АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/2338/16 Суддя доповідач Малінська С.М.
Категорія: Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді: Малінської С.М.,

суддів: Бурлака І.В., Карімової Л.В.,

за участю секретаря: Єрьоменко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника - Приватне підприємство «Юридична компанія «Право Груп» на рішення Московського районного суду м. Харкова від 03 лютого 2016 року по цивільній справі за заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2, заінтересована особа - Московський відділ реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції про встановлення фактів, що мають юридичне значення, -

встановила:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в особі представника - Приватного підприємства «Юридична компанія «Право Груп» в порядку окремого провадження звернулися до суду із заявою, яку уточнили у листопаді 2015 року, просили встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім'єю, починаючи з листопада 1992 року по серпень 2015 року; встановити факт народження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, від матері ОСОБА_1 та батька ОСОБА_2

В обґрунтування заяви зазначили, що починаючи з 1992 року по серпень 2015 року вони проживали спільно однією сім'єю. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_1 народила їх спільну доньку ОСОБА_3. Після народження доньки у зв'язку зі своєю необізнаністю та відсутністю часу, заявники до органів реєстрації актів цивільного стану із заявою про реєстрацію народження доньки не зверталися. Необхідність в отримання свідоцтва виникла в них наприкінці 1990-х років. Заявники звернулися із заявою про реєстрацію народження із пропуском строку до Московського відділу ЗАЦСу виконавчого комітету міської ради народних депутатів м. Харкова. Проте свідоцтво про народження так і не було ними отримане.

На сьогоднішній день ОСОБА_3 не має свідоцтва про народження, тому не може набувати цивільні, житлові, трудові, сімейні та інші права.

Разом із цим, донька отримала повну загальну середню освіту в Харківському приватному ліцеї «Олімп» саме як ОСОБА_3. Заявник ОСОБА_2 не спростовує того факту, що є батьком дитини, та не заперечує проти того, щоб дитина мала його прізвище.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 03 лютого 2016 року в задоволення заяви ОСОБА_4, ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, встановлення факту народження ОСОБА_3 - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник заявника ПП «Юридична компанія «Право Груп» в особі ОСОБА_5, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення Московського районного суду м. Харкова від 03 лютого 2016 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги заявників у повному обсязі.

Апелянт вказує на те, що суд не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, які є належними доказами по справі, щодо факту спільного проживання та ведення спільного господарства заявників, відмовляючи у встановленні факту спільного проживання не застосував норми Сімейного Кодексу України.

Апелянт вважає необґрунтованим висновок суду про відмову у встановленні факту народження дитини, винесеним з порушенням ст. ст.10, 60 ЦПК України.

Крім того, апелянт зазначає, що сам факт подання заяви від імені ОСОБА_2 про встановлення факту народження дитини та факт оформлення довіреності з метою подання до суду заяви про встановлення факту народження є підтвердженням визнання ОСОБА_2 свого батьківства.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до довідки про народження пологового будинку № 5 від 26.05.1995 року, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 року народила дитину жіночого полу. (а.с.8). У довідці Харківської загальноосвітньої школи № 123 ХМР Харківської області від 14.04.2005 року, зазначено, що ОСОБА_3 дійсно навчається у 6-В класі. (а.с.11). В довідках Харківського приватного лліцею «Олімп» від 23.11.2009 року та від 02.02.2010 року зазначено, що ОСОБА_3 дійсно навчається у 11 класі цього ліцею, та що вона здобуває повну загальну середню освіту. (а.с.12,13).

У судовому засіданні суду першої інстанції допитані свідки ОСОБА_6, ОСОБА_8 вказали на те, що батьком ОСОБА_3 є ОСОБА_2

Відмовляючи в задоволенні факту народження дитини суд першої інстанції керувався нормами ст. 53 КпШС УРСР в редакції 1969 року, ст. 6, ст. 7 Указу Президії Верховної ради Української РСР від 29 грудня 1969 року, який втратив чинність з 01.01.2004 року на підставі Сімейного Кодексу від 10.02.2002 року «Про порядок ведення в дію Кодексу про шлюб та сім'ю Української РСР» було передбачено, що правила частини другої та третьої статті 53 Кодексу про встановлення батьківства особи, з якою мати не перебувала у шлюбі, застосовуються у відношенні дітей, що народилися після введення в дію Основ законодавства Союзу РСР і союзних республік про шлюб і сім'ю; ст. 55 КпШС в редакції 1969 року.

Суд першої інстанції відповідно до вимог ст. ст. 58, 59 ЦПК України не взяв до уваги та вважав неналежним доказом наданим заявницею копію заяви про реєстрацію народження з пропуском строку до відділу РАЦС, оскільки відсутній оригінал.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги заявників не доведені та не підлягають задоволенню, оскільки суду не надано достовірних доказів про спільне проживання і ведення господарства заявниками до народження дитини, спільне виховання або утримання ними дитини або ж доказів, що достовірно підтверджують визнання ОСОБА_2 батьківства, місце перебування якого з вересня 2015 року не відоме.

Однак з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може.

З матеріалів справи вбачається, що заявниками у справі про встановлення факту спільного проживання та факту народження дитини від батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а також факт оформлення довіреності з метою подання до суду заяви про встановлення факту народження є підтвердженням визнання ОСОБА_2 свого батьківства відносно ОСОБА_9. Також із змісту самої заяви вбачається, що заявник ОСОБА_2 не спростовує того факту, що є батьком дитини, та не заперечує проти того, щоб дитина мала його прізвище.

Крім того, у судове засідання суду апеляційної інстанції заявники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з'явились. ОСОБА_2 не заперечував того факту, що він є батьком ОСОБА_3.

Відділ ДРАЦС подав до суду клопотання, в якому проти заявлених вимог ОСОБА_1 не заперечував.

Відповідно до п 3. ст. 235 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до відповіді Московського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, наданого до суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 здійснювалася спроба подати документи про державну реєстрацію народження своєї дитини до Московського відділу ДРАЦС ХМУЮ, однак у звязку із тим, що заявниця на момпент народження дитини не перебувала у шлюбі з батьком дитини, й для втсановлення походження динтини відповідно до ст. 126 СК України, необхідно було подати заяву від обох батьків дитини про визнання батьківства (що з боку батька зроблено не було), вищезазначена процедура не була завершена належним чином.

Отже, оскільки ОСОБА_2 визнав факт батьківства, колегія суддів вважає правильним встановити факт народження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, від матері ОСОБА_1 та батька ОСОБА_2

Відносно вимог про встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім'єю без шлюбу слід зазначити наступне.

Ст. 53 КпШС УРСР в редакції 1969 року в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви одного з батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) можуть бути фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утримання матері й особи, яку остання (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утримання дитини незалежно від розміру допомоги.

Враховуючи, що особисто ОСОБА_2 визнано факт, що він є батьком ОСОБА_3, та встановлено факт народження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, від матері ОСОБА_1 та батька ОСОБА_2, колегія суддів доходить висновку про відмову у встановленні факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім'єю без шлюбу з інших підстав, а саме оскільки встановлення даного факту не має юридичного значення для одержання свідоцтва про народження дитини.

За таких обставин, відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції, підставою для чого, згідно з п. 1, п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, і ухвалити нове рішення, яким встановити факт народження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, від матері ОСОБА_1 та батька ОСОБА_2, у встановленні факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім'єю без шлюбу з листопада 1992 року по серпень 2015 року - відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, ст. 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 1, п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч.2 ст. 314, ст. 316, ст. 317, ст. 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника - Приватне підприємство «Юридична компанія «Право Груп» - задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 03 лютого 2016 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Встановити факт народження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, від матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, та батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3.

У встановленні факту проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, та батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, однією сім'єю без шлюбу - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді :