Справа № 636 / 1044 / 16-ц
2 / 636 / 885 / 2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2016 року Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого - судді Ковригіна О.С.

при секретарі Фатєєвої С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом до ОСОБА_2, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, в якому просить суд визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 3,41 гектарів у межах згідно з планом, кадастровий №:02:000:0453, розташовану на території Лебязької сільської ради Чугуївського району Харківської області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ХР №061385, виданого 16.12.2002 на підставі розпорядження Чугуївської райдержадміністрації від 23.09.2002 №215, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, яка померла 25.01.2010 року в с. Лебяже Чугуївського району Харківської області та після смерті ОСОБА_4, який помер 03.12.2013 року в с. Лебяже Чугуївського району Харківської області.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що 25.01.2010 року померла ОСОБА_3. Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки. У ОСОБА_3 був чоловік ОСОБА_4, який фактично прийняв спадщину після своєї дружини ОСОБА_3, у встановлений законом термін заяви до державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 не подавав. 03.12.2013 помер ОСОБА_4. Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки, яку він за життя прийняв після смерті ОСОБА_3, але так і не оформив належним чином своїх спадкових прав. ОСОБА_1 з вересня 2008 року постійно проживав разом зі своїм дідусем ОСОБА_4. Вони разом зі спадкодавцем проживали разом однією сімєю, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки. Позивач фактично прийняв спадщину після смерті свого дідуся, так як на момент відкриття спадщини постійно проживав разом з ним. Однак через не оформлення спадщини ОСОБА_4 на своє імя після ОСОБА_3, через необхідність встановлення факту проживання Позивача разом зі спадкодавцем однією сімєю не менше пяти років до часу відкриття спадщини та визнання Позивача спадкоємцем четвертої черги в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, Позивач позбавлений можливості нотаріально оформити свої спадкові права та вимушений звернутися до суду.

Позивач в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надав заяву про слухання справи без його участі, позовні вимоги підтримав, та просив суд позов задовольнити (а.с. 21).

Відповідач в судове засідання не з'явилася, належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надала заяву про слухання справи без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечувала (а.с. 20).

Суд відповідно до ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін за наявними доказами справи.

Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

25.01.2010 року померла ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ВЛ № 256658 (а.с. 10).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 3,41 гектарів у межах згідно з планом, кадастровий №:02:000:0453, розташованої на території Лебязької сільської ради Чугуївського району Харківської області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала ОСОБА_5 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ХР №061385, виданого 16.12.2002 на підставі розпорядження Чугуївської райдержадміністрації від 23.09.2002 №215 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №44 (а.с. 12).

Оскільки ОСОБА_3 заповіт складений не був, спадкування після її смерті здійснювалося за законом.

Відповідно до ч.2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У ОСОБА_3 був чоловік ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-УР №150657 (а.с. 9).

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

ОСОБА_4 фактично прийняв спадщину після своєї дружини ОСОБА_3, так як на момент відкриття спадщини постійно проживав разом із нею за адресою: Харківська обл., Чугуївський район, с. Лебяже, вул. Польова, буд. 14, що підтверджується довідкою від 19.03.2016 №170 Виконавчого комітету Лебязької сільської ради Чугуївського району Харківської області (а.с. 13). Тому у встановлений законом термін заяви до державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 не подавав. Крім того, він не заявляв про відмову від спадщини. Але спадкових прав після смерті своєї дружини він так і не оформив.

03.12.2013 помер ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ВЛ №416356 (а.с. 11).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 3,41 гектарів у межах згідно з планом, кадастровий №:02:000:0453, розташованої на території Лебязької сільської ради Чугуївського району Харківської області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала ОСОБА_5 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ХР №061385, яку він за життя прийняв після смерті ОСОБА_3, але так і не оформив належним чином своїх спадкових прав.

ОСОБА_1, з вересня 2008 року постійно проживав разом зі своїм дідусем ОСОБА_4 за адресою: Харківська обл., Чугуївський район, с. Лебяже, вул. Польова, буд. 14.

Вони вели спільний побут, користувалися речами один одного, меблями, посудом, які знаходились у будинку, доглядали будинок, прибирали його, частково робили ремонт, ними спільно сплачувалося за комунальні послуги, вони купляли речі та майно для сумісного користування, мали спільне дозвілля, несли спільні витрати. Крім того через свій похилий вік дідусь постійно хворів та не міг робити власноруч повсякденні речі, а тому Позивач купляв йому ліки, готував їжу, прибирав, піклувалася про нього до самої смерті.

Таким чином, Позивач разом зі спадкодавцем проживали разом однією сімєю, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1258 ЦК спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали однією сімєю не менше пяти років до часу відкриття спадщини. Кваліфікуючою ознакою віднесення осіб до четвертої черги спадкоємців є їхнє проживання однією сімєю зі спадкодавцем.

Згідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року N7 при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

Головною ознакою проживання спадкоємця однією сім'єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем. Такими особами можуть бути й інші родичі спадкодавця, причому ними можуть також особи однієї статі зі спадкодавцем, або особи, які взагалі не пов'язані спорідненням зі спадкодавцем.

Позивач фактично прийняв спадщину після смерті свого дідуся, так як на момент відкриття спадщини постійно проживав разом з ним за адресою: Харківська обл., Чугуївський район, с. Лебяже, вул. Польова, буд. 14, тому у встановлений законом термін заяви до державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 не подавав. Крім того, Позивач не заявляв про відмову від спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Саме постійне проживання спадкодавця зі спадкоємцем на час відкриття спадщини є підставою для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину, а не лише реєстрація місця проживання спадкодавця за адресою місця проживання спадкоємця.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування", будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.

Таким чином, сама по собі реєстрація місця проживання разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини не може свідчити відповідно до ч. 2 ст. 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини.

Відповідач, ОСОБА_2, є рідною дочкою спадкодавця, спадкоємцем за законом першої черги. У встановлений законом термін заяви до державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після її смерті не подавала та на спадщину не претендує.

Однак через не оформлення спадщини ОСОБА_4 на своє імя після ОСОБА_3, через необхідність встановлення факту проживання Позивача разом зі спадкодавцем однією сімєю не менше пяти років до часу відкриття спадщини та визнання Позивача спадкоємцем четвертої черги в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, Позивач позбавлений можливості нотаріально оформити свої спадкові права та вимушений звернутися до суду.

Також у Державному акті на право приватної власності на землю серії ІV-ХР №061385 по батькові спадкодавиці вказано як «Марківна» замість правильного «Макарівна», а також у свідоцтві про одруження серії І-УР №150657 вказані прізвища дідуся та бабусі «Буднік» замість правильного «Будник».

Згідно з п. 14 розділу 5 Правил реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Мінюсту України, реєстрація смерті та внесення даних до свідоцтва про смерть здійснюється на підставі паспорту померлого.

У відповідності до свідоцтва про смерть серії 1-ВЛ № 256658, ОСОБА_3 померла 25.01.2012 в с. Лебяже Чугуївського району Харківської області.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

На підставі викладеного, керуючись п. 2, 21 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування», ст. 41 Конституції України, ст.ст. 328, 1217, 1223, 1258, 1264, 1268, 1297, 1298 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 8, 10, 11, 15, 60, 169, 209, 213, 214, 215, 223, 256 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на земельну ділянку площею 3,41 гектарів у межах згідно з планом, кадастровий №:02:000:0453, розташовану на території Лебязької сільської ради Чугуївського району Харківської області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ХР №061385, виданого 16.12.2002 року на підставі розпорядження Чугуївської райдержадміністрації від 23.09.2002 року №215, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, яка померла 25.01.2010 року в с. Лебяже Чугуївського р-ну Харківської області та після смерті ОСОБА_4, який помер 03.12.2013 року в с. Лебяже Чугуївського р-ну Харківської області.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Чугуївський міський суд шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя