АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/4434/14-ц Номер провадження 22-ц/786/1937/16Головуючий у 1-й інстанції Рибалка Ю.В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Корнієнка В.І.,

Суддів: Внниченка Ю.М., Карпушина Г.Л.

При секретарі: Коротун І.В.

За участю: представника ОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засідання в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 травня 2016 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 травня 2016 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2, податковий номер НОМЕР_1, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договром від 28 серпня 2007 року № 1602/0807/98-005 у загальній сумі 768 680,56 грн., а саме: заборгованість за кредитом 473 459,51 грн., заборгованість за відсотками 207 030,67 грн., пеню 88190,38 грн..

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» у відшкодування судових витрат судовий збір в сумі 1827,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

З рішенням суду не погодилася відповідач ОСОБА_2 та подала на нього апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Скаржник вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, та таким, що ухвалено внаслідок невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, із порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Вмотивовуючи доводи апеляційної скарги вказував на те, що позивач не надав доказів у підтвердження факту правонаступництва ТОВ «Факторингова компанія «Вектор-Плюс» та звернувся до суду поза строками позовної давності.

.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга не підлягає до задоволення, за наступних підстав.

Відповідно п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи судом вірно встановлено, що 28 серпня 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір.

Відповідно до умов цього договору остання отримала кредит у розмірі 50 000 доларів США зі сплатою 13,5% річних у строк до 10 серпня 2017 року.

У подальшому додатковими угодами № 1 від 11 лютого 2009 року, № 2 від 09 вересня 2009 року та № 3 від 24 червня 2010 року до кредитного договору були внесені зміни та доповнення, зокрема, встановлено строк користування кредитом до 10 серпня 2030 року включно.

Також встановлено, що цього ж дня між банком та ОСОБА_4 був укладений договір іпотеки, відповідно до умов якого останній передав в іпотеку нежитлове приміщення по вул. Гагаріна, 27/4 у м. Кременчуці Полтавської області, з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором.

Окрім цього, з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 11 лютого 2009 року між ОСОБА_4 та Банком був укладений договір поруки, згідно умов якого поручитель поручився за виконання позичальником обовязків, що виникли на підставі кредитного договору, та можуть виникнути на підставі нього у майбутньому.

У зв'язку з невиконанням позичальником договірних зобов'язань щодо погашення кредиту утворилася заборгованість за кредитним договором № 1602/0807/98-005 від 28 серпня 2007 року у загальному розмірі 768 680,56 грн.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд першої інстанції вірно виходив з наступних обставин.

Із матеріалів справи судом встановлено, що позивач є новим кредитором з правом вимоги до відповідачів як боржника і поручителя за кредитними зобов'язаннями на підставі договору факторингу від 28 листопада 2012 року, укладеного з ТОВ «ФК «Вектор Плюс», яке у свою чергу право вимоги набуло на підставі договору факторингу № 15 від 18 листопада 2012 року, укладеного з публічним акціонерним товариством «Сведбанк», яке є правонаступником відкритого акціонерного товариства «Сведбанк», яке є правонаступником акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк».

Перехід права вимоги до відповідачів за зобов'язаннями за кредитним договором від 28 серпня 2007 року від первісного кредитора (публічне акціонерне товариство «Сведбанк») до позивача, підтверджується договором факторингу, актами прийому-передачі реєстрами заборгованостей та безпосередньо витягами з реєстрів щодо обсягу невиконаних ОСОБА_2 кредитних зобов'язань.

Також встановлено, що спір щодо чинності цього договору факторингу був предметом іншого судового провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Кредитні ініціативи» про визнання частково недійсним договору факторингу та визнання недійсним договору про передачу прав за іпотечним договором, за наслідками якого було ухвалено рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 жовтня 2014 року, залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 10 грудня 2014 року, про відмову в задоволенні позову.

Окрім цього, відповідно до п. 9.5 кредитного договору від 28 серпня 2007 року та п. 11.5 договору про внесення змін та доповнень № 2 до цього кредитного договору передбачено право банку на переведення своїх прав за цими кредитними зобов'язаннями третій особі без згоди позичальника.

Згідно зі ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Нормами статті 518 ЦК України передбачено, що боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов'язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред'явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов'язок до пред'явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.

На підставі вищевикладеного, встановивши, що у даному спорі між сторонами як новим кредитором, боржником і поручителем виникли правовідносини з приводу виконання кредитного договору, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо відсутності у позивача права на звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За нормами статей 629, 610, 612, 625 ЦК України договір є обов'язковим до виконання; порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання; боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором та не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до принципу диспозитивності розгляду цивільної справи, суд має вирішувати справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Далі судом встановлено, що рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04 травня 2012 у справі № 1615/1106/2012, яке набрало законної сили, було задоволено позов ПАТ «Сведбанк» ( первісного кредитора) до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_2, звернуто стягнення на предмет іпотеки, переданий в забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором.

Цим же рішенням встановлено, що станом на вересень 2011 року відповідач ОСОБА_2 порушила умови договору, вже мала прострочену заборгованість за кредитним договором. У вересні 2011 року банк звернувся з письмовою вимогою до боржника та поручителя про дострокове повернення всієї суми заборгованості за кредитом.

Встановивши, що позивач звернувся з вимогою до поручителя ОСОБА_4 поза межами шестимісячного строку, визначеного нормами ч. 4 ст. 559 ЦК України, суд дійшов висновку про безпідставність вимог про солідарну відповідальність за зобовязаннями щодо повернення кредиту до нього.

Рішення суду в цій частині не оскаржується сторонами, а тому відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України не є предметом перегляду в суді апеляційної інстанції.

Далі судом встановлено, що за вказаним кредитним договором позичальник має заборгованість, а саме: за тілом кредиту - 41687,88 дол. США, за відсотками 18228,95 дол. США, пеня у сумі 7765,12 дол. США (за останні 12 місяців перед зверненням до суду), оскільки позивач звернувся до суду у травня 2014 року.

Доводи ОСОБА_2 в частині пропуску позивачем строку позовної давності також є надуманими та не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Згідно ст. 256 України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові ( ч.4 ст. 267 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України.

Нормами ст. 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов?язано його початок, при цьому початок перебігу позовної давності пов?язується не тільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами) які свідчать про порушення прав особи(ст. 261 ЦК України)

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд.

В свою чергу, достовірно встановлено, що права кредитора у позивача набуті внаслідок укладення договору факторингу віл 28 листопада 2012 року, а з позовом до суду він звернувся в травні 2014 року.

Окрім цього, з матеріалів справи встановлено, що попередній кредитор також звертався з вимогами до боржників про стягнення заборгованості у жовтні 2011 року.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції зясовано всі обставини та надано їх належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 травня 2016 року не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 травня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя : /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_5 /підпис/ ОСОБА_6

З оригіналом згідно: Суддя апеляційного суду

Полтавської області _______ ОСОБА_1