Справа № 758/3852/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2016 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Супрун Г. Б. ,

секретаря - Прокопенко М. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором оренди житлового приміщення від 01.05.2015 року в сумі 96680,74 грн., на підставі п. 8.1 договору заборгованість по процентам за прострочення грошових зобов"язань у період з 01.12.2015 року по 29.02.2016 року в сумі 8009,93 грн., пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ запрострочення в сумі 9789,91 грн., витрати за послуги служби аварійного відкриття замків в сумі 8200,00 грн., витрати за надання послуг з юридичної допомоги в сумі 7006,12 грн.

Представники позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судовому засіданні з урахуванням уточнення позовних вимог просили стягнути з відповідача заборгованість за договором оренди з грудня 2015 року по лютий 2016 року в сумі 92148,00 грн, проценти за прострочення грошових зобов"язань у розмірі 36% річних за період з 01.12.2015 року по 29.02.2016 року в сумі 8179,71 грн., пеню за несвоєчасне виконання зобов"язань за 90 днів прострочення в сумі 9997,42 грн., витрати за послуги служби з аварійного відкриття замків в сумі 8200,00 грн., витрати за надання юридичної допомоги в сумі 7006,12 грн. Пояснили, що 01.05.2015 року між сторонами укладено договір оренди строком на 11 місяців, починаючи з 01.05.2015 року по 01.04.2016 року. Відповідачем при укладенні договору було внесено страховий депозит на підставі п. 5.5 договору в сумі 27600,00 грн., який мав бути повернутий після звільнення житлового приміщення. 01.12.2015 року відповідачем в порушення вимог п. 7.12 договору повідомлено позивача телефонним зв"язком про бажання в односторонньому порядку розірвати договір оренди не пізніше 15.12.2015 року. Починаючи з 01.12.2015 року до дня подачі позову відповідачем жодного разу не було внесено орендної плати. Крім того, для відновлення свого порушеного права на вільне володіння житловим приміщенням позивач поніс додаткові витрати в сумі 8200,00 грн., оскільки у зв"язку зі зміною відповідачем замків 26.01.2016 року був змушений скористатись послугами служби з їх аварійного відкриття.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти позову з тих підстав, що строк, на який укладався договір оренди, є істотною умовою і регулюється положеннями ст.638 ЦК України та ст.284 ГК України. Згідно п. 4.1 договору строк його дії починається з 01.05.2014р. і закінчився 01.04.2015 року, будь-яких додаткових угод про продовження його дії між сторонами не укладалось, а тому зазначення дати « з 01.05.2014р.» не може вважатись помилкою.В подальшому після 01.04.2015 року проживання відповідача в раніше орендованій квартирі та користування машиномісцем грунтувалось на особистій, усній домовленості сторін. 01.12.2015 року відповідач повідомила позивача про намір припинити фактичні відносини щодо користування житловим приміщенням з 15.12.2015 року, після чого звільнила займане приміщення та залишила ключі від вхідних дверей у служби охорони.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Згідно ч. 3 ст. 815 ЦК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму.

Частиною 3 ст. 820 ЦК України передбачено, що наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла.

01.05.2015 року між ФОП ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладено договір оренди, за умовами п. 3.1 якого наймодавець передав, а наймач прийняв у строкове, платне користування житлове приміщення - квартиру АДРЕСА_1, машиномісце - паркувальне машиномісце АДРЕСА_2, а також меблі, обладнання та інше майно, вказане в додатку №2 до договору (а.с. 9-18).

Строк оренди складав 11 місяців. Виконання відповідачем умов договору підтверджується Актом прийому-передачі до договору оренди від 01.05.2015р ( а.с.22), де стоїть підпис ОСОБА_1, підтверджуючий, що вона прийняла квартиру в оренду. Також тим, що згідно п.5.5. договору в день підписання договору вона сплатила страховий депозит в сумі 27600,00 грн., але не менше гривневого еквіваленту 1200 доларів США. Дані обставини сторонами не заперечувались, а тому доказуванню не підлягають. Крім того, доведений факт, що звільнила приміщення в грудні 2015р. Тобто умови договору відповідач виконувала, що дає підстави зробити висновок, що саме цим договором регулювались відносини між сторонами. Ці докази спростовують твердження представника відповідача про те, що взаємовідносини між сторонами даним договором оренди не регулювались.

Доказів про те, що відповідач орендувала приміщення, починаючи з 01.05.2014р, а не з 01.05.2015р., та сплачувала за оренду саме з 01.05.2014р. представником відповідача також не надано. А відтак, договір оренди від 01.05.2015р. діяв 11 місяців до 01.04.2016р.

Як встановлено в судовому засіданні, та не заперечувалось сторонами, відповідач 15 грудня 2015р., тобто до закінчення строку дії договору звільнила квартиру. Про те, що вона має намір звільнити квартиру вона повідомила представника позивача 01.12.2015р. даний факт сторонами визнаний.

Відповідно до п.7.12 договору оренди орендатор має право достроково в односторонньому порядку розірвати договір, повідомивши письмово або електронно орендодавця не пізніше ніж за 90 днів.

Отже, з 01.12.2015р. + 90 днів ( грудень 2015р., січень 2016р., лютий 2016р.) = 01.03.2016р., тобто договір не вважався розірваним до 01.03.2016р. і мав виконуватись по оплаті належним чином.

Згідно п. 5.1 договору оренди сума орендної плати за кожний повний календарний місяць користування квартирою і машиномісцем становить 27600,00 грн., але не менше гривневого еквіваленту 1200,00 доларів США згідно міжбанківського валютного курсу на дату сплати.

Згідно наданого представником позивача розрахунку заборгованість за три місяці складає 92 148,00 грн.: 1200 доларів США за грудень 2015р. за міжбанківським курсом валют на день оплати еквівалентно 28980,00 грн. + 1200 доларів США за січень 2016р. еквівалентно 30660 грн. + 1200 доларів США еквівалентно 32508,00 грн.

Разом з тим, суд з даної суми заборгованості відраховує страховий депозит в розмірі 27600,00 грн. Якщо в умовах договору визначено, що позивач мав повернути відповідачу страховий депозит при звільненні приміщення , тому ця страхова сума не мала входити в загальну суму заборгованості.

Пунктами 5.2, 5.5 договору передбачено, що за користування приміщенням і машиномісцем за кожний повний календарний місяць наймач сплачує наймодавцю платіж, зазначений в п. 5.1 договору, авансом до 1 числа оплачуваного календарного місяця, але не пізніше 5 числі оплачуваного календарного місяця. Наймач на підтвердження взятих на себе обов"язків за даним договором зобов"язаний в день підписання договору передати наймодавцю (його уповноваженому представнику, вказаному в розділі 10 договору) готівкою страховий депозит в розмірі 27600,00 грн., але не менше гривневого еквіваленту 1200,00 доларів США, згідно міжбанківського валютного курсу станом на день сплати. Страховий депозит в розмірі 27600,00 грн., але не менше гривневого еквівалента 1200,00 доларів США, повертається наймачу після звільнення приміщення і машиномісця наймачем, огляду приміщення, машиномісця і квартири в цілому наймодавцем, протягом 3 робочих днів після підписання сторонами акту прийому-передачі приміщення із оренди, за умови, що приміщення і машиномісце повернуті наймодавцю в належному стані, тобто в тому стані, в якому буди передані в оренду з урахуванням зносу (а.с. 12).

Сума заборгованості складає 64548,00 грн.( 92148,00 - 27600,00 = 64548,00).

Відповідно до п. 8.1 договору у випадку прострочення будь-яких платежів, передбачених даним договором, наймач сплачує на користь наймодавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення, а також у відповідності з положеннями ст. 625 ЦК України проценти за прострочення грошових зобов"язань в розмірі 36% річних (а.с. 16).

Відповідно до ст..1 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов»язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до офіційного сайту НБУ, починаючи з вересня 2015р. до квітня 2016р. облікован ставка НБУ була незмінною та становила 22% річних, відповідно подвійна ставка НБУ складала 44% річних.

Виходячи з суми заборгованості 64548,00 грн., відсотки у розмірі 36% річних складають 5729,74 грн. ( 64548х0,36х90:365=5729,74), а пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ згідно п.8.1 договору складає 7003,00 грн. ( 64548:100%х44:365х90=7003,00).

А тому відповідач повинна сплатити позивачу заборгованість в розмірі 77280,74 грн. ( 64548+5729,74+7003).

Що стосується вимог про стягнення витрат за послуги аварійного комісара та з надання юридичної допомоги, вони задоволенню не підлягають. Як вбачається з матеріалів справи, аварійне відкриття замка та заміна замка відбулась 26.01.2016р., більше ніж через місяць після фактичного звільнення приміщення, позивач або його представник знали, що ОСОБА_1 з сім»єю буде виїжджати з квартири, тому що письмово ще в грудні 2015р. висловили своє небажання розривати договір ( а.с.24-26), мали можливість перевірити наявність ключів та іншого майна, між тим, жодних претензій щодо пошкодження майна не висувають. Не доведено причинно-наслідковий зв»язок між виїздом відповідача та заміною більше ніж через місяць замка.

Стаття 79 ЦПК України визначає, що до витрат, пов»язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов»язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Як зазначено в ст. 42 ЦПК України повноваження адвоката як представника можуть також посвідчуватись ордером, дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, або договором.

У відповідності до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документом, що посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги, може бути, зокрема, договір про надання правової допомоги.

Стаття 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлює, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

В п. 48 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ №10 від 17.10.2014 р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов»язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Склад та розміри витрат, пов'язаних оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), розрахунок витрат.Таким чином, за відсутності доказів, вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 88 ЦПК України підлягають відшкодуванню понесені та документально підтверджені вимоги позивача про стягнення судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 772,81 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 625, 759, 762, 810, 815, 820 ЦК України, ст.ст. 8, 10, 15, 60, 88, 79, 84, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податку - НОМЕР_1) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_2, податковий номер - НОМЕР_2) заборгованість за договором оренди від 01.05.2015 року в сумі 64548,00 грн., заборгованість по процентам за прострочення грошових зобов»язань в розмірі 5729,74 грн., пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань в розмірі 7003,00 грн., а всього 77280,74 грн.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податку - НОМЕР_1) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_2, податковий номер - НОМЕР_2) судовий збір у розмірі 772,81 грн.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва.

Суддя Г. Б. Супрун