У х в а л а

іменем україни

7 вересня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф., Черненко В.А., Штелик С.П.

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом прокурора Козелецького району Чернігівської області в інтересах держави в особі Бобруйківської сільської ради до ОСОБА_1, Козелецької районної державної адміністрації, відділу Держземагенства у Козелецькому районі Чернігівської області про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку за касаційною скаргою заступника прокурора Чернігівської області на рішення апеляційного суду Чернігівської області від 29 жовтня 2015 року, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року прокурор Козелецького району Чернігівської області звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Бобруйківської сільської ради, в якому просив поновити йому строк звернення до суду, визнати незаконним та скасувати розпорядження Козелецької районної державної адміністрації № 583 від 1листопада 2011 року «Про надання земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства гр.ОСОБА_1.», визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 14 березня 2012 року.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що проведеною перевіркою встановлено факт передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки з порушенням земельного законодавства, оскільки відведення землі відбулося за рахунок земель резервного фонду Бобруйківської сільської ради, який підлягає перерозподілу та використанню виключно між працівниками державних та комунальних закладів, підприємств і організацій культури, освіти та охорони здоров'я та пенсіонерами з їх числа, які проживають у сільській місцевості або селищах міського типу, проте ОСОБА_1 на території сільської ради не проживає та не є членом КСП чи працівником соціальної сфери.

Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 19 серпня 2015 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження Козелецької районної державної адміністрації № 583 від 1 листопада 2011 року «Про надання земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства громадянці ОСОБА_1.».

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданий 14 березня 2012 року ОСОБА_1 на земельну ділянку, площею 2,000 га, вартість якої становить 39 950 грн 62 коп., розташовану на території Бобруйківської сільської ради Козелецького району Чернігівської області.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 29 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі заступник прокурора Чернігівської області, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що поза увагою суду першої інстанції залишились положення частини 4 статті 25 Земельного кодексу України, згідно з якою під час приватизації земель сільськогосподарських підприємств у приватну власність передаються земельні ділянки, площа яких становить різницю між загальною площею земель, що перебували у постійному користуванні сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, і площею земель, які залишаються у державній чи комунальній власності (лісогосподарського призначення, водний фонд, резервний фонд).

Виділення ОСОБА_1 спірної земельної ділянки відбулось не за рахунок земель, які підлягали передачі у власність працівникам сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, що приватизовувались, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа, а тому відсутнє порушення прав працівників соціальної сфери с. Бобруйки, які не отримали у власність земельні ділянки для особистого селянського господарства, і яке було підставою для подання прокурором даного позову.

Проте погодитися з такими висновком апеляційного суду не можна з наступних підстав.

Згідно зі ст. 13 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до ст. ст. 142 - 145 Конституції України до матеріальної основи органів місцевого самоврядування належить, зокрема, земля, управління якою здійснюють територіальні громади через органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Судом установлено, що згідно розпорядження Козелецької районної державної адміністрації № 343 від 17 вересня 2008 року ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності на території Бобруйківської сільської ради.

Розпорядженням Козелецької районної державної адміністрації райдерадміністрації № 583 від 1 листопада 2011 року «Про надання земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_1.» затверджено проект землеустрою та надано ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2,000 га безоплатно у властність для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності на території сільської ради.

ОСОБА_1, на підставі розпорядженням Козелецької районної державної адміністрації № 583 від 1 листопада 2011 року, видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, який 14березня 2012 року зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею.

Згідно ч. 1 ст. 25 ЗК України при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю).

Відповідно до ч. 9 ст. 25 ЗК України органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у процесі приватизації створюють резервний фонд земель за погодженням його місця розташування з особами, зазначеними в частині першій цієї статті у розмірі до 15 відсотків площі усіх сільськогосподарських угідь, які були у постійному користуванні відповідних підприємств, установ та організацій.

За частиною 10 ст. 25 ЗК України резервний фонд земель перебуває у державній або комунальній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням.

Резервний фонд земель перебуває у державній або комунальній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням. Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власності сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 720/95 від 8 серпня 1995 року установлено, що створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання.

Отже резервний фонд земель підлягає перерозподілу та використанню за цільовим призначенням виключно між працівниками державних та комунальних закладів, підприємств і організацій культури, освіти та охорони здоров'я та пенсіонерами з їх числа, які проживають у сільській місцевості або селищах міського типу.

Відповідно до указів Президента України від 10 листопада 1994 року № 666/94 "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва" та від 8 серпня 1995 року № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" право на земельну частку (пай) мають члени сільськогосподарського акціонерного товариства, у тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного товариства.

Судами установлено, що рішенням Булахівської сільської ради Козелецьго району Чернігівської області від 3 лютого 1993 року «Про затвердження списків по роздержавленню та приватизації землі колгоспу «Маяк» затверджено списки жителів сіл Булахів та Бобруйки, що мають право на середню земельну частку з внесеними відповідними змінами та затверджено резервний фонд землі в кількості 15% від загальної площі земель.

Відповідно до вказаного рішення землі резервного фонду, що перебувають на території Бобруйківської сільської ради, з числа яких було виділено земельну ділянку площею 2,000 га ОСОБА_1, це 15% земель бувшого колгоспу «Маяк».

Згідно списку працівників соціальної сфери с. Бобруйки, які не отримали у власність земельні ділянки для особистого селянського господарства на території Бобруйківської сільської ради від 17 серпня 2015 року № 03-05/131 кількість відповідних осіб становить дванадцять осіб, при цьому ОСОБА_1 там не зазначено.

З письмової відповіді Бобруйківської сільської ради від 2 березня 2015 року ОСОБА_1 на території сільської ради не проживає, не є членом КСП чи працівником соціальної сфери.

Також, відповідно до змісту ст. 20 ЗК України надання (передача) земельної ділянки громадянам та юридичним особам відбувається згідно з їх цільовим призначенням.

У випадку передачі громадянам у приватну власність земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності, межі якої не встановлені в натурі або цільове призначення якої змінюється, обов'язковим є розроблення проекту землеустрою про відведення земельної ділянки.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, відмови у реєстрації земельної ділянки або визнання реєстрації недійсною (стаття 21 ЗК України).

Судом установлено, що згідно земельно-кадастрової інформації та довідки управління Держкомзему у Козелецькому районі земельна ділянка площею 2,000 га, яка розташована на території Бобруйківської сільської ради та передана увласність ОСОБА_1для ведення особистого селянського господарства, обліковувалась у рядку 12.2, як землі резервного фонду, не надані в постійне користування, форма власності на землю та її код державна.

Технічна документація з нормативно грошової оцінки земельної ділянки площею 2,000 га, що перебуваєу власності ОСОБА_1, не розроблена (а.с. 10).

Крім того, згідно із ст. 121 Конституції України та ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру»представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави у суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом. Підставою представництва у суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.

Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України № 3-рп/99 від 8 квітня 1999 року прокурори та їхні заступники подають до суду позови саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ і організацій, незалежно від їх підпорядкування і форм власності. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді.

Відповідно до пункту 2 статті 121 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Відповідно до п. 30 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключною компетенцією міських рад є прийняття рішень щодо відчуження згідно із законом комунального майна.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції, дійшов невірного висновку про те, що звернення прокурора з позовом не було спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання про безоплатну передачу земельної ділянки у приватну власність та повернення у власність територіальної громади землі, яка вибула з її власності незаконно, оскільки на прокуратуру, відповідно до ст. 121 Конституції України, ст. 36№ Закону України «Про прокуратуру» покладається представництво інтересів держави у судах у випадках, визначених законом.

Таким чином суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, врахував вищевказані норми матеріального права та дійшов правильного висновку про поновлення строкузвернення позивача до суду та про те, що спірна земельна ділянка всупереч приписів земельного законодавства була неправомірно відведена за рахунок земель резервного фонду власність ОСОБА_1, яка не є особою, що має право на отримання земельної ділянки із земель резервного фонду.

Апеляційний суд, ухвалюючи рішення, дав невірну оцінку спірним правовідносинам та припустився помилки в застосуванні правових норм.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України суд касаційної інстанції, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно з законом, скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Ураховуючи викладене, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням рішення суду першої інстанції в силі з підстав, передбачених ст. 339 ЦПК України.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 336, ст. 339, п. 4 ч. 1 ст. 344 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу заступника прокурора Чернігівської області задовольнити.

Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 29 жовтня 2015 року скасувати, рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 19 серпня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик