АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/358/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1805/К/16 ОСОБА_1
Категорія -30 (І) Доповідач Митрофанова Л.
У Х В А Л А

Іменем України

13 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Митрофанової Л.В.,

суддів: Барильської А.П., Бондар Я.М.,

за участі секретаря: Чубіної А.В.,

за участі: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 29 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до держави України в особі Державного казначейства України, третя особа: Саксаганський відділ державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Дронго» про відшкодування майнової та моральної шкоди фізичній особі, яка потерпіла від злочину, -

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 29 липня 2016 рокуОСОБА_2 відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення його позову до держави України в особі Державного казначейства України, третя особа: Саксаганський відділ державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Дронго» про відшкодування майнової та моральної шкоди фізичній особі, яка потерпіла від злочину.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування ухвали суду першої інстанції, з постановленням нової про задоволення його заяви про забезпечення позову, посилаючись на те, що судом першої інстанції при постановленні ухвали порушено норми процесуального права, має місце затягування розгляду його позову та порушення його конституційних прав.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 в січні 2016 року звернувся з позовом до держави України в особі Державного казначейства України, третя особа: Саксаганський відділ державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Дронго» про відшкодування майнової та моральної шкоди фізичній особі, яка потерпіла від злочину.

27.05.2016 року ОСОБА_2 подав заяву про забезпечення вище вказаного позову, в якій просив забезпечити позов згідно з діючим законодавством на суму, яку суд буде вважати до сплати.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із необґрунтованості заяви.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 151 ЦПК суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до ч.5 статті 153 ЦПК України, про вжиття заходів забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначається вид забезпечення позову і підстави його обрання.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 за №9, ухвала про забезпечення позову постановляється в порядку, визначеному ст.209 ЦПК, і повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 за №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності звязку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у звязку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Частиною 3 ст. 151 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

В частині 2 ст.151 ЦПК України зазначено, що в заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

А відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Так, оскаржувана ухвала містить мотиви, із яких суд (суддя) дійшов висновку про необґрунтованість заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову, а саме: позивачем не зазначено причини, у звязку із якими потрібно забезпечити позов, не вказано чітко вид забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням підстав для його забезпечення.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції при постановленні ухвали порушено норми процесуального права, має місце затягування розгляду його позову та порушення його конституційних прав не можуть бути підставою для задоволення заяви позивача про забезпечення позову, оскільки при винесенні ухвали судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права.

Щодо посилання в апеляційній скарзі на затягування розгляду позову ОСОБА_2 у звязку із чим він вважає за необхідне забезпечити позов шляхом: «згідно з діючим законодавством на суму, яку суд буде вважати до сплати» слід зазначити, що ч. 3 ст. 151 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, тобто нормами ЦПК України не передбачено забезпечення позову у звязку із затягуванням розгляду справи.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, тому, на думку колегії суддів, необхідно апеляційну скаргу відхилити, а ухвалу суду першої інстанції, на підставі п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України, залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.1 ч.1 ст. 312 ст.ст. 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 29 липня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає, як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий:

Судді: