БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
провадження № 2/361/1064/16, cправа № 361/763/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«08» червня 2016 року м.Бровари Київської області

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Василишина В.О.,

при секретарі - Харченко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 й ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, Броварська районна державна нотаріальна контора Київської області, про визнання заповіту недійсним,

в с т а н о в и в:

У лютому 2016 року ОСОБА_1 й ОСОБА_2 звернулися до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовували тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер їхній дід ОСОБА_6 Після смерті діда їм стало відомо про наявність його заповіту, який було складено 18 листопада 2011 року. За цим заповітом ОСОБА_6 заповів все своє майно власним дітям ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_4 Батько позивачів ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Дід ОСОБА_6 останніх десять років життя тяжко хворів, не міг самостійно пересуватися й до дня смерті за ним доглядали вони, їхні батько ОСОБА_7 та мати ОСОБА_5 За життя дід позивачів ОСОБА_6 бажав здійснити розподіл належного йому майна після смерті між усіма його дітьми порівну, про що й склав заповіт на всіх дітей. Разом із тим, після смерті його сина ОСОБА_7 у діда значно погіршився стан здоров'я й психічний стан, він переніс декілька інсультів, у зв'язку із чим він не мав можливості змінити заповітне розпорядження щоб справедливо розпорядитися належним йому майном між двома дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а також між онуками ОСОБА_1 й ОСОБА_2, тобто дітьми його сина ОСОБА_7 Він за віком та станом здоров'я не усвідомлював значення своїх дій і не міг вчиняти будь-яких правочинів, у тому числі й скасувати раніше складене заповітне розпорядження. Просять суд: визнати недійсним заповіт, посвідчений 18 листопада 2011 року ОСОБА_8, секретарем виконавчого комітету Требухівської сільської ради Броварського району Київської області.

Із урахуванням уточнень позовних вимог позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 остаточно просять суд: визнати недійсним заповіт ОСОБА_6 від 18 листопада 2011 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Требухівської сільської ради Броварського району Київської області ОСОБА_8 й зареєстрований у реєстрі за № 623. Додатково в обґрунтування позовних вимог зазначається про те, що ситуація, яка склалася після смерті сина ОСОБА_6 не відповідала внутрішній його волі щодо розподілу майна (а.с. 138 - 142, 149 - 153).

У судовому засіданні позивачі ОСОБА_1 й ОСОБА_2 та їх представник ОСОБА_9 підтримали заявлені позовні вимоги й просили їх задовольнити.

У судовому засіданні відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а також їх представник ОСОБА_10 не визнали позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 й просили у його задоволенні відмовити.

У судовому засіданні третя особа ОСОБА_5 підтримала позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 й просила їх задовольнити.

У судове засідання третя особа Броварська районна державна нотаріальна контора Київської області представника не направила. До суду надійшло письмове клопотання про розгляд справи у відсутність представника цієї третьої особи.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та з'явилися у судове засідання, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, мав трьох дітей ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_4.

За життя, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 склав заповіт, за яким все належне йому майно де б воно не складалося і з чого б воно не було заповів ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_4 у рівних частинах кожному. Заповіт посвідчено секретарем виконавчого комітету Требухівської сільської ради Броварського району Київської області ОСОБА_8 й зареєстровано у реєстрі за № 623 (а.с. 54, 101).

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с.110).

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с.44).

Позивачі ОСОБА_1 й ОСОБА_2 є дітьми ОСОБА_7.

Як вбачається із витребуваної копії спадкової справи до майна ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, його спадкоємцем за законом є ОСОБА_5. Діти ОСОБА_7 - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовилися від прийняття спадщини після його смерті на користь ОСОБА_5 (а.с. 108-123).

Із копії спадкової справи до майна ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, видно, що із заявами про прийняття спадщини після його смерті звернулися: ОСОБА_3 (син), ОСОБА_4 (донька), ОСОБА_2 (онук), ОСОБА_1 (онук) (а.с. 43 - 71).

У судовому засіданні свідок ОСОБА_11 дав показання про те, що проживав поряд із ОСОБА_6 біля тридцяти років. ОСОБА_6 до смерті сина мав задовільний стан здоров'я, а у подальшому здоров'я у нього почало погіршуватися. Він розумів значення своїх дій, орієнтувався в оточенні. Два роки за ним доглядали дві жінки. Дід переніс інсульт. Він також із своєю родиною допомагав йому. Донька ставила уколи. До останніх днів свого життя він усіх впізнавав. Говорив погано, але його можна було зрозуміти. Про складений ним заповіт на дітей йому було відомо. Якби дід виявив бажання, то зміг би його змінити. Останні пів року його на вулицю вивозили на колясці. Дід сам розраховувався за спожиту електроенергію, одержував пенсію на дому й за неї сам розписувався.

Свідок ОСОБА_12 дав показання про те, що він товаришував із сином ОСОБА_6 - ОСОБА_7 до його смерті. Дід переніс декілька інсультів. Тяжко переніс смерть сина. Спілкуватися з ним вже не можна було через нерозуміння мови, але дід його впізнавав. Декілька років за ним доглядали дві жінки. Допомагали діти ОСОБА_4 із родиною, ОСОБА_3 та дружина покійного його сина ОСОБА_7 - ОСОБА_5 Про існування заповіту йому не було нічого відомо.

Свідок ОСОБА_13 дала показання про те, що вона була у дружніх стосунках із ОСОБА_6 Діти також його дружили. У дім до нього вона не приходила. На городі спілкувалася із ОСОБА_4 та ОСОБА_5 До смерті діда ОСОБА_3 не часто був на городі. До всіх своїх дітей ОСОБА_6 позитивно й однаково ставився. Останні роки за ним доглядали дві жінки.

Свідок ОСОБА_14 дала показання про те, що ОСОБА_6 мав задовільне здоров'я, його можна було зрозуміти й з ним можна було спілкуватися. Пересувався він сам. Навідувала вона його в середньому десь один раз у місяць. ОСОБА_6 за життя їй повідомляв, що все майно він залишить ОСОБА_4 Із своїм сином ОСОБА_7, який помер раніше, дід був у гарних стосунках.

Свідок ОСОБА_15 дав показання про те, що він часто навідував ОСОБА_6, спілкувався з ним. Зрозуміти його можна було. Дід йому телефонував, просив допомогти обробити город. Після смерті ОСОБА_7 стан здоров'я у нього погіршився, але все ж таки він все розумів і його можна було зрозуміти. Розповідав про життя, показував нагороди. Пенсію він одержував сам. Десь тиждень до смерті діда він його бачив останній раз. Онуків діда він бачив лише два рази.

Свідок ОСОБА_16 дав показання про те, що він ОСОБА_6 знав тридцять три роки, з яких дванадцять прожив із ним. Він йому допомагав, кожен тиждень привозив йому продукти харчування. Після смерті сина стан здоров'я у нього погіршився, але він все розумів. Висловлюватися йому було тяжко, але половину слів, які він говорив можна було зрозуміти. Все пам'ятав.

Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1223, 1270 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно із частиною першою статті 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

За змістом статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 (зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей) цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтями 10, 11, 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) чітко визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Зважаючи на обраний спосіб захисту порушених прав, розглядаючи цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 задоволенню не підлягають через їх недоведеність.

На підставі викладеного, керуючись статтями 10, 11, 212 - 215 ЦПК України, Броварський міськрайонний суд Київської області,

в и р і ш и в:

У задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.О.Василишин