У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Хопти С.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитно-заставним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про розірвання кредитно-заставного договору, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 23 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 20 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 6 травня 2008 року з ОСОБА_3. укладено кредитно-заставний договір, за умовами якого останнійотримав кредит у розмірі 8 586доларів 21 цент США зі сплатою 12 % річних за користування кредитними коштами на строк до 3 травня 2013 року. Вимоги за кредитно-заставним договором було забезпечено шляхом передачі банку в заставу автомобіля Daewoo Nexia, номерний знак НОМЕР_1.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 16 травня 2011 року з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитно-заставним договором від 6 травня 2008 року в розмірі 9 862 долари 05 центів США.

Взяті на себе зобов'язання відповідачне виконав, у зв'язку з чимстаном на 3 квітня 2015 року виникла заборгованість за кредитно-заставним договором у розмірі 20 645доларів 46 центів США.

Ураховуючи викладене, ПАТ КБ «ПриватБанк», уточнивши позовні вимоги, просив суд стягнути з ОСОБА_3 на його користь заборгованість за кредитно-заставним договором у розмірі 11 619 доларів 86 центів США, що є еквівалентом 256 334 грн 11 коп. та судові витрати.

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк»та просив розірвати кредитно-заставний договір від 6 травня 2008 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 23 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 20 липня 2016 року, у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення в частині відмови у задоволенні первісного позову скасувати й ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення позову.

Отже, судові рішення в частині зустрічного позову не оскаржуються, тому в силу ч. 1 ст. 335 ЦПК України не переглядаються.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що відповідач неналежно виконував свої зобов'язання за кредитно-заставним договором, у зв'язку з чим виникла заборгованість, однак позов пред'явлено до суду за межами строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України.

Проте повністюпогодитись із таким висновком суду не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам судові рішення не відповідають; суди не встановили фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, при цьому порушили норми як процесуального, так і матеріального права.

Судами встановлено, що 6 травня 2008 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3. укладено кредитно-заставний договір, за умовами якого останнійотримав кредит у розмірі 8 586 доларів 21 цент США зі сплатою 12 % річних за користування кредитними коштами на строк до 3 травня 2013 року. Вимоги за кредитно-заставним договором було забезпечено шляхом передачі банку в заставу автомобіля Daewoo Nexia, номерний знак НОМЕР_1.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 16 травня 2011 року з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитно-заставним договором від 6 травня 2008 року в розмірі 9 862 долари 05 центів США.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а відповідно до вимог ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Частиною 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

З матеріалів справи вбачається, що при укладенні 6 травня 2008 року кредитно-заставного договору сторони встановили строк позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю у п'ять років (п. 14.11. договору).

Таким чином, сторони у письмовій формі домовились про збільшення строку позовної давності відносно стягнення заборгованості за кредитом до п'яти років, що відповідає положенню ст. 259 ЦК України.

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до положень ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

При цьому до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред'явленої претензії; зміна договору, з якої убачається, що боржник визнає існування боргу, або прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Проте суди у порушення ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК Українина зазначені положення закону уваги не звернули,у достатньому обсязі не визначилися з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню, не надали належної правової оцінки доводам позивача, не перевірили факт погашення кредитної заборгованості 23 квітня 2010 року в розмірі 1 638 доларів 98 центів США та 14 березня 2014 року в розмірі 1 820 доларів 41 цент США й переривання перебігу позовної давності, залишили поза увагою встановлений у договорі строк позовної давності тривалістю у п'ять років та дійшли передчасного висновку про відмову в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк».

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, судові рішення в частині вирішення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 23 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 20 липня 2016 року в частині позову публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитно-заставним договором скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта