АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/5402/16 Головуючий 1 інст. Гаврилюк С.М.
Справа № 639/5587/15-ц Доповідач - Кісь П.В.
Категорія: договірні
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2016 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого, судді - Кіся П.В.,

суддів: - ОСОБА_1

- ОСОБА_2,

за участю секретаря Сементовської О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 серпня 2015 року по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

ВСТАНОВИВ:

16.06.2015 року публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі по тексту - ПАТ «Альфа-Банк») звернулось до суду з позовом та просило просить звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме однокімнатну квартиру № 18, загальною площею 40,1 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Полтавський шлях, буд. 181а, та належить ОСОБА_3 на праві приватної власності, в рахунок погашення заборгованості за договором про надання траншу №SME0013823 від 02.06.2008 року, яка станом на 26.05.2015р. становить 10701626,10 грн. на користь ПАТ «Альфа-Банк», шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження» за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеного на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності, незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

В обґрунтування позовних вимог ПАТ «Альфа-Банк» зазначало, що 02.06.2008 року між закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 була укладена рамкова угода № SMERS01090, відповідно до п.1.2. якої, кредитор може відкрити клієнту кредитну лінію та транш. 02.06.2008 року ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 уклали договір про надання траншу № SME0013823.

Відповідно до умов договору ОСОБА_3 видано кредит в сумі 70000 доларів США, який відповідач зобовязалась повернути і сплатити проценти за користування кредитом в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком № 1 до нього графіком погашення кредиту.

У порушення умов договору, відповідачка свої зобовязання належним чином не виконала, в результаті чого, станом на 26.05.2015 року має прострочену заборгованість, яка складається з : заборгованості за кредитом 67391,04 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку становить 1 424 220,34 грн., заборгованості по відсотках 56 826,45 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку становить 1 200 951,69 грн.

У звязку з систематичним порушенням відповідачкою своїх обовязків зі сплати кредиту, відповідно до норм чинного законодавства та діючого кредитного договору їй була нарахована пеня за прострочення платежу у сумі 382 160,42 дол. США, що по курсу НБУ на дату розрахунку складає 8 076 454,07 грн.

З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором 02.06.2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки № SMERS01090/1, згідно якого остання передала в іпотеку квартиру № 18, загальною площею 40,1 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Полтавський шлях, буд. 181а. Ціна предмету іпотеки за домовленістю визначена сторонами в розмірі 70 000 доларів США, що за погодженим сторонами курсом еквівалентно 339 640,00 грн. ( п.3.3. договору іпотеки).

Відповідачка зобов'язання за договором належним чином не виконує, у зв'язку з чим перед банком виникла заборгованість станом на 26.05.2015 року у сумі 10 701626,10 грн. у звязку з чим ПАТ «Альфа-Банк» змушено було звернутись до суду позовом.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 серпня 2015 року позов задоволено. Суд вирішив:

- звернути стягнення на предмет іпотеки - однокімнатну квартиру № 18, загальною площею 40,1 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Полтавський шлях, буд. 181а, та належить іпотекодавцю ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 02 червня2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, за реєстровим № 2150, зареєстрованого в державному реєстрі правочинів, шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності /незалежним експертом/ на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, в рахунок погашення заборгованості за договором про надання траншу № SME0013823 від 02.06.2008 року, яка станом на 26.05.2015 року становить 10 701 626,10 грн. та складається з заборгованості за кредитом 67391,04 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 1424220,34 грн., заборгованості по відсотках 56826,45 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 1200951,69 грн. , пені за прострочення платежу у сумі 382160,42 дол. США, що по курсу НБУ складає 8076454,07 грн.;

- стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Пльфа банк» витрати зі сплати судового збору у розмірі 3654 грн.

Крім того, суд зазначив у цьому ж рішенні, що звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає примусовому виконанню в період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року.

В апеляційній скарзі ПАТ «Альфа-Банк» просить рішення змінити, зокрема скасувавши його в частині заборони примусового виконання звернення стягнення на предмет іпотеки в період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року, вважаючи в цій частинірішення суду необґрунтованим та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також невідповідності висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування скарги апелянт посилається на те, що суд безпідставно застосував мораторій, оскільки виданий ОСОБА_3Є кредит не є споживчим, що суд висновок суду про відсутність у ОСОБА_3 іншого житла, крім предмету іпотеки, не відповідає дійсності, суперечить наданим позивачем доказам щодо зареєстрованого у передбаченому законом порядку місця проживання ОСОБА_3, тобто по просп. 50р.СРСР буд.12, кв.178 в м.Харкові, тоді як предмет іпотеки знаходиться за іншою адресою.

Про застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин мораторію позивач взагалі дізнався після того, як отримав постанову державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження у звязку з відповідним зазначенням мораторію в рішенні суду.

Вважає, що договір про надання траншу № 8МЕ0013823 від 02.06.2008 року не може відноситись до мораторію, оскільки за цільовим використанням даний кредит не є споживчим.

В суді апеляційної інстанції представник ПАТ «Альфа-Банк» апеляційну скаргу підтримала і просила задовольнити, посилаючись на викладені в ній обставини, а також вказати в рішенні суду початкову ціну реалізації предмету іпотеки у розмірі 542000 грн. станом на 14.09.2016 року у відповідності до висновку №1832/16 субєкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_5

Відповідач ОСОБА_3 і її представник ОСОБА_6 проти задоволення апеляційної скарги і вимог представника ПАТ «Альфа-Банк» заперечували, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а заочне рішення суду першої інстанції підлягає зміні за таких підстав.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Судом у відповідності до вимог ст.ст.74,76, 158 ЦПК України надсилалися відповідачу за вказаними нею (а.с.5,7,8,163,164,168) місцем зареєстрованого у передбаченому законом порядку проживання і предмету іпотеки копія ухвали судді про відкриття провадження, копія позовної заяви з додатками, судові повістки, однак вся ця кореспонденція повернута суду підприємством УДППЗ «Укрпошта» з довідкою про неможливість вручення адресату у звязку з небажанням відповідача їх отримувати.

Усупереч зобовязанню, передбаченому п.п.5.5.4 кредитного договору від 02.06.21008р. та вимог ст.77 ЦПК України відповідач ОСОБА_3 не повідомила а ні банк, а ні місцевий підрозділ підприємства УДППЗ «Укрпошта», а ні суд про зміну місця проживання.

З метою забезпечення права відповідача на інформацію про розгляд справи відносно неї суд вжив передбачені ч. 9 ст.74 ЦПК України заходи про повідомлення ОСОБА_3Є про час та місце розгляду справи шляхом відповідного оголошення в пресі і розглянув справу за правилами ст.ст.224226 ЦПК України, постановивши заочне рішення.

Судом встановлено, а сторонами не заперечується, що 02.06.2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_3 була укладена рамкова угода № SMERS01090 а також договір про надання траншу № SME0013823 за умовами яких банк надав ОСОБА_3 кредитні кошти в сумі 70000 доларів США, які відповідач зобовязалась повернути і сплатити проценти за користування кредитом в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком № 1 до нього графіком погашення кредиту. Крім того, в той же день, 02.06.2008 року з метою забезпечення виконання умов кредитного договору сторони уклали Договір іпотеки № SМЕRS01090/1 за умовами якого ОСОБА_3 передала банку в іпотеку однокімнатну квартиру №18 загальною площею 40,1 м.кв. розташованою в будинку №181а по вул.Полтавський шлях в м.Харкові, яку вона придбала в цей же день одночасно з укладенням кредитного договору і договором іпотеки. За домовленістю сторін предмет іпотеки ними оцінено в 339640 грн. (а.с.23-24, 25)

Взяті зобовязання ОСОБА_3Є належним чином не виконувала, допустила утворення заборгованості, яка станом на 26.05.2015 року склала 10 701 626 грн.10 коп.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник з заявою про перегляд заочного рішення не зверталися, в суді апеляційної інстанції факт укладення кредитного договору, отримання кредитних кошті та вказаний позивачем і в рішенні суду розмір заборгованості у звязку з невиконанням його умов щодо повернення кредитних коштів у визначені договором строки і порядку не оспорювали.

Ухвалюючи заочне рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, що має місце факт порушення відповідачем ОСОБА_3Є умов кредитного договору, що ПАТ «Альфа Банк» має право на задоволення вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у відповідності до вимог ст.ст.7,33,38,39 Закону України «Про іпотеку».

Крім того, ухвалюючи 12 серпня 2015 року заочне рішення про задоволення позовних вимог ПАТ «Альфа-Банк», суд одночасно вирішив застосувати мораторій на звернення стягнення на предмет іпотеки, вважаючи, що на спірні правовідносини поширюється дія положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року, за якими не може бути примусово стягнуте (відчужено без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 ЗУ «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 ЗУ «Про іпотеку».

Однак у повному обсязі з таким рішенням колегія суддів погодитися не може у звязку з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, та є підставою для його зміни згідно п.3 ч.1 ст.307, п.п.1,4 ст.309 ЦПК України.

Цивільне судочинство, згідно вимог ст.ст. 10, 11 ЦПК України, здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності.

Так, згідно ч.ч.2,3 ст.10 («Змагальність сторін») ЦПК України сторони, та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. До даної справі такі випадки відношення не мають.

Частиною 1 ст.11 («Диспозитивність цивільного судочинства») ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заочне рішення суду в частині застосування мораторію на звернення стягнення на предмет іпотеки не відповідає вимогам ч.1 ст.11 і ч.3 ст.213 ЦПК України, оскільки ні позивач, а ні відповідач не зверталися до суду з вимогою про застосування положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не надавали доказів щодо обставин, які мають значення для вирішення питання щодо застосування мораторію, в судовому засіданні не досліджувалися докази, які б свідчили про наявність чи відсутність підстав для застосування ст. 217 ЦПК України.

За таких обставин у суду першої інстанції не було передбачених законом підстав для вирішення питання, про яке не просили сторони і яке не передбачене ст.214 ЦПК України у якості обовязкового для вирішення під час ухвалення рішення по суті спору.

Скасування рішення суду першої інстанції в частині застосування мораторію не перешкоджає сторонам вирішувати це питання на стадії виконання судових рішень у порядку та на підставах, визначених ст.3 та розділами V1, V11 ЦПК України.

Крім того, заочне рішення підлягає зміні шляхом його доповнення визначенням початкової ціни предмету іпотеки для його подальшої реалізації у розмірі 542000 грн., як зазначено в наданих представником позивача та не спростованих відповідачем і її представником доказах оцінки квартири станом на 14.09.2016р.

Таке вирішення справи відповідає вимогам ст. ст. 38, 39 Закону України «Про іпотеку» і правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 08 червня 2016 року при перегляді судових рішень у справі №6-1239цс16, згідно яких в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції не зазначив початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до частини шостої статті 38Закону України «Про іпотеку». Посилання суду першої інстанції у резолютивній частині рішення на визначення початкової ціни предмету іпотеки під час здійснення виконавчого провадження суперечить вимогам статей 39 та 43 Закону України «Про іпотеку».

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 307, п.4 ст.309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 серпня 2015 року змінити, зазначивши початкову ціну предмету іпотеки у розмірі 542000 грн.

Скасувати заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 серпня 2015 року в частині застосування заборони примусового виконання звернення стягнення на предмет іпотеки в період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року.

В іншій частині заочне рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий П.В. Кісь

Судді: О.А. Кружиліна

ОСОБА_2