Справа №2-55/11
Провадження №2/442/3/2016
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 лютого 2016 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області
в складі головуючого судді: Дубеля Р.М.

при секретарі: Півала І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної злочином,-
встановив:
Позивач звернувся до суду з вказаним позовом (уточненим), в якому просить стягнути з відповідача в свою користь кошти у вигляді відшкодування завданої йому внаслідок злочину майнової шкоди у сумі 113 392, 46 грн., моральної шкоди у сумі 100 000 грн., 4 000 грн. витрат на правову допомогу адвоката, 2 236, 14 грн. витрат за проведення експертизи, а всього коштів на загальну суму 219 628, 6 грн., та вирішити питання справляння судового збору.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29.10.2004 року СВ Дрогобицького МРВ ГУМВСУ у Львівській області було порушено кримінальну справу відносно ОСОБА_3 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Досудовим слідством було встановлено, що ОСОБА_3 , 09.07.2003 року, близько 14 годин 30 хвилин, керуючи автомобілем марки «Део Ланос», на перехресті вулиць Бориславської та Данила Галицького в місті Дрогобичі, порушив Правила дорожнього руху України, внаслідок чого скоїв наїзд на ОСОБА_1 та спричинив йому середньої важкості тілесні ушкодження.

Постановою Дрогобицького міськрайонного суду (суддя Сушко П.В.) від 31.01.2005 року відносно ОСОБА_3 було застосовано Закон України «Про амністію» від 11.07.2003 року, а кримінальну справу №І-ІІ-05 відносно останнього за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, було провадженням закрито. Отже, ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, внаслідок якого позивачу було заподіяно фізичну, майнову та моральну шкоду, а кримінальну справу відносно ОСОБА_3 закрито з нереабілітуючих підстав.

При цьому, після скоєння ОСОБА_3 відносно позивача злочину, він неодноразово стаціонарно лікувався, як в умовах медичних закладів України, так і в Російській Федерації, а саме:

-з 11.07.2003 року по 22.07.2003 року - в нейрохірургічному відділі Дрогобицької МЛ №1 з діагнозом: закрита ЧМТ, струс головного мозку, забійна рана середньої третини лівої гомілки;

-з 27.11.2003 року по 11.12.2003 року - в 2-му нейрохірургічному відділенні Комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги м.Львова з діагнозом: післятравматичний церебральний арахноїдит з помірним гіпертсифістним синдромом, порушенням координації, гіпоталамічними пароксизмами;

-з 13.01.2004 року по 23.01.2004 року - в нейрохірургічному відділі Дрогобицької МЛ №1 з діагнозом: закрита ЧМТ, струс головного мозку, забій шийного відділу хребта, забій м`яких тканин обличчя;

-з 24.05.2005 року по 07.06.2005 року - в нейрохірургічному відділі Дрогобицької МЛ №1 з діагнозом: віддалені наслідки ЧМТ у вигляді антено-вегетативного синдрому, після травматичний арахноєдіт;

-з 01.08.2005 року по 19.08.2005 року в психоневрологічному відділенні військової частини №42304 м.Тверь Російської Федерації з діагнозом: посттравматичний церебральний арахноєдіт з явищами вегето-судинних порушень, помірно виражені емоційно-вольові порушення;

-з 20.09.2006 року по 29.09.2006 року в 2-му нейрохірургічному відділенні Комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги м.Львова з діагнозом: післятравматичний церебральний арахноїдит з помірним гіпертсифістним синдромом, порушенням координації, гіпоталамічними пароксизмами;

-з 18.04.2007 року по 30.04.2007 року в 2-му нейрохірургічному відділенні Комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги м.Львова з діагнозом: післятравматичний церебральний арахноїдит з помірним гіпертсифістним синдромом, порушенням координації, гіпоталамічними пароксизмами;

-з 18.01.2008 року по 29.01.2008 року в нейрохірургічному відділі Дрогобицької МЛ №1 з діагнозом: післятравматичний церебральний арахноєдіт, післятравматична енцефалопатія;

-з 26.07.2008 року по 13.08.2008 року в МЛПУЗ «Воронська районна лікарня» з діагнозом: наслідки ЧМТ в вигляді церебрального арахноєдіта з вираженим антено-невротичним синдромом.

Крім того, позивач систематично, в тому числі і по даний конкретний час, проходить амбулаторне лікування в умовах Дрогобицької міської лікарні №1.

За твердженнями позивача, за час стаціонарного та амбулаторного лікування в умовах медичних закладів на території України йому було призначено ряд лікарських засобів, які було придбано за його власні кошти, а всього згідно цін станом на 13.12.2013 року на загальну суму 3 689, 60 грн. За стаціонарне лікування в умовах Вороновської районної лікарні (Подольський район, Московської області, Російської Федерації) з 26.07.2008 року по 13.08.2008 року позивачем було сплачено готівкою 250 000 російських рублів, що згідно даних офіційного веб-сайту Національного банку України станом на 25.05.2015 року становить 105 962, 50 грн.

Крім того, позивачем було понесено додаткові витрати на проїзд залізнодорожнім транспортом до Вороновської районної лікарні та назад до місця проживання, а саме було придбано квитки на потяг №74 «Львів-Москва» для нього та його сина ОСОБА_4 , який його супроводжував, на загальну суму 595, 18 грн. (за 2 квитки) та відповідно на потяг №141 «Москва-Львів» на загальну суму 2 819, 80 російських рублів (за 2 квитки), що станом на 25.05.2015 року в еквіваленті на українську гривню становить 1 195, 18 грн., а всього на загальну суму 1 790, 36 грн.

Також, заподіяна позивачу майнова шкода полягає у знищенні його велосипеда «Мінск», яким він керував на час дорожньо-транспортної події, внаслідок чого зазначений велосипед не підлягав відновленню і більше не використовувався позивачем за цільовим призначенням. При цьому, вартість даного велосипеда станом на 13.12.2013 року складала 850 грн.

Внаслідок ДТП було пошкоджено і одежу та взуття (спортивні штани, шкіряні туфлі, бавовняна сорочка на короткий рукав) позивача, в яких він був на час ДТП, після чого вони прийшли в повну непридатність і більше не використовувались за цільовим призначенням. Вартість одежі та взуття станом на 13.12.2013 року складала 1 100 грн. (штани 400 грн., туфлі 585 грн., сорочка 115 грн.)

Загалом, як стверджує ОСОБА_1 , сума заподіяної йому внаслідок злочину майнової шкоди становить 113 392, 46 грн.

Також, позивач стверджує, що йому було заподіяно і моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього та у зв`язку із пошкодженням його майна. Заподіяну йому моральну шкоду оцінює в 100 000 грн.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Крамар Ю.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили позов задоволити в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання 10.02.2016 року не з`явився (в друге), будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, клопотання про відкладення справи не подав, участь уповноваженого представника не забезпечив. Даючи пояснення в попередніх судових засіданнях ОСОБА_2 позов визнав частково, а саме на суму 14 198 грн. - вартість ? ідеальної частини кв. АДРЕСА_1 та на суму 1 306, 64 грн. - грошові кошти, що знаходяться в Трускавецькому ВОБ на рахунку № НОМЕР_1 , 4714 (згідно даних Свідоцтв про право на спадщину згідно закону від 16.08.2007 року).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити частково з наступних підстав.
Відповідно до положень ст.ст.11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Тому власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а лише конкретно визначеним законом способом захисту свого права. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений гл. 3 зокрема ст. 16 ЦК України, а інші способи визначаються спеціальними законами, які регулюють конкретні цивільні правовідносини.

Матеріалами справи встановлено та не заперчується сторонами, що 29.10.2004 року СВ Дрогобицького МРВ ГУМВСУ у Львівській області було порушено кримінальну справу відносно ОСОБА_3 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Досудовим слідством було встановлено, що ОСОБА_3 , 09.07.2003 року, близько 14 годин 30 хвилин, керуючи автомобілем марки «Део Ланос», на перехресті вулиць Бориславської та Данила Галицького в місті Дрогобичі, порушив Правила дорожнього руху України, внаслідок чого скоїв наїзд на ОСОБА_1 та спричинив йому середньої важкості тілесні ушкодження.

Постановою Дрогобицького міськрайонного суду (суддя Сушко П.В.) від 31.01.2005 року відносно ОСОБА_3 було застосовано Закон України «Про амністію» від 11.07.2003 року, а кримінальну справу №І-ІІ-05 відносно останнього за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, було провадженням закрито. Отже, ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, внаслідок якого позивачу було заподіяно фізичну, майнову та моральну шкоду, а кримінальну справу відносно ОСОБА_3 закрито з нереабілітуючих підстав.

При цьому, після скоєння ОСОБА_3 відносно позивача злочину, останній неодноразово стаціонарно лікувався, як в умовах медичних закладів України, так і в Російській Федерації. Також, внаслідок ДТП було знищено велосипед позивача, його одежу та взуття. Отже, злочинними діями ОСОБА_3 позивачу ОСОБА_1 було заподіяно майнової шкоди, а також і моральної шкоди.

12.02.2007 року у ОСОБА_3 наступила смерть, а ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його спадкоємець - ОСОБА_5 і на даний час правонаступником ОСОБА_3 є його син ОСОБА_2 .

Відповідно до вимог п.п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової та моральної шкоди.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками є витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права.

Нормами ст.23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, а моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які особа зазнала у зв`язку із ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, які особа зазнала у зв`язку з пошкодженням її майна, відшкодовується грішми, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до ч.ч.2,5 названої статті, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до вимог ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується виною особою.

Відповідно до вимог ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

З вимог ст.1192 ЦК України, п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» за №4 від 01.03.2013 року вбачається, що коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи.

Згідно з нормою ч. 1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.

Пунктами 2, 3, 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року з подальшими змінами «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що відповідальність за шкоду, заподіяну особі і майну, покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки. Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа, або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Як вбачається із п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» за №6 від 27.03.1992 року, особи, які спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли неподільну шкоду взаємопов`язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими.

У відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Позивачем ОСОБА_1 було подано суду належні та допустимі письмові докази заподіяння йому майнової шкоди, а саме:

-довідку Дрогобицької міської лікарні №1 за №№718, 719, 720 від квітня 2008 року,

-перелік медикаментів, які долучено до супровідного листа Комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги м.Львова №4-05/1014 від 07.05.2008 року;

-витяг з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_1 №23734 із Комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги м.Львова;

-витяг із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_1 №03667 із Дрогобицької міської лікарні №1;

-медичний паспорт на ім`я ОСОБА_1 ;

-адвокатський запит від 15.11.2013 року на ім`я директора Міжсанаторної аптеки №325 міста Трускавця та інформація зазначеного аптечного закладу про ціни на медикаменти станом на 13.12.2013 року;

-довідка Вороновської районної лікарні №272 від 12.08.2008 року;

-проїзні документи від 25.07.2008 року та від 14.08.2008 року;

-товарні чеки від 13.12.2013 року.

Відповідачем зазначені докази жодним чином не спростовані, будь-яких письмових доказів суду не подано.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення в користь ОСОБА_1 113 392, 46 грн. майнової шкоди.

Одночасно, враховуючи обставини справи, перенесений ОСОБА_1 фізичний біль, характер й обсяг страждань, яких він зазнав у зв`язку із ДТП 09.07.2003 року, суд вважає, що розмір завданої ОСОБА_1 моральної шкоди повинен складати 50 000 грн.

Вказаний розмір є розумним, виваженим та справедливим відшкодуванням за завдану ОСОБА_1 моральну шкоду.

При цьому, суд бере до уваги, що згідно Свідоцтв про право на спадщину за законом від 16.08.2007 року спадкове майно складається із ? частини квартири АДРЕСА_1 , а також з грошових коштів в сумі 1 306, 64 грн., що знаходяться в Трускавецькому ВОБ на рахунку № НОМЕР_1 , 4714. Зазначена квартира в цілому складається з чотирьох житлових кімнат площею 50, 5 кв.м. та кухні, загальна площа квартири АДРЕСА_2 . Отже, ? ідеальна частина даної квартири складає 19, 7 кв.м.

Згідно висновку судової оціночно-будівельної експертизи №2490 від 03.04.2015 року дійсна (ринкова) вартість ? ідеальної частки квартири АДРЕСА_1 площею 19, 7 кв.м. на час проведення дослідження становить 387 617 грн., що перевищує загальний розмір заявлених позивачем збитків на суму 219 628, 6 грн.

Згідно вимог ч.1 ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину.

Отже, відповідач ОСОБА_2 , як спадкоємець та правонаступник ОСОБА_3 , несе перед ОСОБА_1 майнову відповідальність в межах вартості майна, одержаного в спадщину.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем при розгляді даної справи витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 696, 27 грн., витрати за проведення експертизи у розмірі 2 236, 14 грн., а також витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 4 000 грн. Так, витрати ОСОБА_1 на правову допомогу адвоката повністю підтверджуються договором про представництво інтересів та надання правової допомоги із адвокатом Крамар Ю.М. від 30.09.2013 року, додатком №1 до зазначеного договору від 30.09.2013 року, відповідно до якого позивачем реально оплачено адвокату Крамар Ю.М. гонорар в сумі 4 тис. грн., що також підтверджується і Актом виконаних робіт від 30.09.2013 року. Інших бухгалтерських чи грошових документів Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не вимагається. В судовому засіданні встановлено, що адвокат Крамар Ю.М. являється самозайнятою особою, не веде касової книги і не має розрахункового рахунку в установах банків. В той самий час, адвокатом Крамар Ю.М. затрачено значний час на надання позивачу правової допомоги, що відображено в Акті виконаних робіт від 30.09.2013 року.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 3, 11, 59, 60, 88 ЦПК України, ст.ст. 16, 526, 629, 759, 785 ЦК України, -

вирішив:
Позов задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 113 392, 46 грн. майнової шкоди та моральної шкоди в розмірі 50 000 грн., 2 236,14 грн. за проведення експертизи та 4 000 грн. витрат на правову допомогу, всього стягнути 169 628, 60 грн., в решті позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 1 696, 27 грн. судового збору в користь держави.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі в 10-ти денний строк апеляційної скарги.
Суддя Р.М. Дубель