Справа № 462/1201/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2016 року Залізничний районний м. Львова в складі:

головуючого судді: Бориславського Ю.Л.,

за участю секретаря: Каралюс Т.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в інтересах якого діє відділ у справах дітей Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, про визнання обєктом права спільної сумісної власності та визнання права власності, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому просить визнати обєктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіль марки AUDI, модель S6.2.2, 1996 року випуску, № кузова WAUZZZ4АZSN106313, реєстраційний номер НОМЕР_1, квартиру №3 в будинку № 33 на вул. Патона у м. Львові та визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину автомобіля AUDI, модель S6.2.2, 1996 року випуску, № кузова WAUZZZ4АZSN106313, реєстраційний номер НОМЕР_1, та ? частину квартиру №3 в будинку № 33 на вул. Патона у м. Львові. Свої вимоги мотивує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, в якому в них народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідно до рішення Залізничного районного суду м. Львова від 31.01.2014 року шлюб між позивачем та ОСОБА_2 був розірваний. Під час шлюбу ними були придбані спірна квартира та автомобіль, які є обєктом спільного майна подружжя. 30.08.2014 року ОСОБА_2 загинув. Після його смерті відкрилася спадщина на його майно, спадкоємцями якого за законом є його малолітній син ОСОБА_5 та мати покійного ОСОБА_2. Вона пробувала вирішити даний спір поза судовим шляхом, проте ніякого результату вона не отримала. В звязку з наведеним, просить позов задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6, яка діє на підставі довіреності від 02.12.2015 року /а.с.31/ позов підтримала з підстав наведених в ньому, дала пояснення аналогічні вищенаведеному і просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2, яка належним чином була повідомлена про час, день та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи, в судове засідання не зявилася, заяви про розгляд справи за її відсутності не подала, про причини своєї неявки суд не повідомила.

Конверти з судовими повістками на 11.00 год. 17.06.2016 року, 11.15 год. 18.08.2016 року, адресовані відповідачу ОСОБА_2, з рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення повернулися на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.40, 67, 173).

Згідно з п.116 Правил надання послуг поштового зв'язку, у разі невручення рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка» з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п'ять календарних днів з дня надходження листа до об'єкта поштового зв'язку місця призначення із зазначенням причини невручення.

Поштові відправлення повертаються об'єктом поштового зв'язку відправнику у разі його письмової заяви, письмової відмови адресата від одержання чи закінчення встановленого строку зберігання (п.117 Правил надання послуг поштового зв'язку).

Як вбачається зі змісту ч.5 ст.74 ЦПК України, судом документи надсилаються поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі, а у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що ці документи вручені їм належним чином.

З урахуванням того, що відповідач за адресою реєстрації м.Львів, вул.Широка, 73/35, не з'явився у відділення поштового зв'язку для отримання рекомендованих листів з викликом до суду, слід вважати, що вона була відсутні за адресою, вказаною в матеріалах справи, що у відповідності до ч.5 ст.74 ЦПК України розглядається як вручення належним чином судового виклику.

При цьому, представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_7, подаючи клопотання про відкладення розгляду справи зазначав саме цю адресу м.Львів, вул.Широка, 73/35 /а.с.56/.

Крім цього, судом вживалися всі можливі заходи щодо належного повідомлення відповідача ОСОБА_2, зокрема надіслання рекомендованого листа представнику відповідача ОСОБА_8 і через оголошення, опубліковане в газеті «Високий Замок» від 26-28.08.2016 року /газета в матеріалах справи/.

Представник відповідача ОСОБА_3, в інтересах якого діє відділ у справах дітей Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради ОСОБА_9, яка діє на підставі довіреності №32-вих-2104 від 01.06.2016 року, проти позову заперечила, додатково пояснила, що визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину квартири №3 у будинку №33 на вул.Патона в м.Львові суттєво порушить житлові права малолітнього ОСОБА_3.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази наявні у справі їх в сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зі змісту ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 03.06.1996 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, у шлюбі в них народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.19/. Відповідно до рішення Залізничного районного суду м. Львова від 31.01.2014 року шлюб між позивачем та ОСОБА_2 був розірваний /а.с.18/.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Під час перебування у шлюбі між ОСОБА_4 та ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 був укладений договір купівлі-продажу від 23.01.1998 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_14, зареєстрований в реєстрі № 333 /а.с.91/. Згідно з умовами зазначеного договору ОСОБА_2 купив квартиру № 3 на вул. Патона, 33 у м. Львові. Відповідно до реєстраційного посвідчення від 17.02.1998 року зазначена квартира належить ОСОБА_2 /а.с.92/.

Крім цього, 06.11.2004 року ОСОБА_2 був придбаний автомобіль марки AUDI, модель S6.2.2, 1996 року випуску, № кузова WAUZZZ4АZSN106313, реєстраційний номер НОМЕР_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу ІНЕ № 016674 /а.с.13, 90/.

Згідно з ч.1 ст.22 КЗпШС УРСР (який був чинний на момент придбання спірної квартири) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Частиною 1 статті 28 КЗпШС УРСР було передбачено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 60 СК України (чинний на момент придбання спірного автомобіля) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч.1 ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

За змістом Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Таким чином, беручи до уваги положення ст.22 КЗпШС УРСР та ст.60, 61 СК України квартира №3 на вул.Патона, 33 у м.Львові та автомобіль марки AUDI, модель S6.2.2, 1996 року випуску, № кузова WAUZZZ4АZSN106313, реєстраційний номер НОМЕР_1, є об'єктами права спільної сумісної власності подружжя, оскільки були придбані під час перебування позивача у шлюбі з ОСОБА_2

Судом встановлено, що 30.08.2014 року ОСОБА_2 загинув, що підтверджується актом про смерть від 29.12.2014 року /а.с.11/. Після його смерті відкрилася спадщина на його майно, спадкоємцями якого за законом є його малолітній син ОСОБА_5 та мати покійного ОСОБА_2, яка 26.01.2015 року подала заяву про прийняття спадщини за законом в Сьому Львівську державну нотаріальну контору /а.с.106/.

27.02.2015 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_15 зі заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя.

Постановою приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_15 від 03.03.2015 року позивачу було відмовлено у видачі вищевказаного свідоцтва, з підстав того, що на день смерті ОСОБА_2 вона не перебувала у зареєстрованому шлюбі /а.с.8/.

Зі змісту ст.10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Зі змісту ч.3 ст.61 ЦПК України вбачається, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, суд дослідивши докази по справі в їх сукупності, прийшов до висновку про підставність позову, оскільки спірні квартира та автомобіль є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2, поза судовим шляхом даний спір не є можливим вирішити, а відтак за позивачем слід визнати право власності на 1/2 частину квартири № 3 в будинку № 33 на вул. Патона у м. Львові та 1/2 частину автомобіля марки AUDI, модель S6.2.2, 1996 року випуску, № кузова WAUZZZ4АZSN106313, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При цьому, оскільки відділ у справах дітей Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради звільнений від сплати судового збору, а представник позивача погодилась, що судові витрати в частині стягнення з відділу у справах дітей Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради залишити за позивачем, суд, виходячи з принципу диспозитивності, закріпленого ст.11 ЦПК України, вважає за можливе стягнути при задоволенні позову з відповідача ОСОБА_2 частину судових витрат в розмірі 3445,60 грн. (551,20 грн.+6340 грн. : 2) /а.с.1, 26/.

Керуючись ст.10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати обєктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 автомобіль марки AUDI, модель S6.2.2, 1996 року випуску, № кузова WAUZZZ4АZSN106313, реєстраційний номер НОМЕР_1, та квартиру №3 в будинку № 33 на вул. Патона у м. Львові.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири № 3 в будинку № 33 на вул.Патона у м. Львові.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля марки AUDI, модель S6.2.2, 1996 року випуску, № кузова WAUZZZ4АZSN106313, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 3445,60 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: Ю.Л. Бориславський