АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Височанської Н.К., Половінкіної Н.Ю.

секретар Герман Я.І.

за участю: ОСОБА_1. яка діє в інтересах ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний банк» на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 18 грудня 2015 року,

встановила:

В серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний банк» (далі - ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний банк») звернулося до суду з позовом.

Просило стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 304 106 гривень 11 копійок.

Посилалося на те, що 28 серпня 2007 року між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір. Відповідно до умов договору відповідач отримав кредит на споживчі потреби в сумі 24 000 доларів США зі строком погашення до 25 серпня 2017 року.

В рахунок забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором між позивачем та відповідачами 28 серпня 2007 року був укладений договір іпотеки. Згідно умов договору ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 передали в іпотеку належну їм на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

Також між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний банк», ОСОБА_4, ОСОБА_2 був укладений договір поруки. Згідно умов договору ОСОБА_4 поручився за виконання ОСОБА_2 зобов'язань за вищевказаним кредитним договором.

У зв'язку з порушенням умов кредитного договору у ОСОБА_2 є заборгованість за кредитним договором, яка складається з заборгованості по кредиту в сумі 2381,39 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 8 555,21 доларів США, штрафу в сумі 63 337 гривень 69 копійок.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 18 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний банк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Посилається на те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що строк виконання кредитного договору змінився внаслідок пред'явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості та настав з часу набрання сили рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 22 грудня 2015 року.

Позивач пред'явив позов про стягнення відсотків за користування кредитними коштами поза межами трьохрічного строку позовної давності, який сплив 29 квітня 2014 року

Не може бути стягнуто тіло кредиту, оскільки воно вже було стягнуто відповідно до рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 22 грудня 2015 року.

ОСОБА_5 є майновим поручителем та не несе відповідальності за зобов'язання позичальника разом із ним.

З такими висновками суду першої інстанції повністю погодитись не можна.

Так, згідно частини 1 статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Пунктом 1 частини 2 статті 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до частини 5 статті 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Згідно частин 1, 3 статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

За змістом ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК).

Згідно частини 1 статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до частин 1, 2 статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно частини 1 статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 214 ЦПК України суд ухвалюючи рішення повинен вирішити такі питання:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи 28 серпня 2007 року між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір. Відповідно до умов договору відповідач отримав кредит на споживчі потреби в сумі 24 000 доларів США зі строком погашення до 25 серпня 2017 року (а.с.13-16 т.1).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором між позивачем та відповідачами 28 серпня 2007 року був укладений договір іпотеки. Згідно умов договору ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 передали в іпотеку належну їм на праві власності квартиру АДРЕСА_1 (а.с.18-21 т.1).

Також між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний банк», ОСОБА_4, ОСОБА_2 був укладений договір поруки. Згідно умов договору ОСОБА_4 поручився за виконання ОСОБА_2 зобов'язань за вищевказаним кредитним договором (а.с.22 т.1).

29 жовтня 2015 року представник ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про застосування строку позовної давності (а.с.52-53 т.1).

Колегія суддів вважає правильним висновок суду про те, що позовні вимоги ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_6 є безпідставними.

Згідно статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом

Згідно частини 1 статті 11 «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Відповідно до частини 1 статті 33 Закону України «про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, притриманням, завдатком.

Згідно із частиною першою статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Частиною першою статті 554 ЦК України передбачено, що боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Аналогічні положення містять частина перша статті 20 Закону України «Про заставу» та частина перша статті 33 Закону України «Про іпотеку».

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що застава (іпотека) і порука є різними видами забезпечення зобов'язань, тому норми, які регулюють поруку (статті 553-559 ЦК України) не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 17 вересня 2014 року у справі № 6-109цс14.

Враховуючи наведене вище слід зробити висновок про те, що позовна вимога ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про солідарне стягнення боргу за кредитним договором з них, як майнових поручителів за договором іпотеки є безпідставною.

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду про необхідність відмови в позові банку до ОСОБА_4, ОСОБА_2 у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

В пункті 11 Постанови № 14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" визначено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Отже суд може відмовити в позові з підстав пропуску позивачем строку позовної давності тільки в тому разі коло встановить , що позов є доведеним.

З розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що ОСОБА_2 постійно здійснював платежі з метою погашення боргу за кредитним договором протягом 2010-2014 років( а.с. 4, 5). Останній платіж в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 здійснив 24 вересня 2014 року ,тобто вчиняв дії, що свідчить про визнання ним свого боргу.

За таких обставин відповідно до правил ст. 264 ЦК України строк позовної давності переривався та починався заново.

У зв'язку з порушенням умов кредитного договору у ОСОБА_2 є заборгованість за кредитним договором, яка складається з заборгованості по кредиту в сумі 2381,39 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 8 555,21 доларів США, штрафу в сумі 63 337 гривень 69 копійок (а.с.4-5 т.1).

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 22 грудня 2010 року стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 212 894 гривні 68 копійок, яка складається з заборгованості за кредитом та процентам в сумі 204 547 гривень 46 копійок та штрафу в сумі 8 347 гривень.

Згідно частини 3 статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вказаним вище рішення було встановлено борг ОСОБА_2 перед банком по кредиту станом на 16 серпня 2010 року в сумі 21 884,49 доларів США, по процентам в сумі 3 997,11 доларів США та штрафу в сумі 8 347 гривень 22 копійки (а.с.56-57 т.1).

Згідно частини 3 статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За таких обставин позовна вимога банку про стягнення з відповідачів боргу за тілом кредиту є безпідставною.

З матеріалів справи вбачається, що позивач просив стягнути борг за кредитним договором станом на 15 серпня 2015 року.

В ході апеляційного розгляду справи позивач надав суду розрахунок боргу за кредитним договором за період з 17 серпня 2010 року по 15 серпня 2015 року. З цього розрахунку вбачається, що у ОСОБА_2 є борг перед банком по відсотках в сумі 4 558,10 доларів США та по штрафу в сумі 53 411 гривень 26 копійок.

Враховуючи обставини наведені вище, суд першої інстанції ухвалив рішення про відмову у задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4, про стягнення заборгованості за кредитним договором з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його в цій частині слід скасувати та ухвалити нове рішення.

З ОСОБА_2, ОСОБА_4 слід стягнути солідарно на користь публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованість за кредитним договором від 28 серпня 2007 року, яка складається з заборгованості по процентам в сумі 4 558 доларів 10 центів США та штрафу в сумі 53 411 гривень 26 копійок.

В решті рішення залишити без змін.

Відповідно до правил статті 88 ЦПК України слід здійснити розподіл судових витрат.

Підпунктом 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону (в редакції, чинній на момент подання до суду позовної заяви) встановлено розмір судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати.

Підпунктом 6 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону встановлено судовий збір за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду; апеляційної скарги на судовий наказ, заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами у розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Згідно пункту 22 частини 1 статті 5 Закону в редакції, чинній на момент подання до суду позовної заяви) від сплати судового збору звільняються уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку.

З платіжного доручення №107440 від 10 лютого 2016 року вбачаться, що за подання до суду апеляційної скарги банк сплатив судовий збір в сумі 3 345 гривень 17 копійок (а.с.17 т.2).

З мотивувальної частини рішення вбачається, що колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення позову до ОСОБА_2, ОСОБА_4 на суму 4558,1 доларів США та 53 411 гривень 26 копійок, що становить 50,56 відсотків від ціни позову.

Отже, з ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» слід стягнути по 845 гривні 66 копійок з кожного в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Також з ОСОБА_2, ОСОБА_4 слід стягнути по 768 гривень 78 копійок з кожного судового збору в дохід держави, що підлягав сплаті за подання до суду позивачем позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний банк» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 18 грудня 2015 року в частині відмови у задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати.

Позов публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованість за кредитним договором від 28 серпня 2007 року, яка складається з заборгованості по процентам в сумі 4 558 (чотири тисячі п'ятсот п'ятдесят вісім) доларів 10 центів США та штраф в сумі 53 411 (п'ятдесят три тисячі чотириста одинадцять) гривень 26 копійок.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» по 845 (вісімсот сорок п'ять) гривні 66 копійок з кожного в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_4 по 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 78 копійок з кожного судового збору в дохід держави.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту його вступу в законну силу.

Головуючий

Судді: