Ухвала

іменем україни

30 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., КолодійчукаВ.М., Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_4, на рішення апеляційного суду Житомирської області від 26 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що 16 червня 2007 року між банком та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір «Автопакет» № 3-03/АП/2007-980, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 110 940 грн зі сплатою 20 % річних зі строком до 18 червня 2014 року. У забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_5 було укладено договір поруки, згідно умов якого поручитель зобов'язується солідарно відповідати перед банком за своєчасне та повне виконання зобов'язань ОСОБА_4

Посилаючись на те, що позичальник не виконує зобов'язання за зазначеним кредитним договором, у зв'язку із чим станом на 06 квітня 2015 року у нього утворилась заборгованість у розмірі 221 062 грн 89 коп., з яких: заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом 137 829 грн 87 коп., пеня за прострочення сплати кредиту в сумі 72 139 грн 02 коп., штраф у розмірі 11 094 грн, яку ПАТ КБ «Надра» просило стягнути з відповідачів солідарно.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 21 травня 2015 року у задоволенні позову ПАТ КБ «Надра» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 26 січня 2016 року рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 21 травня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5 в солідарному порядку на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором у розмірі 221 062 грн 89 коп., з яких: заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом у розмірі 137 829 грн 87 коп., пеня за прострочення сплати кредиту в сумі 72 139 грн 02 коп., штраф у розмірі 11 094 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_4, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтею 337 ЦПК України установлено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Ухвалення рішення суду про стягнення грошової суми за договором позики за змістом частини третьої статті 1049 ЦК України не припиняє обов'язку позичальника сплати проценти за користування грошима, передбачені статтею 1048, та суму передбачену статтею 625 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Крім того, згідноіз частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною першої статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

При цьому індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) та проценти за позикою (стаття 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 02 вересня 2015 року № 6-369цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Отже, скасовуючи рішення суду першої інстанції й ухвалюючи нове рішення, суд апеляційної інстанції, з урахуванням висновку Верховного Суду України, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, встановивши, що борг не повернутий, рішення суду про стягнення кредитної заборгованості не виконано, з урахуванням погодженого сторонами строку позовної давності у 10 років, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідачів процентів за позикою (ст. 1048 ЦК України).

Крім того, враховуючи те, що позов до суду про стягнення заборгованості з відповідачів подано у листопаді 2014 року, уточнення до позовної заяви подані в травні 2015 року, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення пені в межах строку, передбаченого ч. 2 ст. 258 ЦК України.

Разом з тим, апеляційний суд обґрунтовано стягнув штраф, оскільки така відповідальність передбачена п. 5.2 кредитного договору.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог чинного ЦПК України на стадії касаційного розгляду справи неприпустимо.

Отже, рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для його скасування відсутні, тому в силу вимог ч. 3 ст. 332 ЦПК України це рішення підлягає залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_4, відхилити.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 26 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Коротун

В.М.Колодійчук

Т.О.Писана