Справа № 747/401/15-ц
Провадження № 2/747/59/16
РІШЕННЯ

іменем України

18.04.2016 року смт. Талалаївка

Талалаївський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді Тіщенко Л.В.

за участю секретаря Цанкової М.Ю.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Талалаївка цивільну справу за позовом адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права власності на автомобіль, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на автомобіль. В обгрунтування позову зазначає, що 12 лютого 2014 між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено усно договір купівлі-продажу, відповідно до якого він отримав у власність автомобіль Форд Транзит, держномер СВ 65 11 АМ. На підставі нотаріальної довіреності від ОСОБА_4 від 12 лютого 2014 року ОСОБА_1 мав право розпоряджатися цим авто. До 12 лютого 2014 року громадянин ОСОБА_5 10.05.2013 року взяв у ОСОБА_1 52 тисячі гривень для оплати вартості авто для їх передачі ОСОБА_4 чи його уповноваженому представнику ОСОБА_6 Оформлення письмового договору купівлі- продажу авто було відкладено у звязку з браком коштів у ОСОБА_1 та його сина. На дату подання позову авто у ОСОБА_1 відсутнє, перебуває як благодійна допомога в зоні АТО на території Донецької та Луганської областей. В даний час відповідач ОСОБА_4 діє недобросовісно, відмовляється належним чином оформити угоду купівлі-продажу даного автомобіля, скасував раніше видану ОСОБА_1 та його сину нотаріальну довіреність від 12 лютого 2014 року та видав іншу довіреність на авто ОСОБА_6, також надав завідомо неправдиву інформацію до МРЕО м. Прилуки про втрату документів на авто, виготовив дублікат свідоцтва про реєстрацію авто, тобто, знаючи всі обставин справи фактично займається шахрайством.

Оскільки договір купівлі-продажу, за яким продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити певну грошову суму, був фактично виконаний, але відповідач ухиляється від належного оформлення переходу права власності, то адвокат ОСОБА_3 просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу від 12 лютого 2014 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав у власність автомобіль Форд Транзит, держномер СВ 65 11 АМ та визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль Форд Транзит, держномер СВ 65 11 АМ.

У судових засіданнях по справі адвокат ОСОБА_3 та ОСОБА_1 позов підтримували і просили задовольнити, поскільки позивач ОСОБА_1 сплатив кошти за придбане авто, але не може оформити право власності на придбаний автомобіль, так як відповідач ОСОБА_4 внаслідок шахрайських дій скасував раніше видану їм довіреність. Розрахунок за авто був здійснений в січні-лютому 2014 року і посвідчений нотаріусом смт. Варва, після чого ОСОБА_4 передав авто та документи на нього ОСОБА_1 разом з довіреністю на ОСОБА_6.

Представник відповідача за передорученням ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав, поскільки ОСОБА_4 на даний час являється законним власником автомобіля Форд Транзит СВ 65 11 АМ. Довіреність на автомобіль, що була видана ним ОСОБА_1 12 лютого 2014 року, була ним пізніше скасована, що не заборонено законодавством, і ОСОБА_1, знаючи про те, що ця довіреність вже скасована, подали позов до суду про визнання права власності за ніби-то придбаний автомобіль. Твердження відповідачів про те, що вони передали кошти за придбаний автомобіль громадянину ОСОБА_7, жодним чином не підтверджені, крім того ОСОБА_4 нікого не уповноважував продавати свій автомобіль чи отримувати за нього кошти. Даний автомобіль незаконно перебуває у позивача та його сина з березня 2013 року, вони його незаконно у себе утримують, тому заявлений до ОСОБА_4 позов є безпідставним і таким, що не підлягає до задоволення.

Суд, заслухавши сторони, свідків, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 12 лютого 2014 року ОСОБА_4 видав довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Корюківського районного нотаріального округу, якою уповноважив ОСОБА_1 і ОСОБА_8 розпоряджатися (продати, обміняти, здати в оренду, укласти договір позички) на свій розсуд належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СВС 052925 від 14.11.2008 року, транспортним засобом марки FORD моделі TRANSIT, 1997 року випуску, колір синій, реєстраційний номер НОМЕР_1, який зареєстрований відділенням РЕР м. Мена УДАІ УВМС України в Чернігівській області 14 листопада 2008 року (а.с.30). Дана довіреність видана з правом передоручення повноважень третім особам терміном на десять років і дійсна до 12 лютого 2024 року (а.с.30 зв.). Як було встановлено в ході судового розгляду та не заперечується позивачем, дана довіреність ОСОБА_4 була скасована згідно його заяви від 13 березня 2014 року до приватного нотаріуса Корюківського районного нотаріального округу (а.с.201). 18 лютого 2015 року ОСОБА_4 було видано довіреність, якою він уповноважив ОСОБА_6 або ОСОБА_9 розпоряджатися (продати, обміняти, здати в оренду, укласти договір позички) на свій розсуд належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХХ 805275 від 17.02.2015 року транспортним засобом марки FORD моделі TRANSIT, 1997 року випуску, колір синій, реєстраційний номер НОМЕР_1, дата першої реєстрації 14.11.2008 року, який зареєстрований Центр ДАІ 7402 17 лютого 2015 року (а.с.184). Дана довіреність видана з правом передоручення повноважень третім особам терміном на десять років і дійсна до 18 лютого 2025 року (а.с.184 зв.).

За заявою ОСОБА_8 17.03.2015 року Талалаївським РВ УМВС України в Чернігівській області було внесено в ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 192 КК України по факту підробки ОСОБА_6 та ОСОБА_4 документів шляхом обману або зловживання довірою на автомобіль Форд Транзит, що був придбаний заявником у травні 2013 року у громадянина ОСОБА_5 (а.с.50). На момент розгляду справи в суді відомості по результатах розгляду даного кримінального провадження відсутні. Задовольняючи клопотання представника позивача адвоката ОСОБА_3 для підтвердження факту передачі грошей за придбаний позивачем ОСОБА_1 автомобіль судом було зроблено ряд запитів до нотаріусів смт. Варва стосовно відомостей про посвідчення ними документу (договору, розписки, тощо) укладеного між громадянином ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у січні- лютому 2014 року. Згідно відповіді приватного нотаріуса Варвинського районного нотаріального округу Пушкарьової -ОСОБА_10 від 23.09.2015 року, нею у січні-лютому договори, розписки, тощо, укладені між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не посвідчувались (а.с.76). Згідно відповіді завідувача Варвинської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_11 від 03.11.2015 року відповідно до Реєстру для реєстрації нотаріальних дій у період січня березня 2014 року даних про посвідчення документів розписки, виданої ОСОБА_5 ОСОБА_6, договору, тощо, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 немає (а.с.107).

Крім того, на підтвердження повноважень відповідача ОСОБА_4, як власника спірного автомобіля, у матеріалах справи на аркуші 200 є нотаріально посвідчена копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СВ 6511 АМ від 17.02.2015 року, згідно з яким ОСОБА_4 є власником автомобіля марки FORD моделі TRANSIT, 1997 року випуску, колір синій, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Судом встановлені наступні правовідносини.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Розуміння вказаної норми процесуального закону наведено в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», де зазначено, що відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При чому зазначені норми не встановлюють презумпції доведеності позиції ні позивача, ні відповідача, що означає, що кожен з них має довести перед судом переконливість своєї позиції в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Разом з тим, ч. 1 ст. 328 ЦК передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно норм цивільного законодавства України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, що є одною із основних вимог його чинності. Якщо законом визначена конкретна форма, в якій обов'язково має вчинятися правочин, то її необхідно дотримуватися. Відповідно до статті 208 ЦК України правочини укладені фізичними особами між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян належить вчиняти у письмовій формі. Це вказує, на те, що правочин по купівлі-продажу автомобіля позивачем може вважається таким, що вчинений, якщо його зміст зафіксований у договорі купівлі-продажу.

У судовому засіданні було встановлено, і це не заперечується позивачем, що сторонами не було належним чином оформлено договір купівлі-продажу спірного автомобіля Форд Транзит СВ 65 11 АМ у обов'язковій для цього письмовій формі, як того вимагають вимоги цивільного законодавства, при цьому ОСОБА_4 було видано довіреність ОСОБА_1 і ОСОБА_12 на право користування даним автомобілем.

Згідно ч.1 ст. 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Належною формою договору купівлі-продажу автомобіля є письмова, що відповідає положенню п.3 ч.1 ст. 208 ЦК України. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалося сторонами, письмового договору купівлі-продажу автомобіля між сторонами укладено не було.

Тому у суду немає підстав визнавати дійсним договір усний договір купівлі-продажу автомобіля дійсним на підставі ч.2 ст. 218 ЦК України, як того просить суд позивач, поскільки дана норма закону надає суду право визнати у разі спору укладений усно договір дійсним у випадку його вчинення з недодержанням письмової форми, встановленої законом, якщо одна із сторін вчинила певну дію, а друга підтвердила її вчинення шляхом прийняття виконання або іншими діями. Дана норма не є імперативною, тому не зобовязує суд визнавати такий правочин в усіх випадках дійсним.

Замість укладення договору купівлі-продажу автомобіля в належній формі ОСОБА_4 було видано на ім'я ОСОБА_1 і ОСОБА_8 довіреність, яку позивач та його адвокат вважають підтвердженням факту укладення договору купівлі-продажу. Сутність та правова природа загальноцивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України.

Згідно ст.ст. 237, 244, 245 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами, ґрунтується на договорі та визначає правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчиняти правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Відповідно до ст. 240 ЦК України представник зобов'язаний вчиняти правочин за наданими йому повноваженнями особисто; він може передавати своє повноваження частково або в повному обсязі іншій особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють, і представником або якщо представник був вимушений до цього з метою охорони інтересів особи, яку він представляє. Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

В свою чергу договір купівлі-продажу це угода, за якою продавець (одна сторона) зобовязується передати майно у власність покупцеві(другій стороні), а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму, що передбачає положення статті 655 ЦК України.

Правове регулювання відносин, повязаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Згідно з Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200, оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг МВС і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод. Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС. У разі продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, філією субєкта господарювання або уповноваженим дилером, крім акта приймання-передачі підприємства-виробника, покупцеві видається акт приймання-передачі, що укладається між субєктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером. Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану. У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі.

Тому суд приходить до висновку, що продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

Даний висновок суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладену ним у постанові від 16 грудня 2015 року по справі № 6-688цс15. Дана правова позиція передбачає, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала. Позивачем у позові про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред'явлення позову).

Таким чином, суд приходить до висновку, що у судовому засіданні не здобуто доказів того, що відповідачем ОСОБА_4 порушено право позивача ОСОБА_1, за захистом якого він звертається до суду з даним позовом, а тому суд приходить до висновку, що позивачем у відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України не доведено ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог.

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Положенням ст.ст. 27-30 ЦПК України передбачено, що засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Як було встановлено в ході судового розгляду сторони по справі не уклали письмовий договір купівлі-продажу автомобіля Форд Транзит СВ 65 11 АМ, як того вимагає чинне законодавство, у даному випадку у суду немає підстав визнати дійсним усний договір купівлі-продажу даного автомобіля, поскільки до цього виду договорів встановлена обовязкова письмова форма укладення.

На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилався позивач як на підставу позовних вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд не знаходить підстав для задоволення позову, поскільки із встановлених в судовому засіданні фактів, наданих сторонами доказів та вимог закону, суд приходить до висновку, що позивачем ОСОБА_1 та його адвокатом ОСОБА_3 у судовому засіданні належними і допустимими доказами не доведено, що саме діями відповідача ОСОБА_4 порушено права позивача, а тому предявлені позовні вимоги є безпідставними і задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 208, 218, 237, 240, 244, 245, 328, 638, 655 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 27-30, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права власності на автомобіль відмовити.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернігівської області через Талалаївський районний суд протягом 10 днів з дня проголошення.

Повний текст рішення суду виготовлено 22 квітня 2016 року.

Суддя Л.В.Тіщенко