Ухвала

іменем україни

30 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ВисоцькоїВ.С., Колодійчука В.М., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Одеської області від 17 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 24 квітня 2008 року відкрите акціонерне товариство «Сведбанк» (далі - ВАТ «Сведбанк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк»), і ОСОБА_4 уклали кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 67 590 доларів США для придбання нерухомості - квартири АДРЕСА_1, з кінцевим терміном повернення до 24 квітня 2023 року. З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань між цими ж особами 24 квітня 2008 року було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого відповідач передала в іпотеку банку вказану вище квартиру. 25 травня 2012 року ПАТ «Сведбанк» уклало з публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») договір купівлі-продажу прав вимоги, зокрема, за кредитним та іпотечним договорами від 24 квітня 2008 року, укладеними між ВАТ «Сведбанк» і ОСОБА_4 15 червня 2012 року ПАТ «Дельта Банк» і ПАТ «Альфа Банк» уклали договір купівлі-продажу прав вимоги, зокрема, за кредитним та іпотечним договорами від 24 квітня 2008 року, укладеними між ВАТ «Сведбанк» і ОСОБА_4

Оскільки позичальник належним чином не виконала свої кредитні зобов'язання, ПАТ «Альфа-Банк» просило звернути стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 17 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, що складається з двох житлових кімнат, загальною площею 43,6 кв. м., житловою площею 30,1 кв. м, яка належить іпотекодавцю на праві приватної власності, на користь ПАТ «Альфа-банка» у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 24 квітня 2008 року, яка станом на 01 жовтня 2013 року становить 463 979,10 грн. та складається із заборгованості: за кредитом - 452 823, 91 грн.; зі сплати відсотків - 9 983,18 грн.; пені - 1 172,01 грн., шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження» з початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності - незалежним експертом на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 24 квітня 2008 року ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», і ОСОБА_4 уклали кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 67 590 доларів США для придбання нерухомості - квартири АДРЕСА_1, з кінцевим терміном повернення до 24 квітня 2023 року.

З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань між ВАТ «Сведбанк» і ОСОБА_4 24 квітня 2008 року було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого відповідач передала в іпотеку банку вказану вище квартиру.

25 травня 2012 року ПАТ «Сведбанк» уклало з ПАТ «Дельта Банк» договір купівлі-продажу права вимоги, зокрема, за кредитним та іпотечним договорами від 24 квітня 2008 року, укладеними між ВАТ «Сведбанк» і ОСОБА_4

15 червня 2012 року ПАТ «Дельта Банк» і ПАТ «Альфа Банк» уклали договір купівлі-продажу права вимоги, зокрема, за кредитним та іпотечним договорами від 24 квітня 2008 року, укладеними між ВАТ «Сведбанк» і ОСОБА_4

Оскільки позичальник порушила умови кредитного договору у неї утворилася заборгованість перед банком, яка станом на 01 жовтня 2013 року становить 463 979,10 грн. та складається із заборгованості: за кредитом - 452 823, 91 грн., зі сплати відсотків - 9 983,18 грн., пені - 1 172,01 грн.

Досудову вимогу банка про сплату заборгованості відповідачем залишено без задоволення.

Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статями 33 та 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до умов іпотечного договору іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов'язання (п. 11 іпотечного договору).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд, відповідно до норм статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, дійшов вірного висновку, що позичальником порушено умови кредитного договору, а тому банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки.

Встановлено, що апеляційний суд, всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про задоволення позову.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів щодо наявності договору про відступлення вимоги та на правильність висновків апеляційного суду не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 17 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

І.М. Фаловська