Справа № 478/876/15-ц Провадження № 2/478/69/2016
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

16.02.2016 року Казанківський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Іщенко Х.В. ,

при секретарі Ломаги Н.О. ,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Казанка цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ПАТ Комерційний банк "ПриватБанк" про захист прав споживача банківських послуг та повернення банківського вкладу, невиплачених процентів і пені за договором банківського вкладу,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ Комерційний банк "ПриватБанк" про захист прав споживача банківських послуг та повернення банківського вкладу, невиплачених процентів і пені за договором банківського вкладу, у якому, посилаючись на порушення відповідачем умов договору та норм законодавства України, просив зобовязати ПАТ Комерційний банк "ПриватБанк" повернути йому його вклад за договором № SAMDN9145 від 19 травня 2008 року у розмірі 725 євро та суму невиплачених процентів у розмірі 429, 57 євро, що загалом становить 1154,57 євро, що за офіційним курсом валют НБУ станом на 04.06.2015 року становить 27003,08 грн. а також стягнути з ПАТ Комерційний банк "ПриватБанк" на його користь пеню за несвоєчасне виконання грошового зобовязання за договором банківського вкладу № SAMDN9145 від 19 травня 2008 року у розмірі 5980,72 грн. та 3% річних у розмірі 368,53 грн.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримала, просила суд позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові.

Представник відповідача ПАТ Комерційний банк "ПриватБанк" до судового засідання не зявився, був повідомлений належним чином, надав до суду заперечення проти позову, просив відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити, виходячи із наступних підстав.

19.05.2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ Комерційний банк "ПриватБанк" в особі Голови Правління ОСОБА_3 було укладено договір банківського вкладу № SAMDN9145 на суму 25 євро зі щомісячним поповненням щонайменше на 10 євро і процентною ставкою 10,5% річних. Даний договір укладено на території Автономної Республіки Крим (м. Севастополь) на строк 12 місяців +1 день з подальшою його пролонгацією щоразу на такий самий строк. Відкрито поточний рахунок за договором №6403. Щороку строк дії договору подовжувався автоматично, без підписання будь-яких додаткових угод до діючого договору.

Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до ч.1 ст.1059 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Частина 3 ст. 1059 ЦК України визначає, що до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Відповідач у запереченні посилається на те, що відповідно до ч.3, ч.6 ст.5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відповідальність за порушення визначених Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина на тимчасово окупованій території покладається на Російську Федерацію як на державу-окупанта відповідно до норм і принципів міжнародного права. Відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським обєднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію.

Однак, суд виходить із того, що позивач є громадянином України, зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1, а згідно до ст. 1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, та відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Обмеження ПАТ КБ «Приватбанк» прав позивача щодо розпорядження грошовими коштами, які знаходяться на відкритих в банку поточних рахунках є порушенням договорів банківських рахунків. Як вбачається із матеріалів справи договір, який був наданий позивачем, свідчить про його укладення між ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридичною особою, місцезнаходження якої розташоване у м. Дніпропетровську (не є окупованою територією за Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території») та фізичною особою позивачем. А відтак, покладення на філію банку відповідальності щодо неповернення грошових коштів за договорами банківського вкладу не ґрунтується на нормах діючого законодавства, а саме ст. 95 ЦК України.

Враховуючи, що відповідачем до теперішнього часу офіційно не оголошено про прийняття рішення щодо вкладників, вклади яких рахуються як такі, що залишилися на окупованій території з урахуванням прийнятих державою законодавчих актів, суд вважає, що позивач вправі з урахуванням положень ст. 1075 ЦК України звернутися саме до банку з вимогою про повернення грошових коштів які перебувають на його рахунках. З урахуванням того, що законодавчо недопустима одностороння відмова від зобов'язання (ст. 525 ЦК). Відмова у видачі позивачу грошових коштів свідчить про незаконність дій відповідача, які полягають в обмеженні прав позивача щодо розпорядження належними йому грошовими коштами.

Відповідно до ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Згідно п. 5 Постанови Правління Національного Банку України від 06.05.2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя», банки, в тому числі ПАТ КБ «Приватбанк», зобов'язані були припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів.

Враховуючи факт окупації Російською Федерацією території Автономної Республіки Крим та прийняття нею рішення щодо припинення діяльності відокремлених підрозділів ПАТ КБ «Приватбанк» на території Республіки Крим, серед яких також була і філія Кримського регіонального управління ПАТ КБ «Приватбанк», подальші рішення судових органів окупаційної влади, які свідчать про створення Російською Федерацією на цій території некомерційної організації «Фонд захисту вкладників», якому фактично були надані права власника майнового комплексу ПАТ КБ «Приватбанк» в Автономній Республіці Крим, відокремлений підрозділ ПАТ КБ «Приватбанк» на території АР Крим та м. Севастополя не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність після окупації АР Крим та м. Севастополя. Автономна некомерційна організація «Фонд захисту вкладників» придбала право вимоги по вкладам і здійснення компенсаційних виплат, у тому числі вкладникам Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» поза волею відповідача. Автономній некомерційній організації «Фонд захисту вкладників», враховуючи рішення судових органів окупаційної влади, надано право стягувати заборгованість по вкладам і рахункам в порядку окремого провадження. Компенсація вкладникам відбуватиметься за рахунок коштів, отриманих шляхом продажу на відкритих торгах майна ПАТ КБ «ПриватБанк», яке розміщене на території кримського півострова. Викладене свідчить про те, що зобовязання за договорами депозитного вкладу, укладеними працівниками Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» виконує АНО «ФЗВ» за рахунок майна банку, яке знаходиться на території АР Крим та м. Севастополь.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 4 цієї статті, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зважаючи на те, що на окупованій території АР Крим здійснюється діяльність некомерційної організації «Фонд захисту вкладників», якому фактично були надані права власника майнового комплексу ПАТ КБ «Приватбанк» в Автономній Республіці Крим, позивач на підтвердження своїх позовних вимог не надав інформацію, яка б підтверджувала на час ухвалення рішення по справі відсутність придбання Автономною некомерційною організацією «Фонд захисту вкладників» прав вимоги за вкладом, повернення якого він вимагає, а тому у позивача існує можливість отримання подвійної виплати вкладу.

Стосовно наданої позивачем виписки по картам, з якої вбачається перерахування банком коштів на відповідний депозитний рахунок, відкритий позивачу, то суд виходить з того, що з даної виписки неможливо ідентифікувати рахунки, а також особу, якій вони належать. Крім того, із вказаної виписки неможливо встановити установу, яка її видала, також відсутній підпис посадової особи, відповідальної за її складання, та дата її складання. Тому, дана виписка не може слугувати належним та допустимим доказом у розумінні ст. 60 ЦПК України, на підтвердження існування на час розгляду справи невиконаних грошових зобов'язань відповідача перед позивачем. Інших належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог, позивачем надано не було.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_2 до ПАТ Комерційний банк "ПриватБанк" про захист прав споживача банківських послуг та повернення банківського вкладу, невиплачених процентів і пені за договором банківського вкладу задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 10, 209, 212, 213-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ Комерційний банк "ПриватБанк" про захист прав споживача банківських послуг та повернення банківського вкладу, невиплачених процентів і пені за договором банківського вкладу - відмовити .

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Миколаївської області через Казанківський районний суд Миколаївської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: