ВОЛОДИМИР-ВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

іменем України

15 липня 2016 року м. Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого: судді Лященка О.В.

при секретарі Шафатинській О.В.

з участю позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

відповідача: ОСОБА_3

представника відповідача: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Володимир-Волинський цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування будинку удаваним та визнання укладеним договору купівлі-продажу будинку, -

встановив:

20 січня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання договору дарування будинку удаваним та визнання укладеним договору купівлі-продажу будинку.

В позовній заяві покликається на ту обставину, що 22 листопада 2002 року між нею та відповідачем ОСОБА_3 був укладений шлюб, який у листопаді 2012 року був розірваний на підставі рішення суду.

Від шлюбу мають двох дітей - дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Зразу ж після укладення шлюбу ними, як молодим подружжям, було досягнуто домовленості про придбання житлового будинку у селі Житані Володимир-Волинського району Волинської області по вул. Набережній, 25. Половину коштів за будинок у сумі 500 доларів США вони заплатили власнику будинку ОСОБА_7 відразу під час домовленостей про купівлю будинку у листопаді 2002 року. Це були кошти, подаровані подружжю на весілля. Решту грошей у сумі 500 доларів США, які були спільно зароблені ними протягом року, було сплачено в листопаді 2013 року, перед укладенням договору купівлі-продажу житлового будинку.

Вони з листопада 2002 року вселились в спірний житловий будинок. В цьому будинку позивач разом з дітьми постійно проживає по даний час без реєстрації місця проживання, так як вони залишаються зареєстрованими за місцем проживання її батьків. Тривалий час відповідач також був зареєстрований разом з сім»єю у батьків позивача. Але після розірвання шлюбу, а саме з 23 травня 2013 року він зареєструвався у спірному будинку.

Відповідач ОСОБА_3 періодично виїжджав на заробітки у Дніпропетровську область, а після розірвання шлюбу - у місто Сєвєродонецьк Донецької області. З його слів він зустрів там іншу жінку і тривалий час проживав з нею.

На початку 2015 року він повернувся і з лютого 2015 року був мобілізований в Збройні Сили України.

У серпні 2015 року він звернувся до суду із заявою, що позивач ніби-то чинить йому перешкоди в користуванні житловим будинком. Із тексту позовної заяви їй стало відомо, що житловий будинок, у якому вони проживають більше 10-ти років оформлений на бувшого чоловіка згідно договору дарування від 19 листопада 2003 року, посвідченого державним нотаріусом Володимир-Волинської державної нотаріальної контори Волинської області, реєстровий № 2-2234. Це не відповідає дійсним обставинам справи, тому що вказаний житловий будинок вони з чоловіком купили і мав бути оформлений договір його купівлі-продажу. Усіма питаннями юридичного оформлення даного житлового будинку займався відповідач у справі, оскільки позивач в цей час доглядала за піврічною дочкою ОСОБА_8.

Той факт, що в дійсності укладається договір купівлі-продажу, а не договір дарування, чоловік скрив як від неї, так і від нотаріуса.

Даний договір дарування є удаваною угодою, такою, що приховує договір купівлі-продажу квартири, який насправді було вчинено.

Отже, даний житловий будинок фактично був куплений у ОСОБА_7 за ціною 1000 ( одна тисяча ) доларів США, а відповідач оформив дану угоду як дарування.

Воля сторін в угоді, що оспорюється, була спрямована на укладення договору купівлі-продажу, тому є усі підстави вважати укладений договір дарування квартири удаваним. Окрім того, зазначає, що продавець ОСОБА_7 не є родичем сторонам по справі, не є близькою їм особою, а тому подарунок такого коштовного майна незнайомій особі не є природнім і вмотивованим, що також дає підстави вважати укладений між ними правочин удаваним.

Просить визнати договір дарування житлового будинку № 25 по вул. Набережній в селі Житані Володимирі-Волинському Волинської області, укладений 19 листопада 2003 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_3, посвідчений державним нотаріусом Володимир-Волинської державної нотаріальної контори Волинської області і зареєстрований в реєстрі за № 2-2234, удаваним правочином та визнати, що між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 19 листопада 2003 року було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку № 25 по вул. Набережній в селі Житані Володимирі-Волинському Волинської області.

В судовому засіданні під час розгляду справи позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позов підтримали та просять його задовольнити з викладених у позові підстав, в своїх поясненнях послались на обставини, викладені у тексті позовної заяви.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 позов не визнали, суд пояснили, що позивач ОСОБА_1 була присутня в день підписання договору дарування квартири і знала про те, якій договірна справді укладається. Спірний будинок був подарований відповідачу ОСОБА_3 нині покійним ОСОБА_7, який був знайомим його батька. Вони його не купували.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши зібрані у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22 листопада 2002 року між сторонами по справі був укладений шлюб, який у листопаді 2012 року був розірваний на підставі рішення суду. Від шлюбу мають двох дітей - дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Дані обставини стверджуються копіями судового рішення та свідоцтв про народження дітей.

Як пояснила позивач, після укладення шлюбу ними, як молодим подружжям, було досягнуто домовленості про придбання житлового будинку у селі Житані Володимир-Волинського району Волинської області по вул. Набережній, 25. Половину коштів за будинок у сумі 500 доларів США вони заплатили власнику будинку ОСОБА_7 відразу під час домовленостей про купівлю будинку, у листопаді 2002 року. Це були кошти, подаровані подружжю на весілля. Решту грошей у сумі 500 доларів США, які були спільно зароблені ними протягом року, було сплачено в листопаді 2013 року, перед укладенням договору купівлі-продажу житлового будинку.

Дані пояснення позивача узгоджуються з дослідженими доказами у справі, зокрема показаннями свідка ОСОБА_9, яка ствердила що подружжя ОСОБА_6 у 2002 році оглядало спірний будинок тому що мали намір його придбати, а згодом купили у його власника ОСОБА_7, де й постійно живуть по даний час.

Показаннями свідка ОСОБА_10, яка ствердила, що вона особисто, її чоловік, свекруха, кум та сторони їздили в с.Житані оглядати хату, яку сім»я ОСОБА_6 хотіла купити. Хата сподобалась, сторони по справі заплатили спочатку 500 чи 600 доларів США, а решту виплачували вже коли жили в цьому будинку.

Показаннями свідка ОСОБА_11, яка ствердила, що сторони після весілля купили спірний будинок за подаровані на весіллі гроші, а згодом решту суми виплачували та проживали у придбаному ними будинку. Вона особисто бачила як позивачка платила гроші ОСОБА_7 в рахунок оплати за придбаний будинок вже коли жили у цьому будинку.

Крім цього, копією рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 18 листопада 2015 року стверджується, що під час розгляду вказаної цивільної справи позивач ОСОБА_1 пояснювала суду, що вказаний житловий будинок був придбаний ще у 2003 році за спільні кошти подружжя, з розстрочкою оплати. Про те, що право власності на спірний будинок оформлено на позивача на підставі договору дарування, відповідач дізналась лише після конфліктів з позивачем, який вважає даний будинок особистою власністю. А показаннями свідка ОСОБА_12 стверджується, що він є сином ОСОБА_7, який продав спірний будинок сім»ї ОСОБА_1 за 1000 доларів США. Батько вже помер. Розрахунок проводився частинами, з розстрочкою виплати.

Поданою у даній справі письмовою заявою цього свідка, завіреною представником відповідача, стверджується, що гроші платили його батькові, наскільки йому відомо зі сторони відповідача, він особисто грошей не брав.

Як вбачається з копії договору дарування житлового будинку від 19 листопада 2003 року, посвідченого державним нотаріусом Володимир-Волинської державної нотаріальної контори Волинської області ОСОБА_13 за р/н 2-2234, ОСОБА_3 прийняв у дар від ОСОБА_7 житловий будинок з надвірними будівлями що знаходиться в с.Житані по вул. Набережній, 25 Володимир-Волинського району Волинської області. А витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно стверджується, що право власності на даний житловий будинок з надвірними спорудами зареєстровано позивачем у встановленому законом порядку.

З витребуваної від Володимир-Волинської державної нотаріальної контори Волинської області нотаріальної справи не встановлено, що під час укладення оспорюваного договору була присутня позивач ОСОБА_1, про що заявляв в суді відповідач.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як визначено ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Судом встановлено, що договір дарування житлового будинку був укладений між ОСОБА_7 та відповідачем по справі ОСОБА_3 всупереч їхньому волевиявленню, оскільки ОСОБА_7 мав намір продати ОСОБА_3 та продав, а останній мав намір купити та купив, заплативши половину вартості будинку, а решту виплачував разом із дружиною після оформлення права власності на придбаний спірний будинок.

Пояснення відповідача ОСОБА_3 про те, що позивач ОСОБА_1 була присутня в день підписання договору дарування і знала про те, якій договірна справді укладається, що спірний будинок був подарований відповідачу нині покійним ОСОБА_7, який був знайомим його батька і сторони його не купували, а отримали в дар від ОСОБА_7, не узгоджуються з доказами, дослідженими судом.

Суд критично розцінює показання свідків відповідача, які є суперечливими та не узгоджуються як з поясненнями відповідача, так і з матеріалами справи.

Зокрема, показання свідка ОСОБА_14, який ствердив що чув як батьки відповідача обговорювали тему дарування будинку, однак якого саме і коли - пояснити не зміг. Допитаний як свідок ОСОБА_15 показав, що спірний будинок відповідачу подарували батьки, це він чув особисто від них. Допитана як свідок ОСОБА_16 показала, що її чоловік особисто знав покійного ОСОБА_7 і купив у нього хату в с.Житані Володимир-Волинського району. Допитаний як свідок ОСОБА_17 показав, що спірний будинок був подарований відповідачу батьками.

Покликання відповідача на те, що у 2014 році позивач знайшла та забрала його документи на будинок, які він привіз із собою та зберігав таємно від неї за шафою, з приводу чого він звертався в органи внутрішніх справ із заявою та досліджені з цього приводу матеріали перевірки, не спростовують доводів позивача про те, що вона не знала який саме договір було укладено насправді і не бачила його раніше.

Під час з»ясування обставин справи та перевірки їх доказами відповідач не подав суду заяви про застосування строків позовної давності тому суд позбавлений можливості з»ясувати з цього приводу думку позивача та надати їй відповідні докази.

Крім цього, суд вважає, що позивач ОСОБА_1 дізналась про те, який договір було насправді укладено, лише після того як побачила документи на будинок, що відповідно до заяви відповідача в органи внутрішніх справ датовано 09 лютого 2014 року, а тому строк звернення до суду з даним позовом вона не пропустила і підстав для його застосування суд не вбачає.

За таких обставин справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Судові витрати, відповідно до ст.88 ЦПК України, суд покладає на відповідача.

На підставі викладеного, ст.235 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд-

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати договір дарування житлового будинку № 25 по вул. Набережній в селі Житані Володимирі-Волинському Волинської області, укладений 19 листопада 2003 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_3, посвідчений державним нотаріусом Володимир-Волинської державної нотаріальної контори Волинської області і зареєстрований в реєстрі за № 2-2234, удаваним правочином та визнати, що між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 19 листопада 2003 року було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку № 25 по вул. Набережній в селі Житані Володимирі-Волинському Волинської області.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 551 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Головуючий:/-/ підпис.

Згідно з оригіналом.

Суддя Володимир-Волинського

міського суду ОСОБА_18