Справа № 639/492/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2016 року Жовтневий районний суд м. Харкова

у складі: головуючого - судді Іванової І.В.,

за участю секретаря - Тущенко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на 7/18 частин домоволодіння в порядку спадкування за законом, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1, третя особа: П'ята Харківська державна нотаріальна контора про встановлення юридичного факту, визнання заяви недійсною, надання додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, суд-

Встановив:

24 листопада 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання за нею права власності на 7/18 частин домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті брата, ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач за первісним позовом ОСОБА_1 посилається на те, що вона є рідною сестрою ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року. До спадкового майна, яке залишилось після смерті її брата, ОСОБА_4, належить 7/18 частин житлового будинку з надвірними будівлями, розташованими за адресою: АДРЕСА_1, які брат успадкував після смерті батька, ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 р., подавши заяву про прийняття спадщинидо п'ятої Харківської державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини,але за життя не встиг юридично оформити свої спадкові права та не отримав свідоцтво про право власності на вказану частку. Вона як спадкоємець другої черги за законом спадщину після смерті свого брата, ОСОБА_4, прийняла, звернувшись у встановлений законодавством шестимісячний термін до п'ятої Харківської державної нотаріальної контори із відповідною заявою про прийняття спадщини. Заповіту після своєї смерті ОСОБА_4 не залишив. Спадкоємці першої черги за законом, що прийняли спадщину після ОСОБА_4, відсутні, оскільки єдиний син померлого, ОСОБА_3, відмовився від прийняття вказаної спадщини на користь своєї матері, колишньої дружини спадкодавця, ОСОБА_2, яка також подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини після ОСОБА_4 . Шлюб між спадкодавцем, ОСОБА_4 та ОСОБА_2, розірвано в 2006 році на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 25.09.2006 року у справі № 2-4017/06, що набрало законної сили. Отже враховуючи те, що колишня дружина спадкодавця ОСОБА_2 не належить до жодної черги спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_4, а єдиний спадкоємець першої черги за законом, син померлого, відмовився від прийняття спадщини, вона вважає, що є єдиною спадкоємицею другої черги за законом, що прийняла спадщину після смерті брата ОСОБА_4. Проте оформити право власності на спадщину в досудовому порядку вона не має можливості, оскільки в матеріалах спадкової справи, відкритої після смерті її брата, ОСОБА_4, зареєстровано заяву від його колишньої дружини, ОСОБА_2, про прийняття спадщини. Крім того спадкодавець за життя не встиг юридично не оформити свої спадкові права після смерті батька та не отримав свідоцтво про право власності на вказану частку житлового будинку. Враховуючи наведене, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, зв'язку з чим вона була змушена звернутися до суду з даним позовом.

19 січня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання заяви про відмову від спадщини недійсною.

24 березня 2016 року позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 уточнив свої позовні вимоги та просив суд встановити юридичний факт про те, що ОСОБА_2 не є спадкоємицею першої черги після ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року, визнати його заяву про відмову від спадщини на користь ОСОБА_2 недійсною та надати йому додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після батька, ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 посилається на те, ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер його батько, ОСОБА_4. Заповіту батько не залишив. Отже він є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька, ОСОБА_4. 11.06.2015 року він звернувся у встановлений законодавством шестимісячний термін до п'ятої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, після смерті батька, ОСОБА_4. Аналогічну заяву подала його мати, ОСОБА_2. 12.09.2015 року він відмовився від своєї частки спадщини після смерті батька, ОСОБА_4, на користь матері, ОСОБА_2, подавши відповідну заяву до п'ятої Харківської державної нотаріальної контори. Позивач за зустрічним позовом зазначає, що заява про відмову від спадщини після смерті батька, ОСОБА_4, була написана ним під впливом помилки та обману, а отже може бути визнана судом недійсною на підставі ст. ст. 229, 230 ЦК України, оскільки його батьки, ОСОБА_4 та ОСОБА_2, приховували від нього факт їхнього розлучення, рішення суду про розірвання шлюбу між батьками він ніколи не бачив. На час здійснення відмови від прийняття спадщини ОСОБА_3 не був обізнаний про факт розірвання шлюбу між батьками. Про розірвання шлюбу між батьками йому стало відомо лише в грудні 2015 р., коли він отримав позовну заяву у даній справі. Враховуючи те, що шестимісячний строк для відкликання заяви про відмову від спадщини сплив, він був змушений звернутися до суду з даним позовом.

У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала в повному обсязі, просила такі задовольнити, та надала пояснення відповідні вищенаведеному.

Проти зустрічного позову ОСОБА_3 заперечувала, просила визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на 7/18частин житлового будинку за № 20 з надвірними будівлями, розташованого по АДРЕСА_1 та складаються з: житлового будинку літ. «А-1» з надвірними будівлями, житловою площею 33,7 кв.м., загальною площею 57,1 кв.м., та надвірні будівлі: літня кухня літ. «Б», погреб літ. «Г», вбиральня літ. «Ж», душ літ. «З», огорожа №1-3, в порядку спадкування за законом після смерті брата, ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року, який успадкував зазначену частину після смерті батька, ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 року, та стягнути судові витрати з відповідачів у справі.

Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним) ОСОБА_3та його представник первісний позов не визнали, проти позовних вимог ОСОБА_1 заперечували в повному обсязі, підтримали зустрічний позов, просили його задовольнити в повному обсязі, а саме: встановити юридичний факт про те, що ОСОБА_2. не є спадкоємицею першої черги після ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року, визнати заяву ОСОБА_3 про відмову від спадщини на користь ОСОБА_2 недійсною, надати ОСОБА_3 додатковий строк тривалістю один місяць для подачі заяви про прийняття спадщини після батька, ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Відповідач за первісним та зустрічним позовом ОСОБА_2 первісний позов ОСОБА_1 не визнала, проти позовних вимог за первісним позовом заперечувала в повному обсязі, визнала позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_3.

Представник третьої особи за зустрічним позовом - П'ятої Харківської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, надав заяву з проханням розглядати справи за його відсутністю. (а.с.182 том 1)

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, доводи, якими кожен з них обґрунтовував свої вимоги та заперечення, допитавши свідків з обох сторін, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлені наступні факти та правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6, є батьками позивача за первісним позовом, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_1 серія НОМЕР_2, свідоцтвом про народження ОСОБА_4 серія НОМЕР_4 (а.с. 14-15 том 1).

Отже ОСОБА_4 є рідним братом позивача за первісним позовом, ОСОБА_1.

ОСОБА_4 є батьком позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_3 серія НОМЕР_3 (а.с. 169 том 1).

Домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, належало на праві власності батькові позивача за первісним позовом, ОСОБА_5, наступним чином: ? частка домоволодіння - на підставі Договору дарування від 20.07.1956 р., посвідченого нотаріусом дев'ятої Харківської державної нотаріальної контори Мірошніченко Б.А. 20.07.1956 р. за реєстр. № 2-2170, зареєстрованого в Бюро технічної інвентаризації 20.07.1956 р., інвентаризаційний номер 14293, за реєстр. № 943.10; ? частка домоволодіння - на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого п'ятою Харківською державною нотаріальною конторою 21.02.2001 р. за реєстр. № 5-87, зареєстрованого у Комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 28.02.2001 р. за реєстр. № 943 (а.с. 16,17 том 1).

Свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_5 від ІНФОРМАЦІЯ_4 р. підтверджується, що ОСОБА_5, помер ІНФОРМАЦІЯ_4 р. (а.с. 18 том 1).

Відповідно до Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року та абзацу 3 п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування у разі відкриття спадщини до набрання чинності Цивільного кодексу України 2003 року /до 1 січня 2004 року/ застосовується чинне на той час законодавство , зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини , кола спадкоємців за законом тощо.

Отже , враховуючи те, що спадщина після смерті ОСОБА_5 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_4 року , то процедура прийняття спадкоємцями цієї спадщини регулюється нормами ЦК УРСР.

Згідно ст. 548, 549, 529 ЦК УРСР у редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Після смерті ОСОБА_5 право власності на вищевказане домоволодіння набули його спадкоємці: донька, ОСОБА_1, син, ОСОБА_4, та дружина, ОСОБА_6, в наступних частках:

2/9 частки будинку успадкувала на підставі ст. 535 ЦК УРСР як обов'язкову частку дружина померлого, ОСОБА_6, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом , виданим 30.05.2014 р. П'ятою Харківською державною нотаріальною конторою, за реєстровим № 4-318 (а.с. 158 том.1);

7/18 частки будинку успадкувала за заповітом донька померлого, позивач за первісним позовом ОСОБА_1, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим 30.05.2014 р. П'ятою Харківською державною нотаріальною конторою, за реєстровим № 4-320, (а.с. 19 том 1);

7/18 частки будинку успадкував за заповітом син померлого, ОСОБА_4, який спадщину після смерті батька прийняв на підставі ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР, подавши заяву П'ятій Харківській державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини про прийняття спадщини, але юридично не оформив своїх спадкових прав, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 212/2003, відкритої після смерті ОСОБА_5 (а.с. 104 том 1 ).

Відповідно до Договору дарування від 11.06.2014 р., посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Машковою С.Л., за реєстр. № 2164, ОСОБА_6 11.06.2014 р. подарувала позивачці за первісним позовом, ОСОБА_1, 2/9 частини вищевказаного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 21 том 1).

Свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_6 від 24.11.2014 р. підтверджується, що ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 р. (а.с. 26 том 1).

Таким чином, після смерті батьків, позивачу за первісним позовом ОСОБА_1, належить на праві власності 11/18 частин житлового будинку з надвірними будівлями (2/9 частини за Договором дарування та 7/18 частин на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом) розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_7 від 17.07.2015 р. підтверджується, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 р. (а.с. 27 том 1).

З матеріалів спадкової справи № 369/2015, копію якої отримано від П'ятої Харківської державної нотаріальної контори на запит суду, вбачається, що після ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 р. була заведена спадкова справа № 369/2015. Із заявою про прийняття спадщини звертались позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2. Інших заяв про прийняття спадщини не надходило. Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 12.09.2015 р. подав заяву про відмову від спадщини на користь ОСОБА_2. Інших заяв про відмову від прийняття спадщини не надходило. Свідоцтва про право на спадщину нікому не видавались.

Спадкове майно після ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 р., складається з 7/18 частин житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. Вказану частку домоволодіння ОСОБА_4 успадкував після смерті батька, ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 року, подавши заяву П'ятій Харківській державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини про прийняття спадщини, але юридично не оформив своїх спадкових прав, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 212/2003, відкритої після смерті ОСОБА_5 (а.с. 104 том 1 ).

Відповідно до роз'яснень, викладених в листах П'ятої Харківської державної нотаріальної контори від 17.11.2015 р. та від 17.12.2015 р. (а.с. 32, 171 том 1), позивачу за первісним позовом ОСОБА_1 та відповідачу ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 р., у зв'язку з тим, що вони належать до різних черг спадкоємців за законом та між ними існує спір про право на спадкове майно.

Згідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як по зверненню фізичної чи юридичної особи, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно зі ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця і той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст.1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Частинами 1, 3 ст. 61 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом за заявою представника позивача за первісним позовом були витребувані в Жовтневому районному суді м. Харкова та оглянуті в судовому засіданні матеріали цивільної справи № 2-4017/06 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 25.09.2006 року у цивільній справі № 2-4017/06 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано. Вказане рішення набрало законної сили та не оскаржено сторонами. В матеріалах цивільної справи № 2-4017/06 міститься також оригінал свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, серія НОМЕР_8.

Відповідно до ст. 114 Сімейного кодексу України, що набрав чинності 01.01.2004 р., у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Отже шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 є припиненим з дати набрання законної сили рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 25.09.2006 року у цивільній справі № 2-4017/06.

Вищевказаним судовим рішенням встановлено, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами, ОСОБА_4 та ОСОБА_2, припинені з 1992 року, з того ж часу вони проживають окремо за різними адресами, не спілкуються та не бачили один одного з 1992 року, спільного бюджету не мають. Від шлюбу мають, на час розгляду справи, повнолітнього сина.

При розгляді даної справи позивачем за первісним позовом, позивачем за зустрічним позовом та відповідачем ОСОБА_2 визнано, що відповідачка ОСОБА_2 не є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 р.

Отже на підставі ст. 61 ЦПК України наведені фактичні обставини не підлягають доказуванню та встановленню судом при розгляді даної справи.

За п.3 ч.1 ст.3 ЦК України, одним із принципів цивільних правовідносин є свобода договору, яка полягає у вільному волевиявленні сторін щодо суті та змісту договору, ніхто не може бути примушений до вчинення цивільних правочинів проти їх волі.

Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

Статтею 1274 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом. Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Як вбачається із змісту оскаржуваної позивачем за зустрічним позовом заяви про відмову від спадщини (а.с. 65 том 1 ), при укладенні ним даної заяви його волевиявлення було добровільним, обґрунтовано обдуманим, зробленим без будь-якого тиску чи примусу з будь-яких підстав. Він цілком розумів всі правові наслідки підпису цієї заяви, діяв на власний розсуд та розумів суть даного правочину.

Позивачу за зустрічним позовом нотаріусом було роз'яснено, що згідно ст. 1269 ЦК України ця заява може бути відкликана протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини, тобто 6-ти місяців з дня відкриття спадщини.

За ч.1 ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Згідно роз'яснень, викладених у п.20 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

При цьому як вказує Верховний суд України норми статті 230 ЦК України не застосовуються щодо односторонніх правочинів, яким є оскаржена позивачем за зустрічним позовом заява про відмову від спадщини.

Частиною 1 статті 229 ЦК України встановлено правові наслідки правочину, який вчинено під впливом помилки, відповідно до якої, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Враховуючи зміст правових норм ст.ст. 229, 230 ЦК України, підставою визнання правочину недійсним може бути або обман, або помилка.

Обставини введення в оману позивача за зустрічним позовом при укладанні та підписанні ним заяви про відмову від спадщини, наявність умислу в діях відповідача і сам факт обману у судовому засіданні позивачем за зустрічним позовом не доведені, пояснення свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 , які були допитані судом за клопотанням позивача за зустрічним позовом, суд оцінює критично, оскільки обставини, викладені свідками з боку позивача за зустрічним позовом суперечать фактам, встановленим рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 25.09.2006 року у цивільній справі № 2-4017/06 та спростовують одні одних.

Крім того така позиція позивача за зустрічним позовом спростовується і показами свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, допитаних судом за клопотанням позивача за первісним позовом, які підтвердили, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з 1992 року проживали окремо один від одного за різними адресами. Син, ОСОБА_4, ОСОБА_3, з 1992 року проживав разом з матір'ю, окремо від батька, з яким не спілкувався та зв'язок не підтримував. Пояснення цих свідків не суперечать іншим доказам у справі , а саме рішенню Жовтневого районного суду м. Харкова від 25.09.2006 року.

Оглядом будинкової книги встановлено, що ОСОБА_4, померлий ІНФОРМАЦІЯ_3 р., був зареєстрований та фактично проживав з 10.10.1969 р. до дня смерті за адресою: АДРЕСА_1 разом із рідною сестрою, позивачем за первісним позовом, ОСОБА_1. (а.с. 39-51 том 1)

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрована та фактично проживає з 26.02.1977 р. по теперішній час за адресою: АДРЕСА_2. Позивач за зустрічним позовом, ОСОБА_3, зареєстрований та фактично проживає разом зі своєю матір'ю, відповідачем ОСОБА_2, з 01.09.2003 року по теперішній час, за адресою: АДРЕСА_2. (а.с. 81-82,168 том. 1 )

Позивачем за зустрічним позовом також не доведено, що оскаржена заява була складена та підписана ним під впливом помилки щодо обставин, які мають істотне значення: природи правочину, прав та обов'язків сторін тощо.

Оцінивши надані докази, доводи сторін, суд приходить до висновку, що доказування з боку позивача за зустрічним позовом ґрунтується лише на поясненнях та її оцінці подій, тобто ґрунтується на припущеннях.

Разом з тим, ч. 4 ст. 60 ЦПК України чітко визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно роз'яснень, викладених у п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають.

Таким чином, враховуючи, що позивач за зустрічним позовом не надав суду доказів на підтвердження своїх вимог про визнання заяви про відмову від спадщини на користь ОСОБА_2 недійсною, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 слід відмовити в повному обсязі.

Враховуючи наведене суд вважає, що у справі наявні всі правові підстави для задоволення позовних вимог за первісним позовом ОСОБА_1, яка є єдиним спадкоємцем за законом другої черги, яка прийняла спадщину після смерті рідного брата, ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3, 10, 11, 15, 60,61, 209, 212-215, 218ЦПК України,

Вирішив:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 7/18 частин житлового будинку за АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті брата ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року , який успадкував зазначену частину після смерті батька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

У задоволені зустрічного позову ОСОБА_3 - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області протягом 10 днів з дня проголошення, особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Іванова І.В.