Провадження №2/522/2846/16
Справа № 522/602/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2016 року

Приморський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.

при секретарі - Шевчик В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до АТ «Імексбанк» у м. Одесі про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 15.01.2016 року звернувся до суду з позовними вимогами до АТ «Імексбанк», та уточнивши позовні вимоги письмовою заявою від 31.03.2016 року, просив стягнути на його користь кошти у розмірі 1930 грн..

Мотивуючи свої вимоги тим, що 19.09.2014 року між позивачем та відповідачем був укладений Договір № про приєднання до публічного Договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014 року Вклад «Постійний клієнт», вид вкладу «ПосКл6м25%», відповідно до умов якого позивач передав, а відповідач прийняв на депозитний рахунок грошові кошти у розмірі 7000 грн. зі сплатою 25% річних на строк до 23.03.2015 року. Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеса від 03.06.2015р. позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Суд стягнув з відповідача на користь позивача суму банківського вкладу 7000грн., відсотки 345,19грн., у відшкодування моральної шкоди 1000грн. Стягнуто з відповідача на користь позивача судові витрати 35,00грн., стягнуто з відповідача на користь держави 243,60грн..Проте, на теперішній час він отримав лише суми банківського вкладу у розмірі 7000, 00 грн.. 06.08.2015 року позивач отримав виконавчий лист та постановою державного виконавця від 10.11.2015 року було відкрито виконавче провадження. 25.11.2015 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №522/6106/15-ц щодо стягнення з ПАТ «Імексбанк» на користь ОСОБА_1 грошової суми у розмірі 8 380, 19 грн. було закрито у зв'язку зі зміною уповноваженої особи Фонду на ліквідацію. Позивач вважає, що виплачені йому кошти знаходяться у користуванні відповідача, тому просить стягнути відсотки за користування депозитним вкладом, індекс інфляції, суму боргу за рішенням суду від 03.06.2015 року, 3% річних у порядку ст.. 625 ЦК України та витрати здійснені на поштові відправлення та ксерокопії.

Позивач в судове засідання не з'явився, але 05.05.2016 надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав суду письмові заперечення, за якими просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1, та заяву про розгляд справи за його відсутності..

Згідно ст.197 ЦПК України у разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19.09.2014 року між ОСОБА_1 та АТ «Імексбанк» був укладений Договір № про приєднання до публічного Договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014 року Вклад «Постійний клієнт», вид вкладу «ПосКл6м25%», відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав, а Банк прийняв на депозитний рахунок грошові кошти у розмірі 7000 грн. зі сплатою 25% річних на строк до 23.03.2015 року.

Заочним рішенням Приморського районного м. Одеси від 03.06.2015 року позов ОСОБА_1 до АТ Імексбанк» про стягнення банківського вкладу задоволено частково та стягнуто на користь ОСОБА_1 7000 гривень, відсотки у розмірі 345,19 грн, судові витрати у розмірі 35 гривень моральну шкоду у розмірі 1000 грн. та вирішено питання щодо стягнення судового збору.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 29.03.2016 року рішення Приморського районного м. Одеси від 03.06.2015 року в частині стягнення моральної шкоди скасовано, в іншій частині залишено без змін.

На підставі зазначених рішень, Приморським районним судом м. Одеси 06.08.2015 року було видано виконавчий лист.

Постановою старшого державного виконавця Приморського відділ ДВС ОМУЮ Баховою В.І. від 10.11.2015 року було відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого документу №522/6106/15-ц, виданого Приморським районним судом м. Одеси, про стягнення з ПАТ «Імексбанк» на користь ОСОБА_3 грошової суми у розмірі 8 380, 19 грн..

Постановою державного виконавця Приморського відділ ДВС ОМУЮ Калашніковим Р.В. від 25.11.2015 року закінчено виконавче провадження на підставі п.7 ч.1 ст 49 та ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження».

Відповідно до п. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з п. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Статтею 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

З позовної заяви ОСОБА_3 вбчаєаться, що відповідачем були виплачені позивачу кошти за його депозитним вкладом на суми 7000, 00 грн.. Проте рішення суду від 03.06.2015 року до теперішнього часу у повному обсязі не виконано.

Звертаючись до суду з відповідним позовом, ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача на його користь кошти на загальну суму 1930, 00 грн. :

-відсотки за депозитним вкладом, нараховані за період з 27.01.2015 року по 26.05.2015 року у розмірі 460, 25 грн.;

-суму боргу не сплачену за рішенням суду від 03.06.2015 року (моральну шкоду у розмірі 1000 грн. та кошти 35 грн.;

-індекс інфляції за період прострочення (01 квітня 2015 року по 01 лютого 2016 року ) у розмірі 336, 43 грн.

-3% річних за період прострочення у розмірі 38, 09 грн.;

-Витрати на поштові відправлення та ксерокопії - 60, 23 грн.

На час ухвалення судом рішення Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 27.05.2015 року постановлено рішення №105 «Про початок процедури ліквідації АТ «Імексбанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», за яким розпочато процедуру ліквідації банку з 27.05.2015 року та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку - Северина Ю.П. строком на 1 рік з 27.05.2015 року по 26.05.2016 року включно. Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №189 від 19.10.2015 року призначено уповноваженого особою Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «Імексбанк» Гаджиєву С.О. з 20.10.2015 року.

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон), який є спеціальним, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Згідно п.8 ч.1 ст. 2 Закону, неплатоспроможний банк - банк, щодо якого Національний банк України прийняв рішення про віднесення до категорії неплатоспроможних у порядку, передбаченому Законом України "Про банки і банківську діяльність";

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону, тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 36 вказаного Закону України врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Згідно з ч. 5 ст. 36 Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Пунктом 1 ч. 6 ст. 36 цього Закону установлено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття того рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 тис. грн.

З дня призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб припиняються всі повноваження органів управління банку та наступають наслідки, встановлені ст. 46 Закону. Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затверджує перелік вимог кредиторів, після чого задоволення цих вимог здійснюється в порядку черговості, встановленої ст. 52 вказаного Закону. Зокрема, вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, погашаються у четверту чергу.

У відповідності до ч.5 ст. 45 вищевказаного Закону України, протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Ч.2 ст. 49 Закону встановлено, що протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи:

1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення;

2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів;

3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

У відповідності з положеннями ч.6 ст. 49 вказаного Закону, фонд не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, крім задоволення вимог кредиторів за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури, якщо таке задоволення вимог погоджено виконавчою дирекцією Фонду.

Після чого задоволення цих вимог здійснюється в порядку черговості, встановленої ст. 52 вказаного Закону. Зокрема, вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, погашаються у четверту чергу.

Таким чином, після запровадження у банку тимчасової адміністрації, задоволення вимог кредиторів відбувається в особливому, передбаченому зазначеним спеціальним законом порядку, з дотриманням принципу черговості та з урахуванням звернення вкладників до банку з вимогою виплати вкладених коштів.

Отже, у зв`язку із прийняттям рішення про введення в АТ «Імексбанк» тимчасової адміністрації та відкликання банківської ліцензії вимоги позивача, який є вкладником банку, про стягнення суми відсотків за користування банківським вкладом та 3% річних від простроченої суми заборгованості, індексу інфляції не можуть бути задоволені в силу вищевказаних норм Закону.

При цьому, суд звертає увагу, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 29.03.2016 року рішення Приморського районного м. Одеси від 03.06.2015 року в частині стягнення моральної шкоди скасовано, тому вимоги позивача в цій частині є необґрунтованими та безпідставними.

Крім того, повторне стягнення коштів у розмірі 35, 00 грн., стягнутих за рішенням суду від 03.06.2015 року, не передбачено законодавством Україна, та стягнення вказаних коштів здійснюється у порядку виконання рішення суду у відповідності до закону України «Про виконавче провадження». З огляду на що суд в цій частині позовних вимог також відмовляє.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення витрат на поштові відправлення та ксерокопії у розмірі 60, 23 грн. суд відмовляє з наступних підстав.

Згідно ст.. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До таких витрат віднесено: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

За п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судові витрати не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України, не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися як збитки.

Також позивачем не надано належних та достатніх доказів щодо здійснення зазначених витрат.

Відповідно до ч.ч. 1,3 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Частинами 2,3 статті 10 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частина 1 ст. 11 ЦПК України встановлює, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повно і всебічно з'ясував обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, що були досліджені в судовому засіданні, вирішив справу згідно із законом.

Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи, керуючись вищевикладеним, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.. 1, 3, 10, 11, 15, 57, 60, 61, 79, 88, 197, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України; ст.ст.. 1, 3, 15, 16, 509, 526-530, 626-629, 631, 638-639, 1058-1060, 1066, 1074 ЦК України, Законом України «Про банки і банківську діяльність», Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», суд -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до АТ «Імексбанк» у м. Одесі про стягнення коштів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення, згідно ч.1 ст. 294 ЦПК України.

Суддя: Домусчі Л.В.

12.05.2016