Справа № 450/688/16 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є.
Провадження № 22-ц/783/4698/16 Доповідач в 2-й інстанції: Береза В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого - судді Берези В.І., суддів: Бойко С.М., Павлишина О.Ф., за участю секретаря судового засідання: Брикайло М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третіх осіб ОСОБА_6, приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Топоровської Наталії Василівни про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки,-

в с т а н о в и л а:

оскаржуваним рішенням у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. Заходи забезпечення позову, вжиті згідно ухвали Пустомитівського районного суду Львівської області від 14.04.2016 року шляхом накладення арешту на земельну ділянку площею 0,1814 га, яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована АДРЕСА_1, кадастровий № НОМЕР_1, - скасовано.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2, просить таке скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає про те, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, оспорюваний договір вчинено під час розгляду іншої справи щодо права власності на земельну ділянку, відповідачі намагались уникнути позбавлення права власності на земельну ділянку. Відповідач ОСОБА_5 уклала у день підписання оспорюваного договору договір позики коштів у третьої особи та за реєстровими номерами вчинення нотаріальних дій він передує вчиненню договору купівлі - продажу, а отже не належить позикодавцю на момент здійснення позики. Оспорюваний договір містить недостовірні дані, у договорі зазначено про будинок, однак суду надані докази, що на ділянці відсутній будь-який будинок. При укладенні договору стороні відповідачів було відомо про наявність спору щодо предмета договору.

Заслухавши пояснення представника апелянта - адвоката Кісь О.В., представника відповідачів ОСОБА_9, третю особу ОСОБА_6, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 25.02.2016 року між ОСОБА_4, ОСОБА_3 (продавці) з однієї сторони та ОСОБА_5 (покупець) з іншої сторони було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Топоровською Н.В. за реєстровим № 152. Згідно п. 1 та п.2 вказаного договору ОСОБА_5 придбала у власність земельну ділянку площею 0,1814 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1, розташовану в АДРЕСА_1, що належала продавцям на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер: 32216771 , виданого 14.01.2015 року Червінчак М.Є., державним реєстратором Реєстраційної служби Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 36.

Судом встановлено, що 25.02.2016 року між ОСОБА_6 (позикодавець) та ОСОБА_5 (Позичальник), був укладений договір позики грошових коштів, згідно якого позикодавець передав у власність позичальнику грошові кошти у сумі 272186,00 грн., що згідно офіційного курсу НБУ на час укладення договору становить 10000,00 грн., а позичальник зобов'язувався повернути таку ж суму грошових коштів на умовах визначених договором не пізніше 25.04.2016 року включно. В якості забезпечення виконання позичальником його зобов'язань ОСОБА_5 передала в іпотеку земельну ділянку площею 0,1814 га. яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 та житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Відмовляючи у задоволенні позову про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним, суд першої інстанції зазначив про те, що позивач не була стороною оспорюваного договору купівлі-продажу, недійсність договору не призводить до будь-яких наслідків для позивача та зробив висновок про те, що позивачем обрано невірний спосіб захисту цивільних прав.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Згідно з положенням ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних npaв та обов'язків.

Підставою недійсності правочину у розумінні ст.215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до п. 3 ст. 215 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути пред'явлена тільки особами, визначеними у ЦК - а саме, одією зі сторін, або заінтересованою стороною, тобто права яких вже були порушені на момент звернення до суду.

Як видно з матеріалів справи, між апелянтом та відповідачами існує спір щодо земельної ділянки - предмету оспорюваного договору, позивач - апелянт оспорює правовстановлюючий документ на право власності на землю відповідачів у іншій цивільній справі, яка знаходиться на розгляді Пустомитівського районного суду Львівської області, зазначений спір про скасування рішень Сокільницької сільської ради та визнання недійсним свідоцтва про право власності на землю. Спір не вирішений та жодних рішень щодо неправомірності набуття права власності на спірну земельну ділянку не існує, відтак права позивача не порушені.

Виходячи з положень ст.215 ЦК України підставою визнання оспорюваного правочину недійсним має бути наявність негативних наслідків для заінтересованої особи. Таких наслідків судом не встановлено і апелянтом не доведено.

Враховуючи наведене, вірним є висновок суду про те, що між сторонами існують речово-правові відносини, що передбачає вибір іншого способу захисту .

Суд першої інстанції, з`ясувавши обставини спору, перевіривши доводи сторін, проаналізувавши зібрані докази, дав їм належну правову оцінку і ухвалив рішення про задоволення позовних вимог, що відповідає вимогам закону, а тому доводи апеляційної скарги є безпідставними та спростовуються вищенаведеним.

Так як судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального закону, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст. 308, ст.ст. 314, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий Береза В.І.

Судді: Бойко С.М.

Павлишин О.Ф.