У х в а л а

іменем україни

11 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Кадєтової О.В.,

Карпенко С.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживача, визнання недійсним кредитного договором, за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 09 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просило стягнути з ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за кредитним договором від 15 серпня 2007 року № ROHPGА00000256 (далі - кредитний договір) у розмірі 26 144, 38 доларів США, що за курсом 12,95 відповідно до службового розпорядження НБУ від 22 жовтня 2014 року складає 338 569 грн 72 коп. та судові витрати у справі.

На обґрунтування вимог банк посилався на те, що 15 серпня 2007 року між ним та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 29 900 доларів США терміном до 10 серпня 2017 року, погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: щомісяця, у період сплати відповідач повинна надавати банку грошові кошти, які складаються із заборгованості за кредитом, відсотків, комісії та інші витрати згідно із кредитним договором. Також умовами договору передбачено, що у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, відповідач сплачує відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної у строк заборгованості за кредитом. Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 22 жовтня 2014 року становить 26 144,38 доларів США, з яких 24 564,80 доларів США - заборгованість за кредитом; 1 453,43 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом; 117,46 доларів США - заборгованість з комісії за користування кредитом; 8,69 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», в якому просила визнати порушеним її право, як споживача фінансових послуг банку та визнати недійним кредитний договір, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2, відшкодування судових витрат здійснити за рахунок відповідача.

На обґрунтування зустрічних вимог ОСОБА_2 посилалася на те, що в розумінні п. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» отриманий кредит є споживчим кредитом. Кредитний договір є таким, що укладений із суттєвими порушеннями істотних умов договору, встановлених законодавством, що регулює спірні правовідносини, які необхідні для його укладання, з використанням елементів нечесної підприємницької практики, таким, що грубо порушує права та інтереси споживача фінансових послуг. Так на порушення вказаного Закону, а також Законів України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про іпотеку», «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати», банк в умовах кредитного договору не дотримав істотних умов договору, зокрема щодо надання позичальнику повної об'єктивної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту забезпеченого іпотекою; навмисно приховав фактичне значення реальної процентної ставки і фактичне значення подорожчання кредиту, які не відповідають тій величині реальної процентної ставки за кредитом та того розміру подорожчання кредиту, які були узгодженні сторонами кредитного правочину в його умовах; у кредитному договорі встановив несправедливі умови договору, які обмежують право споживача з використання у своїй діяльності елементів нечесної підприємницької практики. Банк фактично ввів позичальника в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, які сплатив би позичальник банку, погашаючи кредит у порядку визначеному графіком погашення заборгованості. Приховування належної, об'єктивної і необхідної інформації від позичальника, є навмисними діями банку, з метою отримання прихованого прибутку. Зазначені порушення є підставою згідно із ст. 215 ЦК України для визнання кредитного договору недійсним.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 09 жовтня 2015 року, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ПАТ Кб «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 15 серпня 2007 року № ROHPGА00000256 у розмірі 26 144,38 доларів США, що за курсом 12,95 відповідно до службового розпорядження НБУ від 22 жовтня 2014 року складає 338 569 грн 72 коп. Вирішено питання про стягнення судового збору.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання недійсним кредитного договору від 15 серпня 2007 року № ROHPGА00000256 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - порушує питання про скасування оскаржуваних рішень судів із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 15 серпня 2007 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 уклали кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 29 900 доларів США терміном до 10 серпня 2017 року.

Погашення заборгованості за цим договором визначено п. 7 та п. 3 кредитного договору та проводиться у строки відповідно до Графіка погашення кредиту (Додаток 1 до кредитного договору), який є невід'ємною частиною кредитного договору.

Підпунктом 5.4 кредитного договору передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів за будь-яким із грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів, у зв'язку з чим банк змушений буде звернутись до суду, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн + 5 % від суми позову.

ОСОБА_2 порушила зобов'язання перед банком за кредитним договором щодо погашення заборгованості за кредитом, відсотків, комісії та інших витрат, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка згідно із розрахунком ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 22 жовтня 2014 року становить 26 144,38 доларів США, з яких 24 564,80 доларів США - заборгованість за кредитом; 1 453,43 доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 117,46 доларів США - заборгованість з комісії за користування кредитом; 8,69 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк.

Згідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

За положенням ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Суди попередніх інстанцій, встановивши, що ОСОБА_2 неналежним чином виконує зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку із чим у неї виникла заборгованість у вказаному розмірі, розрахунок заборгованості проведений банком відповідно до умов договору, на підставі наведених норм матеріального права дійшли правильних висновків про задоволення вимог банку.

Доводи касаційної скарги щодо помилковості висновків судів попередніх інстанцій за зустрічним позовом колегією суддів не приймаються з таких підстав.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

У справі, яка переглядається, спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач за зустрічним позовом на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та у подальшому виконувала його умови; відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; у додатках до договору споживчого кредиту «Графік погашення кредиту», який підписаний позивачем, міститься повна інформація стосовно умов кредитування.

За змістом ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів»підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Сукупною вартістю кредиту є інформація про процентну ставку, вартість сукупних послуг та інших фінансових зобов'язань позивача, варіанти погашення кредиту, кількість платежів, їх періодичність та обсяги.

У той же час умови спірного договору містять інформацію щодо розміру процентної ставки, сукупних послуг позичальника, порядок погашення кредиту, кількість платежів та їх періодичність, обсяг платежів на весь час дії договору.

Позивач при укладенні спірного договору мав можливість ознайомитися з його умовами та не погодитись чи відмовитись від укладання договору, проте договір був підписаний та виконувався сторонами.

Отже, у цій справі суди дійшли правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним договору споживчого кредиту та правильно застосували положення статей 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім цього, права споживача, у разі надання йому недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію, підлягають захисту у випадках та спосіб, встановлений ч. 7 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції на час укладення кредитного договору.

Цією нормою не передбачалось визнання недійсним договору у зв'язку із наданням недоступної, недостовірної або несвоєчасної інформації про продукцію.

Отже, доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни або скасування не встановлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 09 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: О.В. Кадєтова

С.О. Карпенко