Справа № 352/1974/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1184/2016
Головуючий у 1 інстанції Дузінкевич І.М.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Меленко О.Є.

суддів Горейко М.Д., Девляшевського В.А.

секретаря Мельник О.В.

з участю представників сторін: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна (спільної сумісної власності) та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання права власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Тисменицького районного суду від 19 квітня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

В жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_5 про поділ майна (спільної сумісної власності), посилаючись на те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу сторонами було набуто земельну ділянку та розпочато будівництво житлового будинку, за спільні кошти придбано автомобіль . У зв'язку з тим, що в добровільному порядку сторони не можуть дійти згоди щодо поділу майна, то ОСОБА_4 просила ухвалити рішення, яким здійснити поділ майна, згідно вимог її позовної заяви.

В листопаді 2015 року ОСОБА_5 подав зустрічний позов. Свої вимоги обґрунтував тим, що спірна земельна ділянка площею 0,09 га для житлового будівництва, була набута ним в порядку приватизації, і є особистим майном, а тому не підлягає поділу між подружжям. На вказаній земельній ділянці розпочато житлове будівництво, яким займалися його батьки, придбавали всі необхідні будівельні матеріали за свої особисті кошти і на даний час є тільки фундамент. Позивач жодної участі у будівництві не брала, а відтак жодних прав на будівельні матеріали немає. Що стосується автомобіля, то такий було придбано в шлюбі, однак пізніше продано матері ОСОБА_6, і за виручені кошти придбано ряд рухомого майна, яке знаходиться в позивача. Крім того позивачу було передано 28 000 грн. особистих коштів для оплати її навчання. У звязку з цим, ОСОБА_5 просив визнати за ним право особистої власності на будівельні матеріали у вигляді фундаменту, що знаходиться по вул. Бандери №1 в с. Старий Лисець Тисменицького району Івано-Франківської області та стягнути з ОСОБА_4 в рахунок перевищення її частки в спільному майні подружжя 8850 грн., у власності останньої залишити компютер, телевізійну антену, тумбочку під телевізор, ламінат, праску, порохотяг, газову плиту, телевізор, компютерний стіл. Вирішити питання судових витрат.

Рішенням Тисменицького районного суду від 19 квітня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Виділено ОСОБА_4 у власність ? частку незавершеного будівництвом житлового будинку готовністю 6% (будівельні матеріали) по вул. Бандери, №1 (колишня вул. Г. Хоткевича №1) в с. Старий Лисець Тисменицького району Івано-Франківської області. Інвентарною вартістю 67289 грн., що знаходиться на земельній ділянці площею 0,09 га для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:002:2034.

Визнано за ОСОБА_4, право власності на 1/2 частку незавершеного будівництва житлового будинку готовністю 6% (будівельні матеріали) по вул. Бандери №1 (колишня вул. Г.Хоткевича №1) в с. Старий Лисець Тисменицького району Івано-Франківської області, інвентарною вартістю 67289 грн., що знаходиться на земельній ділянці площею 0,09 га для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:002:2034.

Припинено право власності ОСОБА_5 на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,09 га для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Бандери №1 (колишня вул. Г.Хоткевича №1) в с. Старий Лисець Тисменицького району Івано-Франківської області, кадастровий номер :01:002:2034.

Виділено ОСОБА_4 у власність 1/2 частку земельної ділянки площею 0,09 га для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Бандери №1 (колишня вул. Г.Хоткевича №1) в с. Старий Лисець Тисменицького району Івано-Франківської області, кадастровий номер :01:002:2034.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,09 га для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Бандери №1 (колишня вул. Г.Хоткевича №1) в с. Старий Лисець Тисменицького району Івано-Франківської області, кадастровий номер :01:002:2034.

Стягнуто з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_4, 42054 грн. 50 коп. компенсації вартості автомобіля марки ВАЗ 210994-20, реєстраційний номер АТ8503, номер кузова НОМЕР_1.

Виділено ОСОБА_5 у власність 1/2 частку незавершеного будівництва житлового будинку готовністю 6% (будівельні матеріали) по вул. Бандери №1 (колишня вул. Г.Хоткевича №1) в с. Старий Лисець Тисменицького району Івано-Франківської області, інвентарною вартістю 67289 грн. , що знаходиться на земельній ділянці площею 0,09 га для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:002:2034.

Визнано за ОСОБА_5, право власності на 1/2 частку незавершеного будівництва житлового будинку готовністю 6% (будівельні матеріали) по вул. Бандери №1 (колишня вул. Г.Хоткевича №1) в с. Старий Лисець Тисменицького району Івано-Франківської області, інвентарною вартістю 67289 грн., що знаходиться на земельній ділянці площею 0,09 га для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:002:2034.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1032,20 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 в користь держави судовий збір у розмірі 736,89 грн.

На дане рішення ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що земельна ділянка, на якій знаходиться фундамент незавершеного будівництвом житлового будинку, не підлягає поділу між подружжям, оскільки є особистою власністю ОСОБА_5 - була виділена йому із земель запасу сільської ради та приватизована ним. Що стосується поділу між подружжям будівельних матеріалів, то такі придбавалися свідком ОСОБА_6 за її особисті кошти, що підтверджується відповідними документами.

Також апелянт зазначає, що будь якої технічної документації ні позивачем, ні її представником не надано, а сам технічний паспорт в якому необґрунтовано та неправомірно вказано про нібито наявність незавершеного будівництва не може вважатися доказом наявності незавершеного будівництва і як наслідок сума інвентаризаційної вартості вказана в ньому є безпідставною.

Крім того, апелянт вказує, що суд безпідставно визнав право власності на об'єкт незавершеного будівництва, оскільки до здійснення відповідної державної реєстрації в реєстрі прав на нерухоме майно, фундамент як об'єкт незавершеного будівництва житлового будинку не може розглядатися як об'єкт в розумінні ст.179 ЦК України.

Також ОСОБА_5 вказує, що судом безпідставно взято до уваги висновок експертного дослідження №09/18-1 від 22.01.2016 року про середню ринкову вартість автомобіля, оскільки при складанні такого через три місяці після відчуження транспортного засобу іншій особі, експертом не здійснювалося огляду автомобіля, не фотографувалося, та не бралося до уваги всіх наявних дефектів та поломок, а вказано про вартість яка виходить з середньостатистичного нормального, технічного, експлуатаційного та укомплектованого стану, без пошкоджень і суттєвих дефектів.

Не погоджується також апелянт і щодо стягнення з нього суми судового збору до державного бюджету, та відмови суду у стягненні з ОСОБА_4 коштів за спільно придбане майно.

З цих підстав, рішення суду першої інстанції, апелянт просив скасувати, та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_7 відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_5 задовольнити.

В судовому засіданні представник ОСОБА_5 вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_7 доводів скарги не визнав, посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення даним вимогам не відповідає, оскільки вирішуючи спір між подружжям про майно, суд першої інстанції не в повній мірі дослідив обсяг спільно нажитого майна та не зясовував походження коштів, що витрачалися сторонами на його придбання, а отже - і правового статусу майна, що стало обєктом спору.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з 28.09.2006 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано в судовому порядку 17.08.2015 року (а.с. 7).

Задовольняючи частково позов ОСОБА_4 суд першої інстанції виходив з того, що об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а отже і предметом спору є: незавершене будівництво житлового будинку по вул. С. Бандери,1 в с. Старий Лисець Тисменицького району Івано-Франківської області, земельна ділянка за вказаною адресою, автомобіль марки ВАЗ 210994- 20,д.н.з АТ8503 та ряд речей побутового вжитку, грошові кошти.

Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу).

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст. 70 СК України).

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.23 Постанови № 11від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Законом України від 11 січня 2011 р. N 2913-VI «Про внесення зміни до статті 61 Сімейного кодексу України щодо об'єктів права спільної сумісної власності подружжя», який набрав чинності 8 лютого 2011 р, статтю 61 СК України було доповнено частиною п'ятою такого змісту: «Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації».

Однак Законом від 17 травня 2012 р. N 4766-VI «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка» режим майна подружжя, набутого внаслідок приватизації знову змінено. Відповідно до пунктів 4, 5 ч. 1 ст. 57 СК житло та земельна ділянка, набуті за час шлюбу внаслідок приватизації, є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Відповідно частину 5 ст. 61 СК виключено.

Згідно з ч.ч.1, 4 ст.2 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України «Про міжнародне приватне право». Закон, який встановлює нові обовязки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, немає зворотньої дії в часі.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Старолисецької сільської ради від 06 березня 2008 року (а.с.13) відповідачу надано дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки площею 0,09 га по вул. Г.Хоткевича -1 в с. Старий Лисець, для індивідуального житлового будинку, господарських будівель і споруд. В подальшому ним виготовлено техдокументацію на земельну ділянку (а.с.9-20).

04.12.2013р. реєстраційною службою Тисменицького районного управління юстиції Івано-Франківської області ОСОБА_5 видано свідоцтво про право власності на земельну ділянку за кадастровим номером :01:002:2034 про що свідчать оглянуті судом матеріали реєстраційної справи та інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.12.2015р. та свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 04.12.2013р. (а.с.57-58, 69-70).

Таким чином, земельна ділянка площею 0,09 га по вул. Бандери, 1 (колишня ОСОБА_8, 1) в с. Старий Лисець Тисменицького району Івано-Франківської області, не може бути об'єктом спільної сумісної власності подружжя, та підлягає виключенню з поділу, оскільки така хоч і набута ОСОБА_5 в період шлюбу однак одержана ним одноосібно, як частка із земельного фонду, відповідно до норм безоплатної приватизації земельних ділянок.

Що стосується доводів та вимог ОСОБА_4 про поділ незавершеного будівництвом житлового будинку, слід зазначити наступне.

Так, з копії технічного паспорта, що міститься в матеріалах справи вбачається, що незавершений будівництвом житловий будинок, знаходиться на вищевказаній земельній ділянці вул. ОСОБА_8 -1 в с. Старий Лисець Тисменицького району Івано-Франківської області. Ступінь готовності складає 6%, вартість 67289 грн. Саме на зазначений документ, як на підставу своїх вимог стосовно визнання за нею права власності на земельну ділянку та обєкт незавершеного будівництва посилалася ОСОБА_4 при зверненні до суду.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації з моменту прийняття його до експлуатації, а в разі, коли право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації з моменту державної реєстрації.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Виходячи зі змісту ч. ч. 1 та 2 ст. 331 ЦК України, ч. 1 ст. 182 ЦК України та п. 8 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно право власності на новостворене нерухоме майно виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва об'єкта нерухомості, введення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності.

Отже, до прийняття об'єкта новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на цей об'єкт не виникає.

До виникнення права власності на новозбудоване нерухоме майно право власності існує лише на матеріали, обладнання та інше майно, що було використано в процесі будівництва (ч. 3 ст. 331 ЦК України).

Крім цього, відповідно до приписів ч. 2 ст. 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно з заявою представника ОСОБА_5, розпочате на спірній земельній ділянці будівництво є самочинним, оскільки органами місцевого самоврядування дозволу на таке не надавалося, проектно-технічної документації ОСОБА_5 не виготовляв.

Зазначеної обставини сторона позивача ОСОБА_4 не спростовує.

Крім цього, відповідно до інформації Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-будівельного господарства України від 24.02.2016 року ( а.с. 119), технічний паспорт ( на який посилалася ОСОБА_4В.) виготовлено з порушенням вимог нормативно-правових актів з технічної інвентаризації.

Зважаючи на це, сам факт знаходження на спірній земельній ділянці будівельних матеріалів ( у вигляді фундаменту), не змінює правового статусу спірної земельної ділянки та не переводить її в режим спільної сумісної власності.

Стосовно будівельних матеріалів (у вигляді фундаменту), то такі не можуть розглядатися як незавершений будівництвом житловий будинок, з огляду на самочинну забудову, а отже підлягають поділу саме як будівельні матеріали, сукупною вартістю 67289 грн.

При цьому суд враховує, що на даний час будівельні матеріали, які підлягають поділу вже нерозривно повязані з земельною ділянкою ОСОБА_5 і у випадку поділу в натурі, а отже-виокремлення їх частини, цільове призначення частини цих матеріалів може бути втрачено, що призведе до зниження вартості. У звязку з цим, колегія суддів вважає за доцільне виділити в натурі будівельні матеріали ОСОБА_5 з виплатою компенсації ( половини вартості -33644,50 грн.) ОСОБА_4

Що стосується, вимоги про поділ транспортного засобу автомобіля марки ВАЗ 210994-20, 2007 року випуску, реєстраційний номер АТ8503, номер кузова НОМЕР_1, то суд першої інстанції, прийшов до обґрунтованого висновку, про право ОСОБА_4 на грошову компенсацію ? частки вартості автомобіля, який було відчужено ОСОБА_5 після припинення шлюбу.

Разом з тим, вирішуючи питання про розмір грошової компенсації, суд першої інстанції помилково взяв за основу висновок експертного дослідження ідентичного автомобіля ( а.с. 82)- з визначенням середньої ринкової ціни, в той час, як в матеріалах справи наявний висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 136 від 29.02.2016 року ( а.с. 95) саме автомобіля ВАЗ 210994-20, реєстраційний номер АТ8503, номер кузова НОМЕР_1, який належав сторонам.

Стосовно вимог ОСОБА_5 в частині стягнення коштів з ОСОБА_4 за спільно придбане майно (побутові речі), то суд першої інстанціх прийшов до обгрунтованого висновку про те, що такі не підлягають до задоволення, оскільки ні наявність самих речей ні їх вартість не підтверджені жодними доказами у відповідності до ст. 59,60 ЦПК України.

Постянення з свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_6 в цій частині оцінені судом у відповідності до ст.212 ЦПК України- в сукупності з іншими доказами по справі.

За таких обставин, розглянувши справу в межах позовної заяви та в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 було ухвалено з порушенням вимог матеріального права, а тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті спору в цій частині.

Колегія суддів не може також погодитися з стягненням з ОСОБА_5 на користь держави судового збору, оскільки судовий збір вже сплачено обома сторонами при зверненні з первинним та зустрічним позовами.

На підставі вищенаведеного та ст.ст. 57, 60 СК України, ст. 376 ЦК України, керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Тисменицького районного суду від 19 квітня 2016 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та стягнення з ОСОБА_5 судового збору скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_4 33644,50 грн компенсації вартості будівельних матеріалів.

Стягнути з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_4 37815 грн. компенсації вартості автомобіля марки ВАЗ 210994-20, реєстраційний номер АТ8503, номер кузова НОМЕР_1.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на будівельні матеріали, які знаходять на земельній ділянці по вул.Бандери,1 в с. Старий Лисець, Тисменицького району, Івано-Франківської області, загальною вартістю 67289 грн.

В решті вимог ОСОБА_4 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 714 грн. 30 коп. сплаченого судового збору.

В решті рішення Тисменицького районного суду від 19 квітня 2016 року залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили

Головуючий О.Є. Меленко

Судді: М.Д. Горейко

ОСОБА_10