Справа № 185/1135/16-ц
Провадження № 2/185/1201/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 березня 2016 року м.Павлоград
Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Палюх Т.Д., за участю секретаря Федосімової Ю.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави,
У судове засідання представник позивача не зявився, надав суду заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримав, просив суд розглянути справу за його відсутності, та у разі неявки відповідача провести заочний розгляд справи.
Відповідачі у судове засідання не зявились, про час і місце судового засідання повідомлялись належним чином, причину неявки суду не повідомили.
Суд враховуючи думку представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог.
Відповідно до п.1 параграфу 2 Кредитного договору позичальник сплачує проценти річні в розмірі, що визначається як ставка AverDepo3M-Ш збільшена на 5,63% (ОСОБА_3). Станом на день укладення Договору AverDepo3M-Ш становить 19,36% що разом з Маржою ОСОБА_3 складає 24,99%.
Укладаючи договір застави, сторони домовились про набуття, зміну або припинення своїх прав та обов'язків, закріпивши їх в договорі, який ними підписано.
Оскільки, відповідно до принципу свободи договору (ст.ст. 6, 627 ЦК України), сторони договору на власний розсуд визначають його зміст і формулюють його конкретні умови, якщо тільки зміст якої-небудь умови імперативно не визначений законом чи іншими правовими актами, суд вважає доцільним захистити порушені права позивача.
Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини.
Як передбачає ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно закону, договору.
Відповідно до ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.
Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з вимогами ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання і при цьому порушенні наступають правові наслідки встановлені договором або законом.
На підставі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Відповідно ч.2 ст.1054, ч.2 ст.1050 ЦК України наслідки порушення Боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.
Відповідно до положень ст. 589 ЦК України, ч.1 ст. 20 Закону України "Про заставу", ст. 23 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.
Оскільки матеріалами справи підтверджений факт порушення відповідачем умов кредитного договору щодо своєчасності повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування, у зв'язку із чим утворилася заборгованість, позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави.
Відповідно до ч.1 ст. 24 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Аналогічне правило закріплено і в ч.1 ст. 590 ЦК України.
Згідно ч.2 ст. 25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються:
1) загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження;
2) опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача;
3) заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні;
4) спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону;
5) пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження;
6) початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження.
Суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованості за кредитним договором в розмірі 50 гривень 00 коп. не підлягають задоволенню, оскільки позивач у даному випадку за рахунок предмета застави задовольняє в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.
Враховуючи те, що відповідачі не виконали взяті на себе зобовязання по сплаті заборгованості по договору про надання кредиту, та надаючи правову оцінку співмірності визначеної банком заборгованості за кредитом із вартістю заставного автомобіля суд приходить до висновку про доцільність задоволення вимог позивача частково.
У відповідності до ст.88 ЦПК України, суд стороні, на користь якої ухвалено рішення, присуджує з другої сторони понесені і документально підтвердженні судові витрати.
Керуючись ст.ст.10, 60, 208-210, 212-215, 218, 224-232 ЦПК України, суд
Позов публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378(тисяча триста сімдесят вісім) грн..
В іншій частині позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.
Суддя Т. Д. Палюх