Справа № 127/345/16-ц Провадження № 22-ц/772/1590/2016Головуючий в суді першої інстанції Сичук М. М.
Категорія 19 Доповідач Медвецький С. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого Медвецького С.К.,

суддів: Нікушина В.П., Оніщука В.В.,

з участю секретаря Сніжко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Златобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Златобанк» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Златобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Златобанк», третя особа: ОСОБА_3, про визнання договору дійсним, а зобов'язання за договором виконаним,

встановила:

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 12 лютого 2015 року між ним та публічним акціонерним товариством «Златобанк» (далі - ПАТ «Златобанк») було укладено договір про виконання зобов'язання третьою особою.

Відповідно до умов договору він зобов'язався здійснити виконання зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором № 188/10 CL від 25 листопада 2010 року, укладеним між АТ «Златобанк» та ОСОБА_3, а кредитором надано згоду на виконання ним зобов'язань ОСОБА_4 за вказаним кредитним договором на суму 178 242, 41 грн. У зв'язку з цим він надав право та доручив кредитору здійснити договірне списання коштів з його рахунків для виконання зобов'язань за кредитним договором № 188/10 CL від 25 листопада 2010 року.

Посилаючись на те, що умови договору про виконання зобов'язання третьою особою від 12 лютого 2015 року були виконані, однак виконання цього зобов'язання не визнається відповідачем та ставиться під сумнів правомірність умов зазначеного договору, ОСОБА_2 просив визнати договір про виконання зобов'язання третьою особою від 12 лютого 2015 року дійсним, а зобов'язання за договором виконаним.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16 лютого 2016 року позов задоволено.

Визнано дійсним договір про виконання зобов'язання третьою особою від 12 лютого 2015 року, укладений між ОСОБА_5 та ПАТ «Златобанк», а зобов'язання за цим договором виконаними належним чином.

В апеляційній скарзі заявник просить ухвалене у справі судове рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Сторони та третя особа в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про день і час судового засідання, що відповідно до статті 305 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню з таких міркувань.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що сторонами не оспорювався факт перерахування коштів за договором від 12 лютого 2015 року з депозитного рахунку ОСОБА_2 в рахунок виконання зобов'язань ОСОБА_3 і в подальшому кошти з належних позивачу депозитних рахунків в розмірі 174 998, 37 грн. не були йому повернуті банком належним чином за наявності на це достатніх правових підстав, а залишаються у розпорядженні відповідача, відтак зобов'язання за договором, що є предметом спору є виконаними належним чином.

Проте погодитися з такими висновками суду не можна.

Статтею ст. 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Установлено, що 25 листопада 2010 року між АТ «ЗЛАТОБАНК» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 188/10/CL, на виконання якого банк надав останньому кошти в розмірі 275 000 грн. строком до 25 листопада 2015 року, з подальшим укладенням додаткових угод.

24 жовтня 2014 року між сторонами було укладено угоду про приєднання до публічної пропозиції про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 072258 (договір банківського вкладу), згідно з якою ОСОБА_2 розмістив на рахунку № НОМЕР_1 вклад (депозит) у розмірі 100 500 грн. строком до 24 квітня 2015 року.

14 листопада 2014 року між сторонами було укладено угоду про приєднання до публічної пропозиції про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 073816 (договір банківського вкладу), згідно з якою ОСОБА_2 розмістив на рахунку № НОМЕР_1 вклад (депозит) в розмірі 100 000 грн. строком до 14 травня 2015 року.

12 лютого 2015 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Златобанк» було укладено договір про виконання зобов'язання третьою особою.

Відповідно до пункту 1.1. якого, в порядку та на умовах, визначених цим договором, керуючись статтею 528 ЦК України, новий боржник здійснює виконання зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором № 188/10/CL від 25 листопада 2010 року, а кредитор надає свою згоду на виконання новим боржником зобов'язань за первісного боржника за вказаним кредитним договором в сумі 178 242, 41 грн.

Згідно із пунктом 3.1. цього договору, відповідно до ст. 1071 ЦК України, ст. 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» новий боржник надає право та доручає кредитору здійснювати договірне списання коштів з рахунку нового боржника № НОМЕР_1 та № НОМЕР_1 в АТ «ЗЛАТОБАНК» для виконання зобов'язань за цим договором по сплаті грошових коштів.

Меморіальним ордером від 12 лютого 2015 року № 463743 з депозитного рахунку ОСОБА_2 № НОМЕР_1 були списані грошові кошти в сумі 96 889, 56 грн. з призначенням платежу: «повернення депозиту, угода 073816 від 14 листопада 2014 року» (а.с.65).

Меморіальним ордером від 12 лютого 2015 року № 463826 з депозитного рахунку ОСОБА_2 № НОМЕР_1 були списані грошові кошти в сумі 81 352, 85 грн. з призначенням платежу: «часткове повернення депозиту, угода 072258 від 24 жовтня 2014 року» (а.с.66).

Постановою Національного банку України від 04 грудня 2014 року

№ 777/БТ віднесено ПАТ «Златобанк» до категорії проблемних строком до 180 днів (пункт 1 постанови).

Пунктом 2 цієї постанови передбачено, що для стабілізації діяльності банку та відновлення його фінансового стану з дня прийняття цієї постанови та до кінця строку установити для банку обмеження в його діяльності, в тому числі не здійснювати без документарних операцій (гарантії, авалі, акредитиви), а також не надавати порук та інших зобов'язань; погашення заборгованості, що виникла за будь-якими активними операціями банку, приймати тільки в грошовій формі (а.с.103-106).

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 13 лютого 2015 року № 105 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Златобанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 13 лютого 2015 року прийнято рішення

№ 30 «Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ «Златобанк», згідно з яким з 14 лютого 2015 року розпочато процедуру виведення ПАТ «Златобанк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на три місяці з 14 лютого до 13 травня 2015 року включно та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у відповідача.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 13 травня 2015 року № 99 призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію AT «ЗЛАТОБАНК» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_6 строком на 1 рік з 13 травня 2015 року до 12 травня 2016 року включно.

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін.

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон).

Статтею 4 Закону визначено, що основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Частиною 5 статті 34 Закону визначено, що під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Згідно із частиною 2 статті 38 Закону передбачено, що протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Відповідно до пункту 7 частини 3 статті 38 Закону, правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

За змістом частини 4 статті 38 Закону, уповноважена особа Фонду:

1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів;

2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами;

3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

Частиною 5 статті 38 Закону визначено, що у разі отримання повідомлення Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину. Такий нікчемний договір не може бути використаний для визначення ринкової ціни.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Частиною 2 статті 26 Закону визначено, що вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Установлено, що наказом тимчасової адміністрації у АТ «Златобанк»

№ 266 від 05 травня 2015 року договір про виконання зобов'язання третьою особою від 12 лютого 2015 року, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «Златобанк», за яким ОСОБА_2 здійснив виконання зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором № 188/10/CL від 25 листопада 2010 року, на підставі пункту 7 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» віднесено до нікчемних правочинів (а.с.55).

05 травня 2015 року тимчасова адміністрація у АТ «Златобанк» надіслала ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повідомлення про нікчемність договору про виконання зобов'язання третьою особою від 12 лютого 2015 року (а.с.56-58), яке було отримане позивачем 16 травня 2015 року (а.с.59). Зі змісту повідомлення слідує, що договір про виконання зобов'язання третьою особою від 12 лютого 2015 року відповідає критерію нікчемності правочинів, оскільки його умовами передбачено платіж, що надає окремому кредитору ОСОБА_2 переваги (пільги) перед іншими кредиторами - вкладниками.

Також відповідачем у повідомленні зазначено, що протягом дії тимчасової адміністрації в ПАТ «Златобанк» вкладники можуть отримати свої кошти за договором банківського вкладу (депозиту), строк дії яких закінчився та за договорами банківського рахунку. Виплати за визначеними договорами здійснюються у розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше 200 000 грн.

Отже, позивач на час укладення договору про виконання зобов'язання третьою особою від 12лютого 2015 року отримав перевагу перед іншими вкладниками, кредиторами банку, набувши право вимоги коштів від ОСОБА_3

05 травня 2015 року відповідачем було здійснено повернення коштів на депозитні рахунки ОСОБА_2 в сумах відповідно 81 352, 85 грн. та 96 889, 56 грн. (а.с.75-78), тобто покриття третьою особою зобов'язання ОСОБА_3 за кредитним договором № 188/10/CL від 25 листопада 2010 року перестало існувати.

Ураховуючи викладене, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Златобанк» обґрунтовано дійшов висновку, що договір про виконання зобов'язання третьою особою від 12 лютого 2015 року, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «Златобанк» відповідає критерію нікчемності правочину, визначеному у п. 7 ч. 3 ст. 38 Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений частиною другою статті 16 ЦК України. До таких способів віднесено: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) моральної (немайнової шкоди); 10) визнання незаконним рішення, дії чи бездіяльність органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Тобто особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

За змістом ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б свідчили, що відповідач порушив його право чи охоронюваний законом інтерес.

Поза увагою суду першої інстанції залишилась та обставина, що відповідачем було здійснено повернення коштів на депозитні рахунки ОСОБА_2

Ця обставина підтверджується меморіальним ордером № 4240 від 05 травня 2015 року, відповідно до якого на рахунок ОСОБА_2

№ НОМЕР_1 надійшли кошти в сумі 96 889, 56 грн., призначення платежу: «повернення коштів з транзитного рахунку, що надійшли м/о

№ 463743 від 12 лютого 2015, згідно розпорядження № 48 від 05 травня 2015 року», та меморіальним ордером № 4241 від 05 травня 2015 року, відповідно до якого на рахунок ОСОБА_2 № НОМЕР_1 надійшли кошти в сумі 81 352, 85 грн., призначення платежу: «повернення коштів з транзитного рахунку, що надійшли м/о № 463826 від 12 лютого 2015, згідно розпорядження № 48 від 05 травня 2015 року» (а.с.233-234).

Також суд першої інстанції не звернув уваги на те, що 09 липня 2015 року відбулося списання гарантованої суми ОСОБА_2 для виплат ФГВФО з вкладного рахунку № НОМЕР_1 в сумі 96 889, 56 грн. та

№ НОМЕР_1 від 96 779, 43 грн. (а.с.228-229).

Оскільки договір про виконання зобов'язання третьою особою від 12 лютого 2015 року, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «Златобанк», був визнаний нікчемний та не оскаржений позивачем, то не було підстав для визнання цього договору дійсним.

Окрім цього, загальні норми цивільного права не передбачають такого захисту прав та інтересів, як визнання договору дійсним. Такий спосіб захисту передбачений статтею 220 ЦК України для тих договорів, які відповідно до вимог закону повинні бути посвідченні нотаріально, у той час як нотаріальне посвідчення договору про виконання зобов'язання третьою особою від 12 лютого 2015 року законом не вимагається. Також не передбачений статтею 16 ЦК України такий спосіб захисту як визнання зобов'язання виконаним.

Отже, у справі, яка переглядається, суд зазначених норм матеріального права не врахував та неправильно застосував норму статті 16 ЦК України, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи, а це відповідно до статті 309 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до вимог статті 88 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Златобанк» підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 607 грн. (а.с.168).

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Златобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Златобанк» задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 лютого 2016 року скасувати й ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Златобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Златобанк», третя особа: ОСОБА_3, про визнання договору дійсним, а зобов'язання за договором виконаним, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Златобанк» сплачений судовий збір у розмірі 607 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий : /підпис/ С.К. Медвецький

Судді: /підпис/ В.П. Нікушин

/підпис/ В.В. Оніщук

Згідно з оригіналом: