Справа № 494/813/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2016 року м.Березівка

Березівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Римаря І.А.,

за участю: секретаря судового засідання - Козубенко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Березівка Одеської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованності, -

ВСТАНОВИВ:

02.07.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 в якому просив стягнути з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" заборгованість за кредитом в сумі 22990 грн. 10 коп.

На обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача вказав, відповідно до укладеного договору б/н від 23.01.2013 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 4300 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач виконав свої зобовязання за кредитним договором належним чином, надавши відповідачеві кредит. Взяті на себе зобов'язання, відповідно до кредитного договору відповідач не виконав, тобто не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв'язку з чим, станом на 29.04.2016 року утворилася заборгованість у розмірі 22990 грн. 10 коп. Заборгованість складається з наступного: заборгованість за кредитом в розмірі 4263.07 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом в розмірі 14906.07 грн.; заборгованість за пенею та комісією 2250.00 грн., штрафні санкції в розмірі 500.00 (фіксована частина), та 1070.96 (процентна складова). Також позивач просить стягнути з відповідача сплачені ним при поданні заяви до суду судові витрати в розмірі 1378 грн. 00 коп.

В судове засідання 03.11.2016 року представник позивача не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час, день та місце розгляду справи. Разом з цим 02.07.2016 року подав до суду заяву (а.с.2) в якій повністю підтримав заявлені позовні вимоги, просив позов задовольнити у повному обсязі, розглядати справу за його відсутності та проти заочного розгляду справи не заперечував.

Представник відповідача у судовому засіданні 03.11.2016 року зазначила, що позовні вимоги не визнає та заперечує проти задоволення позову, також 19.09.2016 року надала письмові заперечення проти позову, вважає вимоги позивача необгрунтовними та безпідставними, оскільки на її думку кредитний договір був укладений з порушенням чинного законодавства. ОСОБА_2 вважає, що умови та правила надання банківських послуг є нікчемними, та носять односторонній характер, а розрахунок заборгованості необґрунтований належними та допустимими доказами та містить намагання позивача стягнути з відповідача безпідставні борги (а.с.67-71). Також подала заяву про застосування строків позовної давності (а.с.65-66).

05.10.2016 року позивачем не адресу суду направлено пояснення на заперечення відповідача, в яких зазначили, що не погоджуються з обставинами на які посилається відповідач, оскільки при укладенні кредитного договору відповідачем було підписано заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, також відповідачу надано для ознайомлення вказані умови та правила. Позивач також зазначив, що з моменту укладення договору пройшло три роки, за цей час відповідач не звертався за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок та повністю з ними погодився, про що свідчать факт підписаного договору, користування кредитними коштами та погашення, які він здійснював. Позивач також зазначив, що відповідач активно користується карткою, що являється підтвердженням прийняття діючих умов договору (а.с.87-91).

Врахувавши думку представника позивача, викладену ним в його письмовій заяві, вислухавши пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд виходить з того, що між сторонами виникли договірні відносини з приводу кредиту, які регулюються параграфами 1, 2 глави 71 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинне виконуватися належним чином у відповідності з умовами договору. При цьому відповідач, як сторона кредитного договору зобовязаний повернути позивачу одержаний кредит та сплатити відсотки (ч.1 ст.1054 ЦК України).

Згідно ст.530 ЦК України, якщо в зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. У разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки (пені).

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору б/н від 23.01.2013 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 4300 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Договір був укладений шляхом підписання позичальником заяви (а.с.11), яка разом із запропонованими ПАТ КБ «Приватбанк» Умовами та правилами надання банківських послуг (а.с.14-23) складає кредитний договір, датою укладання якого є дата підписання позичальником заяви позичальника.

Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України зі змінами та доповненнями (далі ЦК України): «За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти».

ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Проте, у порушення норм закону та умов договору відповідач за вказаним договором зобов'язань належним чином не виконував.

Станом на 29.04.2016 року виникла прострочена заборгованість відповідача перед ПАТ КБ «Приватбанк» по поверненню кредиту у загальному розмірі 22990 грн. 10 коп.:

- заборгованість за кредитом 4263 грн. 07 коп.;

- заборгованість по процентам за користування кредитом 14906 грн.07 коп.;

- заборгованість за пенею та комісією 2250грн. 00 коп.;

- штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 500 грн. 00 коп. (фіксована частина), 1070 грн. 96 коп. (процентна складова).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається.

Позивачем надано відповідний розрахунок, який детально був досліджений в судовому засіданні (а.с.7-10, 116-119), відповідач цей розрахунок не оскаржував, хоча й не визнав суми заборгованості по тілу кредиту, процентам, штрафу та пені, доказів на спростування цього розрахунку не надав.

Таким чином, відповідачем порушені умови договору, що призвело до виникнення вище вказаної заборгованості.

Вимогам ст. 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вимогами ст. 536 ЦПК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Стаття 1049 ЦК України закріплює обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановленні договором.

За таких обставин, позов в частині стягнення заборгованості за кредитом (тіло кредиту), відсотків підлягає задоволенню як доведений, обґрунтований та оскільки він базується на підставах, визначених діючим законодавством.

Щодо вимоги про стягнення штрафу та пені, то вони також підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи із загальних положень цивільного законодавства про відповідальність та про забезпечення виконання зобов'язання санкція у вигляді неустойки (пені) спрямовується на забезпечення виконання боржником своїх зобов'язань по поверненню позики. Розмір санкції в грошовому виразі має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Проаналізувавши складові розрахунку заборгованості та враховуючи ті обставини, що позивачем нарахована пеня у розмірі 2250 гривен, штрафи (фіксована частина) 500 грн., процентна складова - 1070,96 грн., що не перевищує розмір кредиту, а тому розмір неустойки повинен стягнутий також на користь позивача.

Що стосується доводів відповідача з приводу того, що позивачем пропущений строк позовної давності, до вимог про стягнення кредитної заборгованості, процентів за користування кредитними коштами і відповідно пені, то суд вважає їх необґрунтованими, з огляду на наступні обставини.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно до ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Однак, як вбачається з розрахунку та зазначено представником відповідача, остання операція щодо зняття коштів датується 03.03.2014 року (а.с.117 зв. бік), проте позовну заяву подано до суду 07.06.2016 року, а тому вказане свідчить про безпідставність заявленої представником відповідача заяви про застосування строку позовної давності.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Разом з цим, статтею 4 ч.2 п.1 п.п.1 Закону України «Про судовий збір» визначено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою ставка судового збору встановлюється в розмірі 1.5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати, що становить 1378.00 гривен.

А відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1378.00 гривен.

З огляду на вищевказане суд вважає, що позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості необхідно задовольнити повністю та стягнути з останнього на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 22990 грн. 10 коп. та судовий збір у розмірі 1378 грн. 00 коп. .

Керуючись статтями 10, 11, 57, 60, 79, 88, 197, 209, 212-215, 218 Цивільно-процесуального кодексу України, статями 526, 530, 1054 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, Паспорт серії КМ №789057 виданий Березівським РВ ГУМВС України в Одеській області 30.07.2012 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк „Приватбанк" (МФО 305299, , р/р № 3111) заборгованість у загальному розмірі 22990 (двадцять дві тисячі девятсот девяносто) грн.10 коп. та судові витрати у розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції в 10-денний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 08.11.2016 року.

Суддя І.А. Римар