Справа № 204/1535/16-ц
Провадження № 2/204/1020/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Черкез Д.Л.,

при секретарі Горб Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «ОСОБА_2. Інк» про стягнення заробітної плати, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушення строків виплати заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача заробітну плату у розмірі 11 147,83 грн., компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати у розмірі 424,28 грн., та моральну шкоду у розмірі 1 000,00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що 18 лютого 2013 року позивач був прийнятий на роботу до приватного акціонерного товариства «ОСОБА_2, Інк» слюсарем-ремонтником в ремонтно-механічний цех по обслуговуванню технологічного обладнання, на підставі наказу № 153-к від 15.02.2013 року, що підтверджується записом за № 27 в його трудовій книжці. Згідно наказу № 685-к від 01.07.2015 року ОСОБА_1 був звільнений 06.07.2015 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України - скорочення штату працівників, що підтверджується копією виписки з цього наказу та записом за № 29 в трудовій книжці позивача. Згідно довідки ПрАТ «ОСОБА_2, Інк» № 206 від 04.02.2016 року заборгованість відповідача по заробітній платі, включаючи компенсацію за невикористану відпустку та вихідну допомогу при звільненні на день звільнення позивача становить 11 147,83 грн. Ці гроші відповідач не виплатив позивачу й досі. Крім того, згідно ст.ст. 1-4 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Виплата компенсації проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обовязкових платежів) на індекс інфляції за період не виплати доходів (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації проводиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. На підставі зазначених вимог закону відповідач повинен виплатити позивачу компенсацію втрати частини моїх доходів, яка обчислюється відповідно до ст. 4 «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових коштів у звязку з порушенням терміну їх виплати», затвердженого постановою КМ України № 159 від 21.02.2001 року з наступними змінами. Загальна сума компенсації втрати частини заробітної плати становить: 11 147,83 грн. х 1,03806 = 11572,11 грн., 11572,11 грн. 11147,83 грн. В424,28 грн. У звязку з невиплатою своєчасно належної йому заробітної плати він втратив спокій та нормальні життєві звязки, був порушений його звичайних уклад та ритм життя. Позивач та його родина не могла повноцінно харчуватися, купувати вкрай необхідні їм одяг та взуття. Життя ОСОБА_1 суттєво змінилося, все це постійно спричиняє йому великі фізичні та моральні страждання.

Під час розгляду справи Позивач звернувся до суду з заявою про зменшення розміру позовних вимог, згідно з якою відмовився від стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати у розмірі 424,28 грн., та остаточно просив стягнути заборгованість по заробітній платі у розмірі 11 147,83 грн. та моральну шкоду у розмірі 1 000,00 грн.

У судове засідання позивач не зявився, але надав суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, проти розгляду справи у заочному порядку не заперечував.

Відповідач у судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Згідно ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 18 лютого 2013 року ОСОБА_1 був прийнятий до ПрАТ «ОСОБА_2, Інк» в ремонтно-механічний цех, слюсарем-ремонтником з обслуговування технологічного обладнання цехів: підготовчого, збірного № 1, вулканізації, авто камерного шостого розряду, що підтверджується записом у трудовій книжці № А 413501 (а. с. 4).

Згідно виписки з наказу № 685-к від 01.07.2015 року позивач був звільнений з займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України в зв`язку з скороченням штату ПрАТ «ОСОБА_2, Інк» (а. с. 5).

Відповідно до довідки ПрАТ «ОСОБА_2, Інк» № 206 від 04.02.2016 року, ОСОБА_1, з 18.02.2013 року по 06.07.2015 працював на посаді слюсаря-ремонтника, заборгованість по заробітній платі, включаючи компенсацію за невикористану відпустку та вихідну допомогу складає 11 147,83 грн. (а. с. 6).

Згідно ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата працівникам виплачується регулярно в строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.

Відповідно до положень ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Судом встанволено, що вказані вимоги закону відповідачем порушені, в результаті чого у відповідача перед позивачем виникла заборгованість по виплаті заробітної плати у розмірі 11 147,83 грн. Станом на день ухвалення рішення вищевказана заборгованість по заробітній платі позивачу не виплачена, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, та стягненню з Відповідача на користь Позивача 11 147,83 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно зі ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином судом встановлено, що внаслідок не своєчасної виплати відповідачем заробітної плати позивачу та остаточного розрахунку при звільненні, йому була спричинена моральна шкода.

Так, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер порушення прав позивача, істотність вимушених змін у його житті через тривалу невиплату заробітної плати та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав. Виходячи з розуміння загальнолюдських цінностей, відповідно до яких жоден працівник не може залишатися байдужим до порушення роботодавцем його права на оплату праці, суд погоджується з тим, що встановлені порушення трудових прав позивача пов'язані з певними душевними стражданнями і вважає, що 1 000,00 грн. є достатньою і справедливою компенсацією завданої йому моральної шкоди.

Крім того, на підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України, враховуючи, що позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору, а з відповідача на його користь було стягнуто заборгованість по заробітній платі у розмірі 11 147,83 грн., суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави суму судового збору за вимогу майнового характеру у розмірі 1 % від ціни позову, але не менше 0,4 мінімальної заробітної плати, що дорівнює 551,20 грн., та за вимогу немайнового характеру про відшкодування моральної шкоди судовий збір у розмірі 551,20 грн., а всього разом на загальну суму у розмірі 1 102,40 грн.

На підставі ст.ст. 40, 47, 94, 115, 116, 237-1 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про оплату праці», та керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 15, 57-61, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «ОСОБА_2. Інк» про стягнення заробітної плати, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушення строків виплати заробітної плати та відшкодування моральної шкоди задовольнити.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «ОСОБА_2. Інк» (ЕДРПОУ 19133330, м. Запоріжжя, бульвар Шевченко, 71-а, 69091) на користь ОСОБА_1, 01 жовтня 1951 рок ународження, (який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, б. 31, РНОКПП 0) заборгованість по заробітній платі у розмірі 11 147,83 грн. (одинадцять тисяч сто сорок сім гривень, 83 копійки) та моральну шкоду у розмірі 1 000,00 грн. (одна тисяча гривень, 00 копійок).

Стягнути з приватного акціонерного товариства «ОСОБА_2. Інк» (ЕДРПОУ 19133330, м. Запоріжжя, бульвар Шевченко, 71-а) на користь держави судовий збір у розмірі 1 102,40 грн. (одна тисяча сто дві гривні, 40 копійок).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.Л. Черкез