Справа № 367/3800/14-ц
ІРПІНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2016 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого судді Кухленко Д.С.,

при секретарі Токач М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя ,

в с т а н о в и в:

До Ірпінського міського суду Київської області надійшов позов ОСОБА_1, в якому вказує, що 02.06.2000р. між ОСОБА_1 (далі - Позивач) та ОСОБА_2 (далі - Відповідач) було укладено шлюб, який зареєстрований у Деснянському управлінні РАЦСу м.Києва за №496.

11.06.2014 року цей шлюб розірвано рішенням Деснянського районного суду м. Києва.

За період шлюбу нами було спільно набуте таке майно: однокімнатна квартира №77 будинку за адресою: Київська область, м.Буча, вул. Пушкінська, 59-В; автомобіль НОМЕР_1, 2007 року випуску; земельна ділянка за адресою: Кіровоградська область, Гайворонівський район, м. Гайворон, вул. Струнківська, 49, площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, кадастровий номер :50:135:0033.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже дане майно є спільною сумісною власністю.

Згідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Виходячи з положення ч.1та 2 ст.372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними і у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Стаття 70 СК України визначає, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При поділі майна суд має виходити з того, що якщо річ неможливо розділити, вона присуджується одному з подружжя.

Якщо виділити в натурі частину із загального майна не можна, хтось один із - подружжя має право на отримання від іншого грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частини.

Відповідно до ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно з законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має і право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації А вартості його частки. Таке ж право співвласників передбачено і ч. З ст. 358 ЦК України.

Разом з тим, у відповідності до ст.364 ЦК України, Позивач порушує питання про одержання від Відповідача як іншого співвласника грошової компенсації вартості належної їй частки в спільному майні, виходячи з того, що спірний автомобіль є річчю неподільною, а і згоди про спосіб його поділу між подружжям не досягнуто.

Враховуючи те, що спірним автомобілем користується Відповідач, то автомобіль слід залишити у його власності, а з Відповідача підлягає стягненню грошова компенсація за належні Позивачу 1/2 частки у спільному майні.

На день подачі цієї позовної заяви, згідно ринкової ціни аналогічного автомобілю, середня вартість нашого спільного автомобілю складає 10 500 доларів США, що за курсом НБУ на день подачі позову складає 123 170 грн.

Отже, з Відповідача підлягає стягненню грошова компенсація за належні Позивачу 1/2 частки у спільному майні у розмірі 61 585 грн.

Відповідач подав зустрічний позов,в якому вказав, що вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необгрунтованими, а відповідно безпідставними і предявляє зустрічний позов.

02.06.2000р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстрований у Деснянському управлінні РАЦСу м.Києва за №496.

11.06.2014 року цей шлюб розірвано рішенням Деснянського районного суду м. Києва.

В період починаючи з вересня 2007 p., ОСОБА_2 самостійно сплачував кредити

Для його сплати ОСОБА_2 взяв у позику:

На перший внесок за розпискою від 24 вересня 2007 року на суму 2500.00 дол. США (по курсу НБУ= 5.30 грн за 1 дол.) 13250.00 (тринадцять тисяч двісті) грн. 00 коп. у ОСОБА_3.

На погашення заборгованості за кредитом за розпискою від 27.06.2011 на суму 5000.00 дол. США (по курсу НБУ= 8.20 грн за 1 дол.) 41000 (сорок одна тисяча) грн. 00 коп. від ОСОБА_4.

Стосовно квартири №159, яка знаходиться за адресою: м.Київ, вул.. Лісківська, 12 на 16 поверсі, Позивач зазначає, що дана квартира була придбана за спільні кошти та враховуючи ринкову вартість, яка становить 70000.00 дол. США що в еквіваленті на гривню становить 1099700 (один мільйон девяносто девять тисяч сімсот) грн.. 00 коп. вважає правильним та справедливим, щоб ОСОБА_1 повідач компенсував 50% ринкової вартості квартири в розмірі 35000 (тридцять пять) тисяч дол.. США, що в гривневому еквіваленті станом на 15.12.2014 року 15.71 грн. за 1 дол. США) становить 549850 ( пятсот сорок девять тисяч вісімсот пятдесят) грв.. 00 коп. Оскільки на даний момент враховуючи наявність спору, проживання в даній квартирі є неможливим.

Оскільки на момент подачі зустрічного позову відсутні документи права власності на дану квартиру і знаходяться у ОСОБА_1І виникає необхідність у витребуванні документів та залученні їх до матеріалів справи.

ОСОБА_1 за ввесь період подружнього життя жодного разу не запропонував допомогу по сплаті коштів за боргові зобовязання по кредитам, а відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобовязаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів, а також нести відповідальність перед третіми особами за зобовязаннями, повязаними із спільним майном. Це свідчить про те, що ОСОБА_1 не хвилювало ні збереження ні утримання даного майна. Тільки завдяки одноособовим та своєчасним виплатам ОСОБА_2, майно збереглося.

Стосовно земельної ділянки загальною пл. 0.1000 га., розташованої за адресою: Кіровоградська обл.., Гайворонський р-н, м. Гайворон, вул. Струньківська, 49, кадастровий номер :50:135:0033, то вона була набута ОСОБА_2 шляхом безкоштовної приватизації та зареєстрована у власність від 30 листопада 2012 року тому це приватизоване майно не може бути предметом поділу після приватизації як спільна сумісна власність подружжя, оскільки сама приватизація передбачає передачу приватним особам у приватну власність земельну ділянку з державної або комунальної власності та за своїм змістом акт державної волі з передачі конкретному громадянину відповідного нерухомого майна тобто в нашому випадку це земельна ділянка. Таким правом наділений кожен громадянин а тому така форма передачі майна у власність є персоніфікованою і пов'язана з конкретною особою.

У відповідності до змін Сімейного кодексу України згідно із Законом № 2913-УІ від 11.01.2011 року, ВВР, 2011, № 31, ст.298 до статті 61 Сімейного кодексу України, було доповнено частиною 5, згідно з якою, «об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації ». Але після змін до Сімейного кодексу України згідно із Законом № 4766-VI від 17.05.2012, ВВР, 2013, № 15, ст.100, частину п'яту статті 61 виключено на підставі Закону № 4766-УІ від 17.05.2012 року.

Тому враховуючи дату приватизації (реєстрації права власності) вищевказаної земельної ділянки яка настала після дати скасування ч. 5 ст. 61 Сімейного кодексу України, це вказана земельна ділянка не підлягає розділу як приватизоване між подружжям як льне майно подружжя, набуте ними під час шлюбу.

Позивач та її представник в судове засідання зявилися, підтвердили обставини викладені у позовній заяві, просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, заперечували відносно зустрічного позову.

Відповідач в судове засідання зявився, заперечував щодо позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову та задовольнити зустрічний позов.

Заслухавши доводи та заперечення сторін по справі, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає заявлений позов ОСОБА_1 таким, що підлягає до часткового задоволення, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, суд відмовляє виходячи із наступних підстав.

Судом встановлено, що 02.06.2000р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстрований у Деснянському управлінні РАЦСу м. Києва за №496.

11.06.2014 року цей шлюб розірвано рішенням Деснянського районного суду м. Києва.

За період шлюбу було спільно набуте майно: однокімнатна квартира №77 будинку за адресою: Київська область, м. Буча, вул. Пушкінська, 59-В; автомобіль НОМЕР_1, 2007 року випуску; земельна ділянка за адресою: Кіровоградська область, Гайворонівський район, м. Гайворон, вул. Струнківська, 49, площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, кадастровий номер :50:135:0033.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України (далі СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України в разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 71 СК України передбачено, майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Враховуючи встановлені судом обставини та зазначені вище норми Закону, оскільки сторони не можуть добровільно поділити майно, набуте ними під час шлюбу, тому суд дійшов висновку, що частки позивача і відповідача в праві спільної сумісної власності є рівними.

На підставі вказаного суд, в порядку розподілу майна подружжя, виділяє у власність

ОСОБА_1 та ОСОБА_2

- ? частини однокімнатної квартири № 77 у будинку за адресою: Київська область, м. Буча, вул. Пушкінська, 59-В.,

- право власності на ? частину земельної ділянки площею 0,1000 га. розташованої за адресою: Кіровоградська область, Гайворонівський район, м. Гайворон вул. Струнківська, 49 кадастровий номер :50:135:0033 для будівництва і обслуговування житлового будинку.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відносно посилання позивача та відповідача, на розписки які містяться в матеріалах справи та врахування їх під час розподілу майна, суд не приймає їх до уваги, оскільки в них не зазначено на які потреби та в який спосіб витрачались дані кошти.

Крім того, допитані в судовому засіданні свідки не могли підтвердити куди саме витрачались кошти.

Суд не бере до уваги посилання відповідача на обставину, що кв. №159, яка знаходиться за адресою: м.Київ, вул.. Лісківська, 12 на 16 поверсі, була придбана за спільні кошти, оскільки

07.06.2000р. ОСОБА_5 отримала свідоцтво про право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1, видане на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 04.05.2000 р.Вказана квартира була продана з метою купівлі іншого житла, а саме квартири № 159 за адресою м. Київ, вул. Лісківська, 12, яка є предметом поділу за зустрічним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати по справі.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 60, 69-71 Сімейного кодексу України, статтею 368 Цивільного кодексу України, статтями 6-8, 10, 15, 30, 60, 64, 88, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

В порядку розподілу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на:

- ? частину однокімнатної квартири № 77 у будинку за адресою: Київська область, м. Буча, вул. Пушкінська, 59-В.,

- право власності на ? частину земельної ділянки площею 0,1000 га. розташованої за адресою: Кіровоградська область, Гайворонівський район, м. Гайворон вул. Струнківська, 49 кадастровий номер :50:135:0033 для будівництва і обслуговування житлового будинку.

В порядку розподілу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на:

- ? частину однокімнатної квартири № 77 у будинку за адресою: Київська область, м. Буча, вул. Пушкінська, 59-В.,

- право власності на ? частину земельної ділянки площею 0,1000 га. розташованої за адресою: Кіровоградська область, Гайворонівський район, м. Гайворон вул.. Струнківська, 49 кадастровий номер :50:135:0033, для будівництва і обслуговування житлового будинку.

В задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 суд відмовляє.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3131,35 грн.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Ірпінський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 (десяти) днів з дня проголошення рішення, а особами, які були відсутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, з дня отримання копії рішення.

Суддя: ОСОБА_6