ухвала

іменем україни

08 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромисловий комплекс «Спаський» про витребування майна, стягнення отриманих доходів, відшкодування завданої моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромисловий комплекс «Спаський» (далі - ТОВ «АПК «Спаський»), обґрунтовуючи вимоги тим, що він є власником земельних ділянок, наданих для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованих на території Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, а саме: площею 3,4171 га, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 22 грудня 2003 року, та площею 3,4297 га, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 22 грудня 2003 року. 08 січня 2009 року між ним та відповідачем було укладено договори оренди землі № 434 та № 435 терміном до 31 грудня 2013 року. 03 вересня 2013 року та 21 січня 2014 року він направляв відповідачу повідомлення про відсутність наміру продовжувати дію договору оренди земельної ділянки на наступний період та просив після закінчення строку дії договору повернути йому земельні ділянки відповідно до п. 6.4.5 договору оренди. Вказані повідомлення залишені відповідачем без задоволення. Посилаючись на те, що відповідач у визначений строк земельну ділянку не повернув та продовжує нею користуватися без належної правової підстави, позивач просив витребувати спірні земельні ділянки, стягнути з відповідача на його користь незаконно отримані доходи у розмірі 45 632 грн 82 коп., а також відшкодувати моральну шкоду, яку позивач оцінив у 5 000 грн.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду й ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 3,3863 га, кадастровий номер НОМЕР_3, розташованої на території Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1, виданим 22 грудня 2003 року. Цільове призначенням вказаної земельної ділянки - ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а. с. 7).

Також ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 3,4297 га, кадастровий номер НОМЕР_4, розташованої на території Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2, виданим 22 грудня 2003 року. Цільове призначенням вказаної земельної ділянки - ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

08 січня 2009 року між ОСОБА_3 та ТОВ «АПК «Спаський» було укладено договори оренди землі № 434 та № 435, відповідно до умов яких позивач передав в оренду відповідачу вищевказані земельні ділянки строком до 31 грудня 2013 року (а. с. 8, 9).

20 вересня 2013 року позивачем на адресу відповідача було направлено повідомлення про те, що він не має наміру продовжувати дію договорів оренди земельних ділянок на наступний період разом із проханням не засіювати належну йому земельну ділянку після збору врожаю у 2013 році (а. с. 11).

21 січня 2014 року ОСОБА_3 було повторно направлено ТОВ «АПК «Спаський» повідомлення про те, що він не бажає продовжувати дію договору оренди, з вимогою повернути земельну ділянку відповідно до положень п. 6.4.5 договору оренди (а. с. 12).

Вказані листи були одержані відповідачем, що підтверджується поштовими повідомленнями (а. с. 13).

Судами також встановлено, що після закінчення строку дії договору ТОВ «АПК «Спаський» не повернуло земельну ділянку позивачу та у 2014 році засіяло її ріпаком, що підтверджується актом від 03 червня 2014 року, затвердженим головою Спаської сільської ради, та листом Державної інспекції сільського господарства у Дніпропетровській області від 28 травня 2014 року (а. с. 14, 17).

Разом з тим судом першої інстанції встановлено та не заперечувалось сторонами, що земельна ділянка була повернута позивачу наприкінці жовтня 2014 року.

Відмовляючи у позові в частині вимог про стягнення збитків, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, керуючись положеннями ст. 22 ЦК України, виходив із недоведеності позивачем розміру завданих йому збитків, що визначаються відповідною комісією згідно з Порядком визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам (затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284).

Колегія суддів вважає, що такі висновки є правильними, ґрунтуються на нормах матеріального права та узгоджуються із нормами процесуального права.

Згідно з ч. 3 ст. 386, ч. 1 ст. 390 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Власник майна має право вимагати від особи, яка знала або могла знати, що вона володіє майном незаконно (недобросовісного набувача), передання усіх доходів від майна, які вона одержала або могла одержати за весь час володіння ним.

Відповідно до ст. 152 ЗК Українизахист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відшкодування заподіяних збитків.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК Українизбитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284 затверджено «Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам» (далі - Порядок).

Згідно п. 1 вказаного Порядку власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок.

Відповідно до п. 2 Порядку розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад.

До складу комісій включаються представники Київської, Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, виконавчих комітетів міських (міст обласного значення) рад (голови комісій), власники землі або землекористувачі (орендарі), яким заподіяні збитки, представники підприємств, установ, організацій та громадяни, які будуть їх відшкодовувати, представники державних органів земельних ресурсів і фінансових органів, органів у справах містобудування і архітектури та виконавчих комітетів сільських, селищних, міських (міст районного значення) рад, на території яких знаходяться земельні ділянки.

Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії.

Розміри збитків визначаються в повному обсязі відповідно до реальної вартості майна на момент заподіяння збитків, проведених витрат на поліпшення якості земель (з урахуванням ринкової або відновної вартості) (п. 4 Постанови).

Крім цього, постановою Кабінету Міністрів України від 25 липня 2007 року № 963 затверджено Методику визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, яка спрямована на визначення розміру шкоди, заподіяної державі, територіальним громадам, юридичним та фізичним особам, на всіх категоріях земель внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу (п. 1).

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_3 посилався лише на те, що згідно з листом управління агропромислового розвитку Новомосковської районної державної адміністрації від 18 серпня 2014 року № 271 середня врожайність ріпаку, яким ТОВ «АПК «Спаський» було незаконно засіяно належні йому земельні ділянки, складає 18,2 центнера з гектара. Середня ціна реалізації цієї культури у 2014 році становить 3 662 грн за одну тонну.

За таких обставин, вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій відповідно до вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України правильно визначившись із характером спірних правовідносин, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, з урахуванням наданих сторонами доказів у їх сукупності, дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для стягнення на користь позивача отриманих відповідачем за час неправомірного використання земельної ділянки доходів, оскільки такі вимоги є недоведеними через відсутність належних й допустимих доказів розміру завданих позивачу збитків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно зі ст. 337 ЦПК Українивизначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи є необґрунтованими, правильність вищезазначених висновків судів не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про відхилення касаційної скарги і залишення оскаржуваних судових рішень без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: А.О. Леванчук

А.В.Маляренко

І.К.Парінова

О.В.Ступак