Рівненський міський суд Рівненської області у складі:
головуючого - судді Першко О.О.,
секретар - Слободенюк В.М.,
за участі: представника позивача - Самолюк І.Р.,
прокурора - Фідрі О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,
Орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради (далі - позивач), діючи в інтересах малолітньої ОСОБА_2, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі - відповідач) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
Свої позовні вимоги мотивує тим, що на обліку в службі у справах дітей з березня 2015 року у зв'язку з проживанням в сім'ї, де батьки ухиляються від виконання батьківських обов'язків, перебувала малолітня ОСОБА_2
У березні 2015 року служба у справах дітей Рівненського міськвиконкому розглядала повідомлення міської дитячої лікарні Рівненської міської ради щодо існування загрози для здоров'я та життя новонародженої недоношеної дитини, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1. З метою розгляду цієї інформації обстежено матеріально-побутові умови проживання дівчинки, народженої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3, та встановлено, що малолітня дитина перебуває в умовах, які загрожують її життю та здоров'ю.
Відповідно до розпорядження Рівненського міського голови від 17.03.2015 № 183-р малолітня дівчинка, яка ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась у ОСОБА_3 у зв'язку з безпосередньою загрозою її життю та здоров'ю була негайно відібрана від матері. До Рівненського міського суду була направлена позовна заява в порядку ст. 170 Сімейного кодексу України про відібрання малолітньої дитини від матері без позбавлення батьківських прав, яка рішенням Рівненського міського суду від 05.05.2015 року у справі № 569/4810/15-ц задоволена.
Державна реєстрація народження малолітньої ОСОБА_2 проведена відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Малолітній ОСОБА_2 розпорядженням Рівненського міського голови від 09.06.2015 № 403-р був наданий статус дитини, позбавленої батьківського піклування. ОСОБА_2 була влаштована у комунальний заклад «Рівненський обласний спеціалізований будинок дитини» Рівненської обласної ради, де перебуває й досі.
Однак з часу відібрання дитини відповідач не змінила свого ставлення до неї. Вона не зверталася до органу опіки та піклування із заявою про повернення їй дитини, не виявила бажання в подальшому проживати з дочкою та займатися її вихованням. Згідно з інформацією КЗ «Рівненський обласний спеціалізований будинок дитини», матір не відвідує дочку з квітня 2015 року.
Також зазначається, що оскільки позбавлення батьківських прав не звільняє від виконання батьківських обов'язків, відповідно до статті 166 СК України з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання дитини.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, пояснивши, що відповідач вихованням своєї дитини не займається, ухиляючись від виконання своїх батьківських обов'язків. На даний час у відповідача її малолітня дочка відібрана та перебуває в КЗ «Рівненський обласний спеціалізований будинок дитини». Проти заочного розгляду справи без участі відповідача з постановленням заочного рішення не заперечувала.
Прокурор в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала.
Відповідач у судове засідання не з'явилася, хоча про час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, при цьому заяви про розгляд справи без її участі не подала, причини своєї неявки суду не повідомила. За таких обставин, враховуючи позицію представника позивача, суд дійшов висновку, що справа може бути розглянута без участі відповідача.
Відповідно до ст.224 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі даних та доказів.
Заслухавши пояснення представника позивача, прокурора, дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до розпорядження Рівненського міського голови від 17.03.2015 № 183-р відібрано від відповідача її дочку, народжену ІНФОРМАЦІЯ_2, у зв'язку з безпосередньою загрозою її життю та здоров'ю.
Рішенням Рівненського міського суду від 05.05.2015 року у справі № 569/4810/15-ц, яке набрало законної сили 19 травня 2015 року, позов органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради до ОСОБА_3 про відібрання малолітньої дитини задоволено повністю та вирішено відібрати малолітню дитину ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, від матері ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка проживає за адресою АДРЕСА_1, без позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав щодо дитини.

За змістом дослідженого судом вищевказаного рішення суду було встановлено, що 17 березня 2015 року до служби у справах дітей Рівненського міськвиконкому надійшло повідомлення міської дитячої лікарні Рівненської міської ради щодо існування загрози для здоров'я та життя новонародженої недоношеної дитини, яка проживає за адресою АДРЕСА_1.

З метою розгляду цієї інформації службою у справах дітей спільно з представниками кримінальної міліції у справах дітей Рівненського МВ УМВС України в Рівненській області, Рівненського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, медичної сестри дитячої поліклініки № 1 міста Рівне за адресою АДРЕСА_1, 17 березня 2015 року було проведено обстеження матеріально-побутових умов проживання дитини, а саме, дівчинки, народженої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянкою Республіки Білорусь.

Як слідує з акту обстеження матеріально-побутових умов від 17 березня 2015 року, під час обстеження було встановлено, що малолітня дитина перебуває в умовах, які загрожують її життю та здоров'ю.

Так, було встановлено, що за місцем проживання ОСОБА_3 не створила належних умов для проживання та розвитку новонародженої дитини, зловживає спиртними напоями, на зауваження лікарів не реагує. Під час обстеження ОСОБА_3 та біологічний батько дитини ОСОБА_6 перебували в стані алкогольного сп'яніння. В квартирі безлад, антисанітарія, відсутні умови для новонародженого. Дитина без нагляду знаходилась у напівсидячому положенні серед подушок і з пляшечки самостійно пила суміш. Постільна білизна брудна, дитина одягнута у брудний одяг. В помешканні неприємне повітря. Дитина не має дитячого ліжечка.

Згідно повідомлення міської дитячої лікарні від 17 березня 2015 року № 175 дитина має діагноз: затримка внутрішньоутробного розвитку, недоношеність, неонатальна енцефалопатія, неонатальна жовтяниця. Вага дитини при народженні 1,950 кг. Дитина від другої необстеженої вагітності, пологи відбулися на дому до приїзду швидкої допомоги. Машиною швидкої допомоги дитина з матір'ю була доставлена до пологового будинку, згодом переведена до відділення патології новонароджених Рівненської обласної дитячої лікарні. З дитячої лікарні виписана 13 березня 2015 року.

Відповідно до положень ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно розпорядженняРівненського міського голови від 26.03.2015 № 202-р направлено малолітню ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на утримання в комунальний заклад «Рівненський обласний спеціалізований будинок дитини» Рівненської обласної ради (а.с.9).

Відповідно до розпорядженняРівненського міського голови від 09.06.2015 № 403-р ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.10).

Як слідує з інформації КЗ «Рівненський обласний спеціалізований будинок дитини» №893 від 07.12.2015 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, з моменту влаштування до даного закладу, а саме з 3.04.2015 року матір відвідала сім разів, останній раз 27.04.2015 року, починаючи з 28 квітня 2015 року матір дочку не відвідувала. Жодних листів та запитів від батьків чи родичів на адресу будинку дитини не надходило (а.с.11).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 №08-2619 від 18.12.2015 року, оскільки ОСОБА_3 з часу відібрання дитини не змінила свого ставлення до неї, більше, ніж шість місяців не відвідувала дитину в будинку дитини, не зверталася до органу опіки та піклування із заявою про повернення їй дитини, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, Рівненський міськвиконком як орган опіки та піклування визнав за доцільне позбавити ОСОБА_7 батьківських прав стосовно дочки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.13-14).

Відповідно до частин першої, другої, третьої та п'ятої статті 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до статті 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної ради Української РСР від 27 лютого 1991 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Як вбачається з досліджених у судовому засіданні матеріалів справи відповідач, будучи повнолітньою особою, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо своєї малолітньої дочки ОСОБА_2, оскільки не піклується про її фізичний розвиток, взагалі не забезпечує харчування, медичний догляд та лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток дитини, не створила належні умови для її проживання. Це в свою чергу призвело до загрози її життю та здоров'ю та зумовило необхідність негайного відібрання дитини у відповідача і поміщення її до комунального закладу «Рівненський обласний спеціалізований будинок дитини» Рівненської обласної ради. Після відібрання дитини відповідач долею останньої не цікавилася та повернути її не намагалася.

Все викладене вище свідчить про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав відносно її малолітньої дочки ОСОБА_2, оскільки це відповідає інтересам даної дитини.

Відповідно до частин третьої, четвертої та п'ятої статті 167 СК України дитина за бажанням другого з батьків може бути передана йому. Якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування.

Враховуючи те, що батько малолітньої ОСОБА_2 був записаний відповідно до положень статі 135 СК України за вказівкою матері і суду не відомий, у зв'язку з чим вказана дитина не може бути передана йому, а баба, дід та інші родичі цієї дитини не подали суду заяв про своє бажання взяти її на виховання, суд позбавлений можливості вирішити питання щодо передачі малолітньої ОСОБА_2 на утримання певній особі.

Відповідно до частини другої статті 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Отже, незважаючи на позбавлення відповідача батьківських прав відносно її малолітньої дочки ОСОБА_2, вона зобов'язана виконувати свої батьківські обов'язки з утримання дочки до досягнення нею повноліття, сплачуючи аліменти на її утримання.

Частиною третьою статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно з частиною першою статті 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають значення.

Вирішуючи питання про спосіб стягнення аліментів з відповідача та їх розмір суд враховує, що відомості про наявність у відповідача постійного доходу відсутні, у відповідача на утриманні інші особи не перебувають, також відсутні відомості про наявність у відповідача захворювань. Тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі, в розмірі 500 (п'ятсот) гривень, щомісячно до досягнення дитиною повноліття суд вважає обґрунтованими.

При цьому, на підставі частини першої статті 191 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити від дня пред'явлення позову, тобто з 28 грудня 2015 року.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Таким чином, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів з відповідачки у межах суми платежу за один місяць.

З приводу стягнення судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, а саме судового збору, суд враховує, що відповідно до пункту 7 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» №3674-VI від 08 липня 2011 року, від сплати судового збору звільняються державні органи, які звернулися у випадках, передбачених законодавством, із заявами до суду щодо захисту прав та інтересів інших осіб.

Відповідно до частини третьої статті 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Частиною третьою статті 6 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

За таких обставин, враховуючи, що позові вимоги підлягають задоволенню повністю, на підставі підпунктів 1, 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 974 грн. 40 коп. (487 грн. 20 коп.х2).

Керуючись статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини», статтями 164-167, 180-184, 191 Сімейного кодексу України, статтями 2 , 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218, 224-226, 294, 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р I Ш И В:

Позов Органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, батьківських прав відносно її малолітньої дочки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, на утримання ОСОБА_2 аліменти у твердій грошовій сумі, в розмірі 500 (п'ятсот) гривень, щомісячно, починаючи з 28 грудня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Перераховувати аліменти на особистий рахунок дитини ОСОБА_2 у відділенні Державного ощадного банку України - номер рахунку НОМЕР_2.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у розмірі 974 (дев'ятсот сімдесят чотири) гривні 40 копійок.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Заочне рішення може бути переглянуте Рівненським міським судом Рівненської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана ним до Рівненського міського суду Рівненської області протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення. У випадку залишення ухвалою суду заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, воно може бути оскаржене відповідачем у загальному порядку в десятиденний строк з дня винесення судом відповідної ухвали.

Особи, які брали участь у справі, можуть оскаржити заочне рішення до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд Рівненської області шляхом подання в десятиденний строк з дня проголошення заочного рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення заочного рішення, можуть подати апеляційну скаргу до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд Рівненської області протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення.

Повни текст рішення виготовлено 15 червня 2016 року

Суддя О.О. Першко