Справа № 354/224/16-ц
Провадження № 22-ц/779/1229/2016
Головуючий у 1 інстанції Гандзюк Д. М.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Вакарук В.М., Фединяка В.Д.

секретаря Драганчук У.М.

з участю представника апелянта ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_3 на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Яремчанського міського управління юстиції ОСОБА_4 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 26 квітня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 26 квітня 2016 року відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_3 про визнання незаконними дій державного виконавця відділу державної виконавчої служби Яремчанського міського управління юстиції ОСОБА_4 при зверненні стягнення на майно боржника та скасування акту опису й арешту майна від 21.03.2016 року.

Не погодившись із вказаною ухвалою, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема апелянт вказує, що відмовляючи в задоволенні її скарги суд першої інстанції виходив з того, що житлові будинки, які описано і арештовано державним виконавцем, не використовуються нею для проживання, а тому при зверненні стягнення на таке майно боржника не застосовуються положення ч. 1 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження». Також суд вказав, що на рухоме майно боржника державний виконавець правомірно не звернув стягнення, оскільки згідно відомостей державного реєстру таке майно перебуває в заставі в іншої особи. Проте такі висновки суду не ґрунтуються на нормах закону.

Судом, на думку апелянта, не надано належної оцінки тій обставині, що державним виконавцем у зведеному виконавчому провадженні порушено порядок черговості звернення стягнення на майно боржника, визначений ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження». Так, державним виконавцем вже складено акт опису й арешту належного їй транспортного засобу ВАЗ 21102, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1. Однак, державний виконавець не вжив заходів щодо реалізації вказаного майна та погашення за рахунок цього її боргів перед стягувачами. Крім того, одночасне звернення стягнення на два житлові будинки та дві земельні ділянки також суперечить положенням ч. 1 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки повинно здійснюватись почергово. Це повязано з тим, що вартості одного з обєктів арештованого майна може вистачити для погашення вимог стягувачів без зайвого звернення стягнення на інше майно, що тягне з собою, зокрема, додаткові витрати виконавчого провадження (зберігання, оцінка, послуги торгівельної організації тощо), які покладаються на боржника.

Також апелянт вказує, що помилковим є посилання суду на ту обставину, що вона проживає за адресою, відмінною від адреси арештованих будинків, оскільки це не підтверджено належними доказами, а арештований будинок є її житлом.

Крім того, помилковим є висновок суду про неможливість звернення стягнення на транспортний засіб, оскільки заставодержатель даного автомобіля не є стягувачем у виконавчому провадженні.

З наведених підстав апелянт просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою скаргу задовольнити.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи скарги підтримав з наведених у ній мотивів.

Представник відділу ДВС Яремчанського МУЮ в судове засідання не з'явився, про час та день розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Причину неявки суду не повідомив.

З урахуванням положення ст. 305 ЦПК України колегія суддів ухвалила про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на виконанні у відділі ДВС Яремчанського МУЮ знаходиться зведене виконавче провадження №39083236 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ПАТ «Ідея Банк» грошових коштів на загальну суму 1 244 519,96 грн. (а.с. 17-25).

12.02.2015 року державним виконавцем відділу ДВС Яремчанського МУЮ ОСОБА_4 винесено постанови про арешт коштів боржника, якими накладено арешт на кошти ОСОБА_3, які містяться на рахунках у ПАТ «Альфа-Банк» та АТ «ПроКредит Банк» (а.с. 37, 39).

Згідно повідомлень ПАТ «Альфа-Банк» від 19.02.2015 року та АТ «ПроКредит Банк» від 18.02.2015 року кошти на рахунках боржника відсутні (а.с. 40 ,41).

12.05.2015 року держаним виконавцем складено акт опису й арешту майна, відповідно до якого описано і накладено арешт на належний боржнику легковий автомобіль НОМЕР_2 (а.с. 31-32).

Згідно витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна вищевказаний автомобіль перебуває в заставі ОСОБА_8 на підставі договору позики-застави від 31.12.2009 року (а.с. 28).

31.03.2016 року державним виконавцем відділу ДВС Яремчанського МУЮ ОСОБА_4 складено акт опису й арешту майна, відповідно до якого описано і накладено арешт на житлові будинки №№16«а» та 16«б» по вул. Прикарпатській в м. Яремче та земельні ділянки площами 0,1000 га та 0,3195 га по вул. Прикарпатській, 16 в м. Яремче (а.с. 60-61). Належність описаного і арештованого майна боржнику ОСОБА_3 підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 44-45) та державними актами на право власності на земельну ділянку (а.с. 57-58).

Відмовляючи ОСОБА_3 в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець Юрчук У.М. при складанні акту опису й арешту майна від 31.03.2016 року діяла в межах повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», у звязку з чим підстав для задоволення скарги немає.

З таким висновком погоджується і колегія суддів з огляду на наступне.

Відповідно до статей 1, 11 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів. Державний виконавець зобовязаний вжити заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч. 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строк здійснення виконавчого провадження не включає час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізації майна боржника, час перебування виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства, установи чи організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця, які здійснюють відрахування із заробітної плати (заробітку), пенсії та інших доходів боржника. Строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчого документа.

Частинами 2, 5 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

Відповідно до ч. 1 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на будинок, квартиру, земельну ділянку, інше нерухоме майно фізичної особи проводиться у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Встановлено, що при здійсненні зведеного виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_3 грошових коштів державний виконавець в першу чергу звернув стягнення на кошти боржника. Оскільки таких коштів не виявлено, то державний виконавець описав та арештував належний ОСОБА_3 транспортний засіб. Однак, державним виконавцем було встановлено, що вказаний транспортний засіб перебуває в заставі особи, яка не є стягувачем за цим зведеним виконавчим провадженням, а відповідно до положень ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на таке майно допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Таким чином, державним виконавцем було описано та арештовано нерухоме майно боржника ОСОБА_3, а саме: житлові будинки №№16«а» та 16«б» по вул. Прикарпатській в м. Яремче та земельні ділянки площами 0,1000 га та 0,3195 га по вул. Прикарпатській, 16 в м. Яремче.

Розглядаючи скаргу ОСОБА_3 та постановляючи ухвалу про відмову в її задоволенні, суд першої інстанції дав належну оцінку вищевказаним обставинам та вірно дійшов висновку, що державний виконавець діяла в межах повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», у звязку з чим підстав для задоволення скарги не вбачається.

Доводи апелянта про черговість реалізації житлових будинків, оскільки ймовірним є достатність коштів від реалізації однієї земельної ділянки та будинку на погашення всіх боргів не заслуговують на увагу, оскільки державним виконавцем тільки описано та арештовано нерухоме майно, яке є у власності боржника, а не провадяться ним виконавчі дії щодо його реалізації. Складенням державним виконавцем акту опису й арешту майна права скаржниці-боржника не порушені.

Згідно ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

За наведених обставин та процесуальних норм права колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно дійшов висновку про не доведеність заявником, що діями державного виконавця Юрчук У.М., які виразились у прийнятті нею постанов про опис та арешт майна боржника, порушено права чи свободи заявниці, відтак, вимоги скарги ОСОБА_3О є безпідставними.

Доводи апелянта, що судом не надано належної оцінки тій обставині, що державним виконавцем у зведеному виконавчому провадженні порушено порядок черговості звернення стягнення на майно боржника, визначений ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», зводяться до переоцінки доказів, що не узгоджується з положеннями ч. 2 ст. 303 ЦПК України, за змістом якої суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку.

Інші доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, та не містять підстав для скасування або зміни ухвали суду.

З огляду на викладене та з урахуванням положень п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 слід відхилити, а ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 313-315, 317 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 26 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча Горейко М.Д.

Судді: Вакарук В.М.

ОСОБА_9