 листопада 2011 року «Про затвердження акту узгоджувальної комісії щодо обстеження земельної ділянки і становлення межових знаків між земельними ділянками ОСОБА_3 та ОСОБА_6Ф.»; про визнання недійсним рішення Коропецької селищної ради від 2 листопада 2012 року № 355, яким ОСОБА_3 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку розміром 0,25 га та для ведення особистого селянського господарства 0,16 га слід відмовити, оскільки вони носять рекомендаційний характер, не мають правового навантаження і втрачають свою силу разом із визнанням недійсними Державних актів.

Колегія вважає, що у позові про визнання недійсним рішення Коропецької селищної ради від 08 травня 1996 року (витяг), яким Коропецька селищна рада вирішила передати в приватну власність ОСОБА_6 земельну ділянку розміром 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку будівель та споруд та 0,16 га для ведення особистого селянського господарства слід відмовити, оскільки він виданий на особу, яка на даний час померла.

Крім того, відповідно до вимог ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 309, 313, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Монастириського районного суду від 11 березня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та Коропецької селищної ради задовольнити частково.

Визнати недійсним Державний акт серії ЯМ № 191820 на право власності на земельну ділянку в розмірі 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, виданий 03.12.2012 р. на ім'я ОСОБА_3, кадастровий номер 50010090.

Визнати недійсним Державний акт серії ЯМ № 191821 на право власності на земельну ділянку в розмірі 0,16 га для ведення особистого селянського господарства, виданий 03.12.2012 р. на ім'я ОСОБА_3

У задоволенні решти позовних вимог- відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Н.Є. Фащевська

Судді : М.В. Ходоровський

ОСОБА_8

/