АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5137/16 Справа № 199/8026/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Петешенкова М.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Каратаєвої Л.О., Кочкової Н.О.

при секретарі - Григорєвій В.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 23 березня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 за участю третьої особи Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори про встановлення факту проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_5 на праві власності належало домоволодіння №32 по пров. Штормовий у м. Дніпропетровську.

13 березня 2015 року ОСОБА_5 помер., який за життя склав на її користь заповіт на все своє майно.

Вона є спадкоємицею на майно померлого за заповітом, яка фактично проживала з померлим та прийняла спадщину відповідно до ст. 1268 ЦК України, та є ще два спадкоємця за законом - його онуки ОСОБА_3, ОСОБА_4, які з померлим не спілкувались, не допомагали, та не займались його похованням.

22 вересня 2015 року вона звернулася до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори для оформлення спадщини. Нотаріус постановою від 06 жовтня 2015 року відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв»язку з не наданням доказів її проживання разом із спадкодавцем на день його смерті.

Вона зареєстрована та проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1. Оскільки з рідними онуками ОСОБА_5 фактично не спілкувався, часто хворів та мав хронічне захворювання серцево-судинної системи, їй доводилося приблизно раз на тиждень провідувати ОСОБА_5, привозити харчі, допомагати по господарству, купувати необхідні ліки та доглядати його.

Приблизно за два тижні до смерті, ОСОБА_5 зателефонував їй та повідомив, що дуже погано себе почуває, після чого вона переїхала до нього та проживала разом з ним до його смерті, зокрема до 13 березня 2015 року та займалась його похованням.

З огляду на зазначене, просила суд встановити факт проживання разом із спадкодавцем ОСОБА_5 на час відкриття спадщини,тобто 13 березня 2015 року.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 23 березня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с.108-109).

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову (а.с.114-115).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_5 на праві власності належало домоволодіння №32 по пров. Штормовий у м. Дніпропетровську на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 16 серпня 1974 року.

13 березня 2015 року ОСОБА_5 помер.

22 вересня 2015 року позивач звернулася до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті її дядька ОСОБА_5

Згідно постанови державного нотаріуса Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 06 жовтня 2015 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва, у зв»язку з тим, що останньою не було надано доказів її проживання разом із спадкодавцем на день його смерті.

Відмовляючи у задоволенні позові, суд першої інстанції виходив із того, що обставина постійного проживання за місцем відкриття спадщини позивачем не доведена, на час смерті спадкодавця вона проживала разом з ним два тижні, будучі зареєстрованою за іншою адресою, де знаходяться всі її речі та проживав її чоловік, з яким шлюб не було розірвано.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна.

Згідно з правилами ст. 1220 ЦУ України часом відкриття спадщини слід вважати день смерті особи, зазначений у свідоцтві про смерть.

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст. 1221 ЦК України.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. п. 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження».

На підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

За змістом ст. 1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, місце перебування особи це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Таким чином, місце проживання необхідно відрізняти від місяця перебування фізичної особи.

За змістом п. п. 3.21., 3.22. глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (станом на дату відмови ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину) спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

Положеннями ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

З огляду на викладене, відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Беручи до уваги вищенаведене, суд першої інстанції помилково тлумачив умову прийняття спадщини, саме як постійність проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, оскільки положеннями ч. 3 ст. 1268 ЦК України не визначається тривалість спільного проживання до смерті спадкодавця для прийняття спадщини, так само як і законом.

До спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори.

Таким чином, при вирішенні справи, суд першої інстанції виходив із неправильного розуміння ч. 3 ст. 1268 ЦК України та не дослідження обставини, обумовлених диспозицією наведеної норми.

Оскільки, юридичне значення для спадкових відносин має лише постійне проживання, при цьому тривалість та початковий момент спільного проживання із спадкодавцем не має значення, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про встановлення факту проживання ОСОБА_2 разом із спадкодавцем ОСОБА_5 на час відкриття спадщини 13 березня 2015 року.

Згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

З урахуванням положень ч.5 ст.88 ЦПК України, судові витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 у розмірі 546,76 грн., з кожного.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 23 березня 2016 рокускасувати та ухвалити нове рішення.

Встановити факт проживання ОСОБА_2 зі спадкодавцем ОСОБА_5 на час відкриття спадщини 13 березня 2015 року.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору у розмірі 546,76 грн., з кожного.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

ОСОБА_6

ОСОБА_7