Справа №167/410/16-ц
Провадження №2/167/227/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2016 року Рожищенський районний суд Волинської області в складі:

головуючого- судді Сіліча І.І.

при секретарі- Ісаковій Н.Ю.

з участю позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

представника третьої особи - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рожище цивільну справу за позовом ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_5 у справах дітей Рожищенської районної державної адміністрації до ОСОБА_2 про зміну способу участі у вихованні дитини,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про зміну способу участі у вихованні дитини.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що з 23 квітня 2009 року шлюб укладений між ним та відповідачем був припинений внаслідок його розірвання. Від даного шлюбу в них народився син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з матірю, яка чинила йому перешкоди у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною. 22.02.2010 року рішенням Рожищенського районного суду його позовні вимоги щодо усунення перешкод в спілкуванні з дитиною та встановлення порядку побачень з дитиною були задоволені та зобовязано ОСОБА_7 не чинити йому перешкоди в спілкуванні з дитиною та мати можливість тимчасово забирати сина до свого місця проживання, а саме був встановлений такий спосіб участі батька у вихованні сина: кожен 1-3 тиждень місяця надавати дитину з 18 год. четверга по 18 год. суботи, а 2-4 тиждень місяця з 09 год. в пятницю по 19 год. в неділю.

Покликаючись на те, що на даний час дитині вже виповнилося вісім років, він хоче збільшити свою участь у її вихованні та змінити встановлений порядок зустрічей з сином. Зазначив також, що працює в органах внутрішніх справ та отримує путівки до санітарно-курортних закладів. Тому має можливість спільного відпочинку з метою оздоровлення сина. Проте в супереч інтересам дитини відповідач категорично не надає дозволу відвідати санаторно-курортний заклад разом з дитиною. Враховуючи, що він належним чином ставиться до виконання своїх батьківських обовязків, має постійне місце роботи, стабільний заробіток, позитивно характеризується по місцю проживання та роботи, просить зобовязати ОСОБА_2 усунути перешкоди та надати можливість спільного відпочинку з метою оздоровлення, морального та духовного розвитку неповнолітнього сина в літній канікулярний період, тривалістю не менше 21 календарний день та визначити такий спосіб його участі у спілкуванні та вихованні дитини, який би передбачав їхні зустрічі 50/50, тобто 15 днів в місяць.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовну вимогу щодо відпочинку з дитиною в канікулярний період підтримав, а позовну вимогу щодо зустрічей з дитиною 50/50 уточнив, а саме: просить визначити такий спосіб його участі у спілкуванні та вихованні дитини: 1 та 3 тиждень кожного місяця (через тиждень).

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнала лише частково. Суду пояснила, що ніяких перешкод позивачу щодо його участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною не чинить. Разом з тим, враховуючи, що вона є матірю дитини, згідна дозволити позивачу брати дитину на відпочинок лише на дванадцять календарних днів, оскільки сама також працює та має можливість оздоровити сина та визначити такий спосіб їх участі у спілкуванні та вихованні дитини, який би передбачав їхні зустрічі 60/40.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 позовні вимоги визнала частково на підставі обставин викладених в письмових запереченнях від 08.06.2016 року (а.с.37-39).

Представник третьої особи ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що служба у справах дітей вважає за доцільне збільшити дні та години спілкування батька з сином, надати йому можливість брати участь у вихованні дитини на рівні з матірю.

Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

З пояснень позивача, матеріалів справи, судом встановлено, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 розірваний 23.04.2009 року. Після розірвання шлюбу відповідачу присвоєно дошлюбне прізвище ОСОБА_2 (а.с.6).

В шлюбі у сторін народився син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ЕГ 063833 виданого 24.01.2008 року (а.с.5).

Судом встановлено також, що після розірвання шлюбу подружжя проживає окремо, дитина залишилась проживати з матірю.

Як вбачається з рішення Рожищенського районного суду від 22.02.2010 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною та встановленні порядку побачень з дитиною були задоволені та зобовязано ОСОБА_7 не чинити батькові ОСОБА_1 перешкоди в спілкуванні з сином ОСОБА_6 та мати можливість тимчасово забирати сина до свого місця проживання, а саме був встановлений такий спосіб участі батька у вихованні сина: кожен 1-3 тиждень місяця надавати дитину з 18 год. четверга по 18 год. суботи, а 2-4 тиждень місяця з 09 год. в пятницю по 19 год. в неділю (а.с.8-9).

Чинним законодавством України встановлений принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей, і жоден із них не має будь-яких переваг.

Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно із ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч.ч.1 і 2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

За змістом ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав щодо дитини.

Згідно із ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ст.157 СК України той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Судом встановлено, що наданий час дитині виповнилося вісім років, батько дитини ОСОБА_1 належно ставиться до виконання своїх батьківських обовязків щодо виховання сина, має у власності окреме житло, постійне місце роботи, стабільних дохід та можливість возити дитину на санаторно-курортне лікування. Однак, між батьками виникли непорозуміння щодо збільшення участі батька у вихованні дитини. Цим питанням займалася ОСОБА_5 у справах дітей Рожищенської райдержадміністрації, яка вважає за доцільне збільшити дні та години спілкування батька та сина, надати ОСОБА_1 можливість брати участь у вихованні дитини на рівні з матірю (а.с.7).

За змістом ст.159 СК України під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоровя одного з батьків, зловживання ними алкогольними або наркотичними засобами.

Суд вважає, що вимоги позивача про зміну участі у вихованні дитини є законними і обгрунтованими. Спілкування батька з сином буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дитини з батьками, а батьків зі своїми дітьми, служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Крім того дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння обох батьків, має рости під опікою і відповідальністю їх обох. Суд вважає, що участь батька у вихованні дитини, спілкування між ними не лише забезпечить виконнаня батьківських прав відповідача, а буде відповідати і інтересам дитини.

Враховуючи вік дитини, прихильність дитини до батьків, а також інтереси дитини, суд прийшов до висновку, що побачення батька з дитиною повинно відбуватися кожного місяця першого та третього тижня, а також в літній канікулярний період, тривалістю не менше 13 календарних днів, з попереднім повідомленням матері про час відпочинку.

Судові витрати залишити за позивачем, оскільки останній не наполягає на їх стягненні.

Керуючись ст.ст.10, 60, 209, 212, 215, 218 ЦПК України, на підставі ст.ст.153, 157, 159 СК України, ст.ст.3, 7, 9, 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ст.15 Закону України «Про охорону дитинства», суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_5 у справах дітей Рожищенської районної державної адміністрації до ОСОБА_2 про зміну способу участі у вихованні дитини задовольнити частково.

Зобовязати ОСОБА_2 надати можливість спільного відпочинку з метою оздоровлення, морального та духовного розвитку малолітнього сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 в літній канікулярний період, тривалістю не менше 13 календарних днів, з попереднім повідомленням матір дитини про час відпочинку.

Змінити порядок і спосіб зустрічей ОСОБА_1 з малолітнім сином ОСОБА_8, встановлений рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 22.02.2010 року та визначити такий спосіб його участі у спілкуванні та вихованні дитини, який би передбачав їхні зустрічі першого та третього тижня кожного місяця.

Врешті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Рожищенський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: І.І.Сіліч