Справа № 361/4287/15-ц Головуючий у І інстанції Маценко Н. П.
Провадження № 22-ц/780/3277/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 30.11.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

30 листопада 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Кулішенка Ю.М. Яворського М.А.,

при секретарі: Волинець Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2015 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з вищезазначеним позовом обґрунтовуючи його тим, що 22.05.2013 року між нею та ОСОБА_2 укладено договір позики грошей, за умовами якого вона передала останньому в якості позики грошові кошти у розмірі 17000 доларів США. На підтвердження отримання грошових коштів ОСОБА_2 22.05.2013 року написав розписку у присутності свідка ОСОБА_4. Строк повернення грошових коштів встановлений до 18 червня 2013 року. У визначений договором строк відповідач грошові кошти не повернув, чим порушив свої зобовязання. 22.05.2014 року та 19.08.2014 року за допомогою системи «Вестерн Юніон» надіслав переводом суму 600 доларів США. 11.03.2015 року вона надіслала ОСОБА_2 листа-вимогу про повернення суми позики у розмірі 16400 доларів США до 25.03.2015 року. Вказана вимога залишена без реагування. Згідно із розрахунком загальна сума боргу складає 20550 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 434651,32 грн. та складається з суми позики у розмірі 16400 доларів США, що еквівалентно 346860 грн. та процентів за позикою у розмірі 4150 доларів США, що еквівалентно 87791,32 грн..У звязку з цим просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь суму боргу за договором позики від 22.05.2013 року у розмірі 434651,32 грн., що у доларовому еквіваленті становить 20550,89 доларів США та сплачений судовий збір 3654 грн..

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 квітня 2016 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 22.05.2013 року у розмірі 434651,32 грн., що складається із основної суми позики у розмірі 346860,00 грн., відсотків у розмірі 87791, 32 грн. та судового збору у розмірі 3654,00 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що в даному документі відсутні будь-які відомості про сам факт передання та отримання грошей від позичальника позикодавцеві. Крім того зазначив, що підпис в розписці, суттєво відрізняється від його підпису. Також, зазначив, що суд позбавив його процесуального права на проведення почерковознавчої експертизи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що між сторонами було укладено договір позики у простій письмовій формі, при цьому даний договір містить у собі всі істотні умови, зокрема дату складання, сторін договору, суму боргу, її розмір, зобовязання щодо повернення, строк повернення та підпис відповідача. Отже, у даному випадку розписка як документ підтверджує боргове зобовязання ОСОБА_2 перед ОСОБА_3. Зазначення відповідачем у тексті розписки про наявність у нього боргового зобовязання перед позивачем, суд розцінює як констатацію факту отримання грошових коштів. Крім того відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позивач має право на стягнення процентів від суми позики на рівні облікової ставки у звязку з порушенням строку виконання зобовязання.

Однак, такий висновок суду не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що позивач надала суду боргову розписку від 22.05.2013 року написану ОСОБА_2, за умовами якого вона передала останньому в якості позики грошові кошти у розмірі 17000 доларів США. На підтвердження отримання грошових коштів ОСОБА_2 22.05.2013 року написав розписку у присутності свідка ОСОБА_4. Строк повернення грошових коштів встановлений до 18 червня 2013 року. (а.с. 10).

22.05.2014 року та 19.08.2014 року за допомогою системи «Вестерн Юніон» - ОСОБА_2 надіслав переводом суму 600 доларів США (а.с.11-12).

11.03.2015 року ОСОБА_5 надіслала ОСОБА_2 листа-вимогу про повернення суми позики у розмірі 16400 доларів США до 25.03.2015 року. Вказана вимога залишена без реагування. (а.с. 13).

Згідно із розрахунком заборгованості загальна сума боргу складає 20550 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 434651,32 грн. та складається з суми позики у розмірі 16400 доларів США, що еквівалентно 346860 грн. та процентів за позикою у розмірі 4150 доларів США, що еквівалентно 87791,32 грн. (а.с. 7-8).

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В апеляційній інстанції відповідач ОСОБА_2 зазначив, що не визнає факт написання даної розписки, а тому подав клопотання про призначення судово-почерковознавчої експертизи(а.с. 140-141).

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 21 липня 2016 року була призначена судово-почерковознавча експертиза щодо відповідності підпису ОСОБА_2 в розписці на аркуші паперу формату А4 а.с. 36, який знаходиться у верхній частині аркушу.

Згідно висновку судово-почерковознавчої експертизи Науково - дослідної лабораторії судових експертиз № 57 від 26.10.2016 року підпис в розписці на аркуші паперу формату А4 а.с. 36, який знаходиться у верхній частині аркушу навпроти дати 22.05.2013 року виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з п. 8 постанови Пленуму Верховного ОСОБА_1 України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову, оскільки висновки суду у порушення вимог закону ґрунтуються на припущеннях.

Крім того колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що доказом наявності між сторонами зобовязання, які виникли із договору позики, також є вчинені ОСОБА_2 перекази грошових коштів на загальну суму 600 доларів США через систему «Вестерн Юніон» від 22.05.2014 року та 19.08.2014 року, на суму яких позивачем зменшено загальний борг, оскільки з даних переказів неможливо ідентифікувати за що саме відповідачем сплачувалися кошти, в них не зазначена підстава платежу, не має посилань на договір, а тому не є належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 57,60 ЦПК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позовних вимог відповідно до ст. 309 ЦПК України.

Доводи позивача ОСОБА_3 стосовно того, що висновок експерта не може бути оцінений судом як допустимий доказ у відповідності з ст. 59 ЦПК України, оскільки він зроблений з порушенням встановленого для нього порядку, судом апеляційної інстанції були досліджені, однак суд не приймає їх до уваги, оскільки відповідно до вимог ч. 2 ст. 150 ЦПК України, сторона не позбавлена права подати клопотання про призначення повторної експертизи або надавати інші докази на спростування зазначеної експертизи, разом з цим позивачем не було надано жодного доказу на спростування експертизи або клопотання про призначення повторної експертизи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нове.

В задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий:

Судді: