У Х В А Л А

3 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Лященко Н.П., Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 липня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» про стягнення заборгованості із заробітної плати та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

Печерський районний суд м. Києва рішенням від 6 жовтня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнив частково: стягнув з публічного акціонерного товариства «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» (далі − ПАТ «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву») на користь ОСОБА_4 12 тис. 799 грн 13 коп. заробітної плати за період роботи з вересня 2014 року до 1 червня 2015 року, та 800 грн на відшкодування моральної шкоди; відмовив в іншій частині позовних вимог; вирішив питання розподілу судових витрат.

Апеляційний суд м. Києва 12 січня 2016 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 6 жовтня 2015 року скасував та ухвалив нове рішення, яким відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 20 липня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, рішення Апеляційного суду м. Києва від 12 січня 2016 року залишила без змін.

У вересні 2016 року до Верховного Суду України звернувся ОСОБА_4 із заявою про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 липня 2016 року з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме частини другої статті

30 Закону України «Про оплату праці» (далі - ЗУ «Про оплату праці»), статті 116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року (№ 8рп/2013), що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

На обґрунтування своїх вимог заявник надав ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 жовтня 2013 року, 19 березня 2014 року, 14 січня, 25 лютого 2015 року, 23 березня, 13, 25 квітня 2016 року.

Водночас ОСОБА_4 просить поновити строк подання заяви про перегляд зазначеного судового рішення.

Оскільки заявником не пропущено встановлений статтею 356 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_3345/ed_2015_09_01/pravo1/T041618.html?pravo=1>), строк для подання заяви про перегляд судового рішення, підстави для задоволення його клопотання відсутні.

Разом з тим, перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Відхиляючи касаційну скаргу ОСОБА_4 Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ погодився з висновками суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості із заробітної плати з підстав того, що довідка про заборгованість із заробітної плати, якою позивач обґрунтовував свої вимоги, не містить даних про період заборгованості та підписана неповноважними особами. При цьому апеляційний суд установив, що у відповідача з вересня 2014 року працівників переведено на режим роботи неповної зайнятості один день на місяць, а саме - перше число місяця, та відсутність даних про вихід ОСОБА_4 на роботу у спірний період (з вересня 2014 року до березня 2015 року), а також урахував, що позивач з 16 березня 2015 року звільнений з роботи за власним бажанням.

Наданими для порівняння ухвалами від 30 жовтня 2013 року, 19 березня

2014 року, 25 лютого 2015 року, 23 березня та 13 квітня 2016 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ скасував ухвалені у справах рішення судів попередніх інстанцій та передав справи на новий розгляд з підстав, передбачених статтею 338 ЦПК України, у зв'язку з порушенням норм права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В ухвалі від 14 січня 2015 року предметом перегляду судів було звільнення позивача без належних грошових виплат; від 25 квітня 2016 року - встановлення факту перебування позивачки в трудових відносинах, та її праця без належного оформлення, обліку та оплати виконуваної роботи.

Порівняння зазначених судових рішень, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ неоднаково застосував норми матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» про стягнення заборгованості із заробітної плати та відшкодування моральної шкоди за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 липня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

В.М.Сімоненко