У Х В А Л А

29 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Лященко Н.П., Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня

2015 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, управління земельних ресурсів Києво-Святошинського району Київської області, третя особа - ОСОБА_7, про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, скасування державного акта про право власності на земельну ділянку, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_5, треті особи: відділ Держземагенства у Києво-Святошинському районі Київської області, ОСОБА_7, про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки; за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_4, реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, відшкодування моральних збитків, зобов'язання вчинити певні дії; за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_6, реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області про визнання дійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, визнання права власності на земельну ділянку,

в с т а н о в и л а :

Києво-Святошинський районний суд Київської області рішенням від

29 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 25 грудня 2014 року, позов ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та скасування державного акта про право власності на земельну ділянку задовольнив, позовні вимоги ОСОБА_6 задовольнив частково, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4, а також позову ОСОБА_5 про визнання дійсним договору й визнання права власності відмовив. Визнав недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 1,4782 га, яка розташована в адміністративних межах Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, укладений 16 липня 2009 року між ОСОБА_6, від імені якого діяв ОСОБА_7, та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Воробйовою Т.А., зареєстрований в реєстрі за № 1973 (Договір № 2 від 16 липня 2009 року). Скасував державний акт на право власності на спірну земельну ділянку, серії ЯД № 772240, виданий 19 серпня 2009 року на ім'я ОСОБА_4 У задоволенні решті позовних вимог ОСОБА_6 відмовив.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 23 грудня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від

29 серпня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від

25 грудня 2014 року залишила без змін.

23 червня 2016 року до Верховного Суду України звернувся

ОСОБА_4 із заявою про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статей 182, 210, 267, 640 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 125 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), статей 3, 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а також з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Обґрунтовуючи свої доводи заявник надав для порівняння ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 лютого 2015 року, 6 квітня, 11 й 25 травня 2016 року, а також постанову Верховного Суду України від 13 травня 2014 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

У справі про перегляд якої подано заяву, суд першої інстанції, з висновками якого погодились суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив із того, що при укладенні 16 липня 2009 року договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки продавець ОСОБА_6, від імені якого діяв ОСОБА_7, не мав права її відчужувати ОСОБА_9, оскільки право продажу належить його власнику, а станом на 16 липня 2009 року ОСОБА_6 власником спірної ділянки вже не був, оскільки 15 липня

2009 року в установленому законом порядку продав земельну ділянку ОСОБА_10

Надана для порівняння ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 лютого 2015 року постановлена у справі щодо поділу майна подружжя; від 6 квітня 2016 року - у справі щодо усунення перешкод у здійсненні права користування земельною ділянкою, визнання недійсним державного акта та скасування державної реєстрації; від 11 травня 2016 року - у справі № 754/15675/14 щодо визнання недійсним договору дарування та визнання права власності; від 11 травня 2016 року - у справі № 607/5056/15-ц щодо виключення садового будинку з акта опису й арешту майна; від 25 травня 2016 року - щодо скасування рішення сільської ради.

Таким чином, у справах, судові рішення в яких надано заявником для порівняння та у справі про переогляд якої подано заяву, наявні різні підстави позову, зміст позовних вимог та встановлено різні фактичні обставини справи, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права.

У наданій для порівняння постанові Верховного Суду України від

13 травня 2014 року міститься висновок про те, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч.ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України). Отже, коли судом на підставі досліджених у судовому засіданні доказів буде встановлено, що право особи, про захист якого вона просить, порушене, а стороною у спорі до винесення рішення буде заявлено про застосування позовної давності, та буде встановлено, що цей строк пропущено без поважних причин, суд на підставі ст. 267 ЦК України ухвалює рішення про відмову в задоволенні позову за спливом позовної давності. При цьому у разі визнання судом причин пропущення позовної давності поважними порушене право підлягає захисту.

Висновок суду касаційної інстанції в ухвалі, яку просить переглянути заявник, не суперечить правовому висновку викладеному у зазначеній постанові Верховного Суду України, оскільки в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року та у справі, за результатами перегляду якої Верховним Судом України прийнято надану для порівняння постанову, наявні різні фактичні обставини.

Копії інших різних за змістом судових рішень чи постанов Верховного Суду України до заяви не додано.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, управління земельних ресурсів Києво-Святошинського району Київської області, третя особа - ОСОБА_7, про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, скасування державного акта про право власності на земельну ділянку, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_5, треті особи: відділ Держземагенства у Києво-Святошинському районі Київської області, ОСОБА_7, про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки; за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_4, реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, відшкодування моральних збитків, зобов'язання вчинити певні дії; за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_6, реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області про визнання дійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, визнання права власності на земельну ділянку за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

А.Г. Ярема