Номер провадження 2/279/1420/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2016 р.

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі :

головуючого судді Коваленко В.П.

при секретарі Комаровій О.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за позикою грошових коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання розписки недійсною ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 в жовтні 2015 року звернувся до суду із даним позовом до відповідачки ОСОБА_2, в якому просить стягнути з відповідачки на його користь грошові кошти в розмірі 217642,40 гривень, які складаються із 157500 гривень основного боргу; 60142,49 індексу інфляції; 3521,10 гривень -3% річних; 31288,56 гривень процентів за користування позикою на рівні облікової ставки Національного банку України та судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 09 січня 2015 року між ним відповідачкою укладено договір позики, за яким відповідачка позичила у нього кошти в сумі 157500 гривень при умові повернення : 50000 гривень в термін до 20 січня 2015 року; решту суми в розмірі 107500 гривень повертати рівними частками в сумі 4479 гривень щомісяця протягом двох років.

ОСОБА_2 у березні 2016 року звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому просить визнати недійсною розписку від 09.01.2015 року про позику нею коштів у ОСОБА_1 В підтвердження своїх вимог посилається на те, що письмова розписка була написана під тиском, фактично коштів вона не отримувала.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали з підстав, викладених в позовній заяві. Зустрічного позову не визнали, вважають вимоги позивача за зустрічним позовом безпідставними.

Відповідачка ОСОБА_2 в засідання не зявилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином. Представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_4 позовних вимог не визнала, заперечила факт отримання коштів, зустрічний позов підтримала, просить його задовольнити.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши всі докази та обставини по справі, суд задовольняє вимоги позивача частково та відмовляє в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 , виходячи зі слідуючого.

Як встановлено судом 09 січня 2015 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 укладено договір позики в сумі 157500 гривень при умові повернення : 50000 гривень в термін до 20 січня 2015 року; решту суми в розмірі 107500 гривень повертати рівними частками в сумі 4479 гривень щомісяця протягом двох років.

Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей такого ж роду та такої ж якості. Ця ж правова норма визначає , що договір позики є укладеним з моменту передавання грошей або інших речей.

Законодавець визначив , що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, що підтверджує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2ст.1047 ЦК України). Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Суд вважає , що між сторонами було укладено договір позики у письмовій формі, за яким ОСОБА_2 позичила у ОСОБА_1 кошти , зазначивши дату повернення боргу першої частини до 20 січня 2015 року , а іншу суму виплачувати частково протягом двох років в сумі 4479 гривень щомісячно , про що власноручно написала розписку (а.с.6).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредиторів певної грошової суми або речей.

Оскільки предявлена позикодавцем боргова розписка містить вказані обставини (в ній позичальник власноручно зазначає про одержання в борг грошей, їх суму та точну дату повернення), то суд приходить до висновку , що дана розписка є борговим документом, яка підтверджує укладення між сторонами договору позики.

У правовому висновку про застосування ст.ст.1046,1047 ЦК України, який міститься в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14, який згідно ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх судів України , вказано, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами ч.ч.1,3 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості , такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку , що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася , на його банківський рахунок.

Відтак, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення суми основного боргу підлягають до задоволення.

Відповідно до вимог ст. 625ч.2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно, із позиченої суми 107500 гривень - 3 відсотки річних становлять : 3521,10 гривень, що дає підставу суду стягнути вказану суму коштів.

У зустрічному позові ОСОБА_2 просить визнати розписку від 09 січня 2015 року недійсною, посилаючись на те, що вона написана під фізичним тиском, як результат недостачі, оскільки вона знаходилась у трудових відносинах із фізичною особою-підприємцем.

Згідно вимог ст.231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним, тобто він є оспорюваним.

Пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними « розяснено, що при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (ст.231 ЦК України) судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обовязково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сімї , родичів тощо або їх майна.

Факт насильства не обовязково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі. Під насильством слід розуміти заподіяння учасникові правочину фізичних або душевних страждань з метою примусити укласти правочин. Насильство породжує страх настання невигідних наслідків. На відміну від насильства, погроза полягає в здійсненні тільки психічного, але не фізичного впливу, і має місце при наявності як неправомірних, так і правомірних дій. Погроза може бути підставою для визнання правочину недійсним, коли з обставин, які мали місце на момент його вчинення випливає, що відмова учасника правочину від його вчинення могла спричинити шкоду його законним інтересам.

Позивачкою ОСОБА_2 не надано суду безспірних, достовірних, належних та допустимих доказів того, що письмова розписка від 09 січня 2015 року була написана ОСОБА_2 під тиском з боку ОСОБА_1 , як і не доведено безпосереднього причинного звязку між тиском та волевиявленням сторони правочину щодо написання та підписання розписки від 09 січня 2015 року.

Статтею 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення , суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

При подачі до суду позову позивач сплатив судовий збір в сумі 2541 гривня 50 копійок , , що й підлягає стягненню з відповідача за первісним позовом.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10,11, 213-215 Цивільно-процесуального кодексу України, ст. ст. 231, 1046,1047 Цивільного кодексу України ,суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1,ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1 157500 (сто пятдесят сім тисяч пятсот ) гривень заборгованості за договором позики від 09.01.2015 року, 3% річних від суми боргу в сумі 3521,10(три тисячі пятсот двадцять одна) гривня 10 копійок, сплачений судовий збір в сумі 2541 (дві тисячі пятсот сорок одна гривня) 52 копійки.

В іншій частині позову відмовити за безпідставністю.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Коростенський міськрайонний суд шляхом подачі протягом 10 днів апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Коваленко В.П.