Провадження № 22-ц/783/2899/16 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Кабаля І.І., Струс Л.Б.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю представника ГУМВСУ у Львівській області - Мисак О.В.,

представника Державної казначейської служби України - Стегнія А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Фермерського господарства «Бурка В.В.» на рішення Галицького районного суду м.Львова від 23 лютого 2016 року у справі за позовом Фермерського господарства «Бурка В.В.» до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, держави Україна в особі Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

У грудні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Міністерства Внутрішніх справ України у Львівській області, держави Україна в особі Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, покликаючись на те, що органом державної влади ГУ МВСУ у Львівській області порушено права гарантовані ст. 40 Конституції України, ст.56 КПК України, шляхом відмови в реєстрації та внесення відомості до ЄРДР на підставі заяви про вчинений злочин від 13.02.2013 року. Просив відшкодувати моральну шкоду в розмірі 1 000 000 грн.

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позовних вимог Фермерського господарства «Бурка В.В.» до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, держави Україна в особі Державної казначейської служби Україна про стягнення моральної шкоди - відмовлено.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 23 лютого 2016 року оскаржив позивач Фермерське господарства «Бурка В.В.». В апеляційній скарзі посилається на те, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи та має місце порушення і неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого судом не виконано норми Конституції України, висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції, оскільки вони зроблені на підставі правильного встановлення існуючих правовідносин між сторонами, а доводи апеляційної скарги правильності оскаржуваного рішення не спростовують. До такого висновку колегія суддів дійшла з врахуванням наступних обставин.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався.

Відповідно до положень ст. ст.11, 15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Згідно із ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Судом встановлено, що представник Фермерського господарства «Бурка В.В.» - Бурка В.В. 13 лютого 2013 року звернувся до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області із заявою про вчинений злочин в порядку ст.ст.8, 40 Конституції України.

Листом за вихідним № 5/81-Б від 18.02.13 року, ГУ МВС України у Львівській області повідомило позивача, що його заява прийнята до розгляду та про результати розгляду буде повідомлено додатково.

Позивач Фермерське господарство «Бурка В.В.» в інтересах якого діє Бурка В.В. звернувся з позовом, у якому просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 1 000 000 гривень, оскільки, вважає, що така йому завдана в результаті незаконних дій посадових осіб ГУМВСУ у Львівській області при розгляді заяви про злочин від 13 лютого 2013 року, що спричинило приниження честі, гідності та ділової репутації.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції вірно виходив з того, що позивачем не надано жодних доказів, які б свідчили про незаконність дій чи бездіяльність відповідачів, що є обов»язковою умовою для виникнення права на відшкодування завданої шкоди.

Окрім цього, суд першої інстанції зазначив, що частиною 1 статті 173 ЦК України передбачено, що від імені держави за спеціальним дорученням можуть виступати фізичні та юридичні особи, органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Державній казначейській службі України не надано право на представлення інтересів держави у спірних правовідносинах. Дане представництво чітко регламентується статтями 167, 170 ЦК України, де зазначено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обовязки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Тому, суд в кожному конкретному випадку повинен з'ясувати, який саме державний орган є уповноваженим органом (лист Верховного суду України від 07.04.2008 №01- 8/211).

Жодним нормативно - правовим документом на органи Державної казначейської служби України не покладено функції і обовязки по представництву інтересів держави Україна, відтак, позов заявлено до неналежної особи.

Органи Державної казначейської служби України не здійснюють контроль за діяльністю інших державних органів, та органів внутрішніх справ зокрема, а отже і не несуть відповідальності за їх протиправні дії чи бездіяльність.

За приписами ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно - правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають встановленню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" з подальшими змінами і доповненнями, під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв"язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

Позивачем не обгрунтовано, чим підтверджується факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі, чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Заявник повинен надати до суду обгрунтований розрахунок суми, яку він просить стягнути з Державного бюджету України.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог про заподіяння відповідачем моральної шкоди, зокрема, що внаслідок дій відповідача для позивача настали втрати немайнового характеру, що зумовлені приниженням його честі, гідності та ділової репутації. Відтак, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги Фермерського господарства «Бурка В.В.» висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки такі є вірними та відповідають нормам як матеріального, так і процесуального права, ґрунтуються на повному та всебічному дослідженні поданих суду доказів.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів.

Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних у справі доказів.

З висновками суду слід погодитись, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України. Підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 лютого 2016 року відсутні.

Керуючись ст. ст. 209 ч. 3, 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Бурка В.В.» - відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Кабаль І.І.

Струс Л.Б.