Справа № 219/4768/16-ц
Провадження № 2/219/2563/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2016 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області

в складі: головуючої судді Чопик О.П.,

при секретарі Чубикало О.А.,

з участю: позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Бахмуті Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4, про стягнення боргу,

в с т а н о в и в:

позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу, посилаючись на те, що 10 лютого 2015 року між нею та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Артемівського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_5, за яким відповідач купила у позивача квартиру №25, розташовану у будинку №101 по вулиці Ювілейній у місті Артемівську Донецької області; ціна предмета договору 81 570 грн. Оскільки у ОСОБА_3 не вистачило всієї суми грошей сплатити за квартиру, 11 лютого 2015 року приватним нотаріусом ОСОБА_5 була посвідчена заява ОСОБА_3 за якою остання зобовязалася в строк до 10 серпня 2015 року виплатити ОСОБА_1 борг у розмірі 2 000 доларів США, що становив 49 680, 99 грн., згідно курсу НБУ на 10 лютого 2015 року, як залишок від основної суми купівлі квартири. На теперішній час вказана сума позивачу не виплачена. Просить суд стягнути з відповідача на її користь борг 2 000 доларів США та три проценти річних у сімі 1 790,10 грн.

Позивач в ході розгляду справи позовні вимоги зменшила, остаточно просить стягнути з відповідача за тих же підстав 1 600 доларів США та 844,44 грн. трьох процентів річних за серпень 2015 року березень 2016 року. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, надавши пояснення про те, що дійсно між нею, як продавцем, та відповідачем, як покупцем, було укладено відповідний договір купівлі-продажу, за яким відповідач не сплатила їй 2 000 доларів США, що виклала у своїй заяві, яка була подана нотаріусу після підписання договору, однак у цей же день. При цьому зазначила, що нотаріус оформляв договір за їхньою, сторін договору, згодою. Стверджує, що після написання заяви відповідач повернула їй 400 доларів США. Просить позов задовольнити, оскільки відповідач належним чином не виконала зобовязання за договором купівлі-продажу у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не зявилась, просить проводити розгляд справи за її відсутності, за присутності її представника. Подала письмові пояснення до позову (а.с.84-86). Просить суд відмовити в задоволенні позову у звязку з виконанням договору купівлі-продажу у повному обсязі. Зазначила, що при оформленні договору купівлі-продажу 10 лютого 2015 року вона та позивач дійсно повідомили нотаріуса про проведення розрахунків за договором у сумі, вказаній у договорі. Проте в подальшому, після підписання договору, хоча в цей же день, вона подала нотаріусу заяву про зобовязання виплатити позивачеві 2 000 доларів США, оскільки позивач після укладення договору висунула таку вимогу.

Представник відповідача у судовому засіданні надала пояснення про те, що заборгованість за договором купівлі-продажу, як про це зазначає позивач, у відповідача відсутня, що підтверджується самим договором. Просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Третя особа в судове засідання не зявився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності та про підтримання позовних вимог.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом установлено, що 10 лютого 2015 року між ОСОБА_1, яка діяла від свого імені та імені ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі довіреності, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, на підставі довіреності, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, на підставі довіреності, ОСОБА_4, який діяв від імені свого малолітнього сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4, як продавцями, та ОСОБА_3, як покупцем, укладено договір купівлі-продажу квартири, за яким остання купила у продавців квартиру №25, що розташована у будинку №101 по вулиці Ювілейній у місті Артемівську Донецької області. Договір посвідчений 10 лютого 2015 року приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_5, реєстровий номер 536 (а.с.6).

Згідно з п.3 договору купівлі-продажу, продаж зазначеної квартири вчиняється за 81 570, 00 грн., які продавці отримали повністю від покупця до підписання цього договору. Сторони підтверджують факт повного розрахунку за продану квартиру. Зазначену в цьому договорі ціну продажу вони, продавці та покупець, вважають прийнятною і вигідною для себе, її розмір повністю їх задовольняє і вони не мають один до одного будь-яких претензій фінансового характеру.

Стаття 655 Цивільного кодексу України закріплює законодавче визначення договору купівлі-продажу, згідно з яким одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Істотними умовами договору купівлі-продажу є умови про предмет та ціну.

Ціна товару це грошова сума, яка підлягає сплаті покупцем за одержану від продавця річ.

Відповідно до ч. 1 ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

За загальним правилом (ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України) оплата товару за договором купівлі-продажу здійснюється після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Так, покупець повинен виконати свій обовязок щодо оплати одразу в повному обсязі, тобто сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Однак сторони можуть відійти від цього положення, застосувавши розстрочення платежу (ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України).

У договорі купівлі-продажу від 10 лютого 2015 року, нотаріально посвідченого, вказана узгоджена сторонами договору ціна квартири 81 570 грн.; сторони у договорі підтвердили факт повного розрахунку до підписання договору.

У відповідності до вимог Глави 6 «Установлення волевиявлення та дійсних намірів особи при вчиненні нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, нотаріус зобовязаний установити волевиявлення особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії. Нотаріус зобов'язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Установлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін. Установлення дійсних намірів однієї із сторін правочину може бути здійснено нотаріусом за відсутності іншої сторони. Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині.

Встановлено, що жодна зі сторін правочину не оскаржувала дії нотаріуса при посвідченні договору купівлі-продажу квартири від 10 лютого 2015 року, відтак підстави сумніватись у відповідності дій нотаріуса вимогам чинного законодавства відсутні, зокрема щодо установлення однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін.

Листом від 11 липня 2016 року приватний нотаріус Бахмутського міського нотаріального округу ОСОБА_5 підтверджує нотаріальне посвідчення ним відповідного договору купівлі-продажу квартири та прочитання умов договору сторонами. Звертає увагу на відсутність повноважень на перевірку дійсності проведених розрахунків між сторонами (а.с.80).

Крім того, статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено, серед іншого, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України, зокрема, відсутності волевиявлення учасника правочину, яке має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ст.215 Цивільного кодексу України).

При цьому недійсним може бути визнано як весь правочин, так і його окрема частина, що не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Жодна зі сторін з вимогами про визнання правочину договору купівлі-продажу квартири чи його окремої частини недійсними не зверталась, зокрема, щодо відсутності дійсного волевиявлення сторін чи однієї з них на вказівку у договорі на конкретну ціну продажу та на проведення повного розрахунку до його підписання, чи з інших підстав.

Однак, згідно з письмовими доказами, приватний нотаріус Артемівського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_5 11 лютого 2015 року посвідчив заяву ОСОБА_3 наступного змісту: «Я, ОСОБА_3, повністю розуміючи значення своїх дій, цією заявою підтверджую, що зобовязуюсь в строк до 10.08.2015 року виплатити ОСОБА_1 борг 2 000 (дві тисячі) доларів США, що становить 49 680 (сорок девять тисяч шістсот вісімдесят) гривень 99 копійок, згідно курсу НБУ на 10.02.2015 року, як залишок від основної суми купівлі квартири за номером 25 (двадцять пять), розташованої в будинку за номером 101 (сто один) по вулиці Ювілейна в місті Артемівську Донецької області)» (а.с.7). Заява зареєстрована в реєстрі за номером 540.

На зворотній стороні цієї заяви зроблено відмітки про отримання позивачем 11 лютого 2015 року 200 доларів США, 22 березня 2015 року 100 доларів США, 16 травня 2015 року 100 доларів США (а.с.7 на звороті).

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч.ч.1, 2 ст.651 Цивільного кодексу України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (ст.654 Цивільного кодексу України).

Пунктами 7.1 та 7.2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, договір сторін про зміну або розірвання нотаріально посвідченого договору здійснюється шляхом складання окремого договору. Договір про зміну або розірвання договору підписується сторонами і посвідчується нотаріусом. На всіх наданих нотаріусу примірниках основного договору проставляється відмітка про його зміну або розірвання, у якій зазначаються номер за реєстром та дата посвідчення договору про зміну або розірвання, проставляється нотаріусом підпис і скріплюється його печаткою.

З огляду на викладене, оцінюючи правову природу поданої відповідачем заяви нотаріусу, таку не можна вважати зміною умов договору купівлі-продажу квартири від 10 лютого 2015 року. З вимогами про зміну умов договору жодна зі сторін не зверталась.

Суд зауважує, що стаття 204 Цивільного кодексу України закріплює презумпцію правомірності правочину. Це означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обовязки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні здійснюватися, а створені обовязки підлягають виконанню.

Отже, договір купівлі-продажу квартири від 10 лютого 2016 року як повністю так і в частині не визнавався недійсним у встановленому законом порядку, був нотаріально посвідчений, до договору змін не вносили. На обовязок суду надати відповідну правову оцінку такому нотаріально посвідченому договору, не визнаному недійсним окремо чи в частині, зміст якого не узгоджується з відповідними розписками (у цій справі зі заявою від 11 лютого 2016 року) вказує Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у правовій позиції, викладеній в ухвалі від 14 грудня 2011 року по справі №5-43685св11.

На підставі ч.1 ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, звільнення від доказування.

Позивач не представила суду належних доказів, які б свідчили про неналежне виконання відповідачем зобовязання саме за договором купівлі-продажу квартири від 10 лютого 2015 року, заборгованість зі сплати суми за яким просить суд стягнути. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 214, 215-218 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 203, 215, 632, 651, 654, 655, 692 Цивільного кодексу України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4, про стягнення боргу відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуюча О.П.Чопик