УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Маляренка А.В., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 28 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати за нею право власності на будинок АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року її матері ОСОБА_6, визнати за нею право власності на цілу земельну ділянку площею 0,2500 га та на цілу земельну ділянку площею 0,0131 га у порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року батька сторін у справі ОСОБА_7 Зазначала, що раніше будинок належав ОСОБА_8 - діду позивачки, який помер в 1985 році, і мати позивачки ОСОБА_6, як дочка спадкодавця, яка постійно проживала з батьком, на її думку, автоматично успадкувала вказаний будинок після свого батька, а після смерті матері даний будинок прийняла у спадщину вона як старша дочка, що постійно проживала разом з матір'ю. Вважала, що право на спадщину після матері у вигляді даного будинку має лише вона, а відповідач - її брат - права на спадщину не має, тому, не зважаючи на те, що цей будинок її дід, як власник цього майна, заповів відповідачеві, вона просила визнати за нею право власності в порядку спадкування після смерті її матері на спірне домоволодіння. Крім того, позовні вимоги у частині визнання права власності на спірні земельні ділянки мотивувала тим, що успадкувала їх після смерті свого батька, однак до нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину на вказані дві земельні ділянки вона не зверталася, оскільки не згодна отримати свідоцтва відносно 1/2 частини цих ділянок, а бажає отримати право власності на цілі ділянки і не згодна з тим, що відповідач успадкував по 1/2 частини вказаних двох земельних ділянок після смерті батька, оскільки вважала, що вона має переважне право перед братом на отримання даних ділянок у власність у порядку спадкування, бо є старшою сестрою, постійно проживала з батьком і проживає у будинку за вказаною адресою до даного часу, а також зареєстрована за даною адресою.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 28 квітня 2016 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 і відповідач ОСОБА_5 є рідними сестрою і братом. Їхніми батьками є ОСОБА_7 та ОСОБА_6, які померли ІНФОРМАЦІЯ_1 року та ІНФОРМАЦІЯ_2 року відповідно (а. с. 14, 15, 20).

Спадкоємцями після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_6є позивачка, відповідач та ОСОБА_7

Спірний будинок належав на праві власності діду сторін ОСОБА_8, який заповів його своєму внукові - відповідачу ОСОБА_5, який у свою чергу звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті діда.

Крім того, батьку сторін ОСОБА_7 належали на праві власності дві земельні ділянки площею 0,2500 га та площею 0,0131 га, що розташовані по АДРЕСА_2 (а. с. 26,27).

Відповідач прийняв спадщину після смерті ОСОБА_7 та отримав два свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частини майна, що складається з двох земельних ділянок площею 0,2500 га та земельної ділянки площею 0,0131га, що знаходяться по АДРЕСА_2 (а. с. 110, 111). Крім того, у цих свідоцтвах зазначено, що свідоцтво про право на спадщину на іншу 1/2 частини ще не видане.

Також відповідачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на майно спадкодавця ОСОБА_7, − на 1/2 частини грошових вкладів, і також зазначено, що свідоцтво про право на спадщину на іншу 1/2 частини не видане (а. с. 111, зворот).

03 липня 2009 року ОСОБА_4 подала заяву про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_7 щодо жилого будинку по АДРЕСА_2. Свідоцтва про право на спадщину за законом на частки спірних земельних ділянок їй не видавались, оскільки позивачка не подала заяву про видачу таких свідоцтв та до даного часу не зверталася за оформленням спадщини на ці земельні ділянки.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 26 травня 2011 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за законом по Ѕ частини будинку по АДРЕСА_2 (а. с. 6−8).

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, вказані в заповіті, а у разі відсутності заповіту - спадкоємці за законом, визначені в ст. ст. 1261−1265 ЦК України. Спадкоємцями першої черги є діти, батьки та чоловік/дружина спадкодавця.

Сторони, як спадкоємці першої черги у відповідності до ст. 1261 ЦК України, спадщину прийняли у відповідності до вимог ст. ст. 1268, 1270 ЦК України.

Згідно зі ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного зі спадкоємців за законом є рівними.

Таким чином, відповідач набув право власності на вказаний жилий будинок на законних підставах у порядку спадкування за заповітом та зареєстрував право власності на дане нерухоме майно у законний спосіб.

Враховуючи викладене, суди дійшли обґрунтованого висновку, що позивачка прийняла спадщину після батька нарівні з братом - як спадкоємець першої черги. Другим спадкоємцем першої черги є її брат. Виходячи з рівності часток спадкоємців вона має право на спадкування своєї частки у спадковому майні, тобто половини вказаних земельних ділянок, які належали спадкодавцю станом на день його смерті, нарівні з другим спадкоємцем - відповідачем, який вже тримав відповідні свідоцтва у нотаріуса. Порядок оформлення права на спадщину передбачений ст. ст. 1296, 1297 ЦК України.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 28 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М. Маляренко А.В. ІваненкоЮ.Г.