Ухвала

іменем україни

20 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Гвоздика П.О., Висоцької В.С.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, товариства з обмеженою відповідальністю «Флоріда Інжинірінг» про стягнення заборгованості, за касаційними скаргами ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 20 квітня 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Київ» (далі - ПАТ «АКБ «Київ») звернулось до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Флоріда Інжинірінг» (далі - ТОВ «Флоріда Інжинірінг») 14 січня 2008 року та 27 червня 2008 року укладено два окремих кредитних договори. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаними кредитними договорами, між ПАТ «АКБ «Київ» та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 були укладені окремі договори поруки, відповідно до умов яких останні поручилися перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Оскільки ТОВ «Флоріда Інжинірінг» не виконало своїх зобов'язань за кредитними договорами, у нього виникла заборгованість перед банком, яку ПАТ «АКБ «Київ» просило стягнути солідарно з відповідачів на свою користь.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 20 квітня 2015 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ТОВ «Флоріда Інжиніринг» на користь ПАТ «АКБ «Київ» заборгованість: за кредитним договором від 14 січня 2008 року в загальному розмірі 92 757 024,28 грн. та 5 472 690,41 доларів США; за кредитним договором від 27 червня 2008 року в загальному розмірі 14 062 171,98 грн. та 5 411 882,73 доларів США, 865 127,83 Євро. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції змінено. Стягнуто на користь ПАТ «АКБ «Київ» солідарно з ТОВ «Флоріда Інжиніринг» та ОСОБА_3 кредитну заборгованість за кредитним договором від 14 січня 2008 року у розмірі 92 757 024,28 грн. та 5 472 690,41 доларів США; за кредитним договором від 27 червня 2008 року у розмірі 14 062 171,98 грн., 5 411 882,73 доларів США та 865 127,83 Євро. Стягнуто на користь ПАТ «АКБ «Київ» солідарно з ТОВ «Флоріда Інжиніринг» та ОСОБА_4 кредитну заборгованість за кредитним договором від 14 січня 2008 року у розмірі 92 757 024,28 грн. та 5 472 690,41 доларів США; за кредитним договором від 27 червня 2008 року у розмірі 14 062 171,98 грн., 5 411 882,73 доларів США та 865 127,83 Євро. Стягнуто на користь ПАТ «АКБ «Київ» солідарно з ТОВ «Флоріда Інжиніринг» та ОСОБА_5 кредитну заборгованість за кредитним договором від 14 січня 2008 року у розмірі 92 757 024,28 грн. та 5 472 690,41 доларів США; за кредитним договором від 27 червня 2008 року у розмірі 14 062 171,98 грн., 5 411 882,73 доларів США та 865 127,83 Євро. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати вказані рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову частково.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати вказані рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

ОСОБА_3 рішення місцевого та апеляційного судів не оскаржив, тому відповідно до ст. 335 ЦПК України судові рішення в частині позовних вимог публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості не є предметом касаційного перегляду.

Касаційна скарга ОСОБА_4 підлягає задоволенню частково, а касаційна скарга ОСОБА_5 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що позичальник порушив умови кредитних договорів, забезпечених договорами поруки, а тому на користь банку підлягає до стягнення солідарно кредитна заборгованість одночасно з боржника та всіх поручителів.

Переглядаючи рішення місцевого суду, апеляційний суд погодився з висновком місцевого суду, що позичальник порушив умови кредитних договорів, забезпечених договорами поруки, а тому на користь банку підлягає до стягнення кредитна заборгованість. Разом з тим, суд апеляційної інстанції виходив із того, що висновки суду першої інстанції про солідарне стягнення кредитної заборгованості одночасно з боржника та всіх поручителів за різними договорами поруки не узгоджуються з вимогами ст. 554 ЦК України та умовами договорів поруки, а тому змінив рішення суду в цій частині.

Проте з такими висновками судів першої та апеляційної інстанції погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 14 січня 2008 року між акціонерним комерційним банком «Київ», правонаступником якого є ПАТ «АКБ «Київ», та ТОВ «Флоріда Інжиніринг» було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останнє отримало кредит у розмірі 30 000 000 грн. до 13 січня 2010 року зі сплатою 17 % річних за користування кредитом.

В подальшому між кредитором та позичальником неодноразово укладались додаткові угоди до кредитного договору від 14 січня 2008 року.

Згідно останньої додаткової угоди № 8 від 26 лютого 2010 року сторони домовились викласти кредитний договір від 14 січня 2008 року у новій редакції, зокрема, змінили його назву на «договір про надання кредиту у вигляді невідновлювальної кредитної лінії», також встановили максимальний ліміт кредиту у розмірі 52 985 000 грн. та 3 600 000 доларів США, зі сплатою в національній валюті - 20 % річних, в іноземній валюті - 12 % річних (том 1 а. с. 22-30).

Крім цього, у додатку № 1 до вищевказаної додаткової угоди сторони затвердили новий графік погашення кредиту у вигляді «Графіка зменшення ліміту невідновлювальної кредитної лінії» (том 1 а. с. 31).

У пункті 1.1.2. додаткової угоди № 8 від 26 лютого 2010 року до кредитного договору від 14 січня 2008 року зазначено, що погашення заборгованості по кредиту буде здійснюватись відповідно до графіку погашення, що визначений у додатку № 1 до цього договору та є його невід'ємною частиною, та кінцевим терміном погашення не пізніше 31 жовтня 2014 року, а також дострокового погашення у випадках передбачених цим договором. У випадку невиконання позичальником графіку зменшення ліміту невідновлювальної кредитної лінії терміном більше ніж 30 календарних днів, що визначений в додатку № 1 до цього договору та/або кредитного договору від 27 червня 2008 року, укладеного з ТОВ «Флоріда Інжиніринг», кредит вважається таким, термін погашення якого настав (том 1 а.с. 22 - 31).

Зазначаючи у позовній заяві розмір заборгованості боржника за кредитним договором від 14 січня 2008 року, банк вказував про внесення змін до цього договору додатковою угодою № 8 від 26 лютого 2010 року, зокрема, шляхом встановлення максимального ліміту кредиту в розмірі 52 985 00 грн. та 3 600 000 доларів США зі сплатою в національній валюті - 20 % річних, в іноземній валюті - 12 % річних, на строк користування до 31 жовтня 2014 року шляхом поступового зменшення ліміту кредитування згідно встановленого графіка. Зважаючи на п. 1.1.2 додаткової угоди від 26 лютого 2010 року № 8 до договору, у зв'язку з невиконанням позичальником його умов, банк вважав кредит таким, термін погашення якого настав (том 1 а.с. 2).

27 червня 2008 року між АКБ «Київ» та ТОВ «Флоріда Інжиніринг» укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 1 000 000 грн. до 26 червня 2009 року зі сплатою 17 % річних за користування кредитом.

В подальшому між кредитором та позичальником неодноразово укладались додаткові угоди до кредитного договору від 27 червня 2008 року.

Згідно останньої додаткової угоди № 7 від 26 лютого 2010 року до кредитного договору від 27 червня 2008 року сторони домовились викласти кредитний договір у новій редакції та встановили суму кредиту у розмірі 3 560 000 доларів США, а також 5 100 000 грн. та 600 000 Євро зі сплатою в національній валюті - 20 % річних, в доларах США - 12 % річних, в Євро - 10 % річних, на строк користування до 31 жовтня 2014 року, шляхом поступового зменшення ліміту кредитування згідно встановленого графіка (том 1 а. с. 73-79).

Крім цього, у додатку № 1 до вищевказаної додаткової угоди сторони затвердили новий графік погашення кредиту у вигляді «Графіка зменшення ліміту невідновлювальної кредитної лінії» (том 1 а.с. 80).

У п. 1.4. додаткової угоди № 7 від 26 лютого 2010 року до кредитного договору від 27 червня 2008 року встановлено, що у випадку невиконання позичальником графіку погашення заборгованості, що визначений у додатку № 1 до цього договору та/або договору про надання кредиту у вигляді невідновлювальної кредитної лінії від 14 січня 2008 року, укладеного з ТОВ «Флоріда Інжиніринг», більше ніж на 30 днів, кредит вважається таким, термін погашення якого настав (том 1 а.с. 73).

Зазначаючи у позовній заяві розмір заборгованості боржника за кредитним договором від 27 червня 2008 року, банк вказував про внесення змін до цього договору додатковою угодою № 7 від 26 лютого 2010 року, зокрема, шляхом встановлення максимального ліміту кредиту в розмірі 3 560 000 доларів США, а також 5 100 000 грн. та 600 000 Євро зі сплатою в національній валюті - 20 % річних, в доларах США - 12 % річних, в Євро - 10 % річних, на строк користування до 31 жовтня 2014 року шляхом поступового зменшення ліміту кредитування згідно встановленого графіка. Зважаючи на п. 1.4 додаткової угоди № 7 від 26 лютого 2010 року до договору, у зв'язку з невиконанням позичальником його умов, банк вважав кредит таким, термін погашення якого настав (том 1 а.с. 4).

Відповідно до п. 2.5 додаткової угоди № 8 від 26 лютого 2010 року до кредитного договору від 14 січня 2008 року, сплата процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту щомісячно до 5 (п'ятого) числа місяця, наступного за місяцем, за який нараховуються проценти, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі.

Таким чином установлено, що згідно додатку № 1 до додаткової угоди № 8 від 26 лютого 2010 року до кредитного договору від 14 січня 2008 року та додатку № 1 до додаткової угоди № 7 від 26 лютого 2010 року до кредитного договору від 27 червня 2008 року ТОВ «Флоріда Інжиніринг» зобов'язалося сплатити банку грошові кошти на зменшення ліміту невідновлювальної кредитної лінії, починаючи з липня 2012 року згідно з графіками (том 1 а.с. 31, 80).

Разом з тим, позичальник не виконав умови вказаних договорів та не сплатив грошові кошти на зменшення ліміту за кредитним договорами від 14 січня 2008 року та від 27 червня 2008 року та додатковими угодами до них №№ 7, 8, що підтверджується матеріалами справи, зокрема, розрахунком заборгованості, наданим позивачем (том 1 а. с. 47 - 55).

Отже, відповідно до п. 1.1.2. кредитного договору від 14 січня 2008 року в редакції додаткової угоди від 26 лютого 2010 року та відповідно до п. 1.4. кредитного договору від 27 червня 2008 року у редакції додаткової угоди від 26 лютого 2010 року через 30 днів після спливу строку сплати заборгованості, кредити за цими договорами стали вважатися такими, термін погашення яких настав.

Указані кредитні угоди забезпечені окремими договорами поруки, укладеними між кредитором, позичальником та поручителями: ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Так, 02 березня 2010 року між ОСОБА_3, ПАТ «АКБ «Київ» та ТОВ «Флоріда Інжиніринг» укладено два договори поруки. Відповідно до пунктів 1.1. цих договорів ОСОБА_3 зобов'язався солідарно відповідати з ТОВ «Флоріда Інжиніринг» перед банком за виконання договірних кредитних зобов'язань позичальником.

02 березня 2010 року між ОСОБА_4, ПАТ «АКБ «Київ» та ТОВ «Флоріда Інжиніринг» укладено два договори поруки. Відповідно до пунктів 1.1. цих договорів ОСОБА_4 зобов'язався солідарно відповідати з ТОВ «Флоріда Інжиніринг» перед банком за виконання договірних кредитних зобов'язань позичальником.

02 березня 2010 року між ОСОБА_5, ПАТ «АКБ «Київ» та ТОВ «Флоріда Інжиніринг» укладено два договори поруки. Відповідно до пунктів 1.1. цих договорів ОСОБА_5 зобов'язався солідарно відповідати з ТОВ «Флоріда Інжиніринг» перед банком за виконання договірних кредитних зобов'язань позичальником.

Разом з тим, умовами договорів поруки строк закінчення вказаних вище договорів не встановлено.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Оскільки боржник не сплатив грошові кошти на зменшення ліміту за кредитними договорами від 14 січня 2008 року, від 27 червня 2008 року та додатковими угодами до них № 7, 8 відповідно до графіків зменшення ліміту невідновлювальної кредитної лінії, строк користування кредитними коштами достроково сплив через 30 календарних днів з кінцевої дати, коли позичальник повинен був сплатити вказані кошти згідно вказаних графіків, натомість банк звернувся до суду з даним позовом поза межами строку, встановлено ч. 4 ст. 559 ЦК України - у серпні 2013 року, а тому висновки судів про наявність правових підстав для стягнення кредитної заборгованості з поручителів не ґрунтуються на вимогах закону.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України у постанові від 17 лютого 2016 року № 6-2875цс15, яка відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Крім того, посилаючись на рішення апеляційного суду від 18 грудня 2014 року, судами залишено поза увагою, що ОСОБА_4 не позбавлений права заперечувати проти задоволення позовних вимог банку під час розгляду справи про стягнення боргу та надавити докази на підтвердження факту припинення поруки. Також предметом дослідження були інші обставини припинення поруки, а саме: апеляційний суд виходив із дати кінцевого терміну погашення заборгованості за кредитними договорами згідно умов додаткових угод (а саме: п. 1.1.1. додаткової угоди № 7 та п. 1.1.1. додаткової угоди № 8), яким було 31 квітня 2014 року.

Крім того, вказане рішення апеляційного суду не стосується правовідносин, що виникли між банком та ОСОБА_5 про припинення поруки, оскільки з таким позовом останній не звертався.

Таким чином, суди попередніх інстанцій на вказані положення закону уваги не звернули, доводів та заперечень сторін не перевірили, не встановили у повному обсязі фактичні обставини, що мають значення для справи, зокрема, строку настання виконання зобов'язання для поручителів, не дотрималися вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не дали юридичної оцінки наданим сторонами доказам, що в силу ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень в частині вимог до поручителів ОСОБА_5 та ОСОБА_4 з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Крім того, відповідно до ст. 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 2 ст. 118 ЦПК України позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абз. 1 п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року № 2 (далі - постанова Пленуму Верховного Суду України № 2), вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі ст. 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 ст. 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за КАС України (ст. 17) або ГПК України (ст. 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

В абзаці 3 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 роз'яснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов'язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об'єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого судочинства.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права, викладений у постановах Верховного Суду України від 01 липня 2015 року № 6-467цс15, від 01 липня 2015 року № 6-745цс15, від 18 листопада 2015 року № 6-1737цс15, від 02 березня 2016 року № 6-2307цс15, від 02 березня 2016 року № 6-224цс15, який має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Вирішуючи позовні вимоги банку, які виникли з окремих договорів про відкриття кредитної лінії й поруки та можуть бути самостійними й окремими предметами позову, суди зазначених вимог закону не врахували, безпідставно прийняли до провадження спір, що виник між юридичними особами і підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, розглянули його разом із вимогами, які вирішуються в порядку цивільного судочинства.

Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України).

За таких обставин позовні вимоги ПАТ «АКБ «Київ» до ТОВ «Флоріда Інжиніринг» про стягнення заборгованості віднесено до юрисдикції господарських судів, що судами залишено поза увагою, а тому рішення в цій частині також підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до місцевого суду.

Керуючись статтями 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 20 квітня 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року в частині вирішення позовних вимог публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, товариства з обмеженою відповідальністю «Флоріда Інжинірінг» про стягнення заборгованості скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: П.О. Гвоздик

В.С.Висоцька

О.В.Умнова

І.М. Фаловська