Справа № 161/1003/16-ц
Провадження № 2/161/1274/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2016 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого судді Івасюти Л.В.

з участю секретаря Заболотько Д.М.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (надалі- ПАТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивує тим, що між ним та відповідачем укладено кредитний договір б/н від 08.08.2011 року, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 9000 грн. із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Станом на 30.11.2015 року відповідач має перед банком заборгованість в розмірі 13612,21 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 7727 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 4760,82 грн., штраф(фіксована частина) 500 грн., штраф(процентна складова) 624,39 грн. Просить стягнути з відповідача 13612,21 заборгованості за кредитним договором та судові витрати в розмірі 1378 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Суду пояснив, що відповідач не вжив належних та негайних заходів для блокування кредитної картки, не повідомив банк про втрату картки, а тому має належним чином виконати взяті на себе зобовязання щодо сплати кредитної заборгованості.

Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечила, просила відмовити в його задоволенні. Додатково суду пояснила, що у квартирі позивача було вчинено крадіжку речей та матеріальних цінностей, разом із тим було викрадено кредитну картку. Даний факт зареєстровано у ЖЕО Луцького міського відділу УМВС України у Волинській області 01 вересня 2014 року та внесено відомості до ЄРДР за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України. Про крадіжку кредитної картки відповідач повідомив позивача, однак останній не призупинив розрахунки з використанням кредитної картки, а тому вона заперечувала проти покладення на відповідача обов?язку по поверненню коштів.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення повністю з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07 серпня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 9000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, складає між ним та позивачем договір, відповідно до умов якого відповідач зобовязався повернути наданий кредит, а також сплатити відсотки за користування ним.

Умови погашення кредиту відповідачем належним чином не виконувалися, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 30.11.2015 року становить: 13612,21 грн., з яких заборгованості за кредитом 7727 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 4760,82 грн., штраф(фіксована частина) 500 грн., штраф(процентна складова) 624,39 грн.

Проте, в ході розгляду даної справи суду стали відомі наступні факти. Так, із витягу з кримінального провадження №0002248 вбачається, що 01 вересня 2014 року невстановлена особа проникла у квартиру АДРЕСА_1, звідки таємно викрала 300 грн., цифровий фотоапарат марки «Фуджі філм» вартістю 500 грн., три кільця із золота вартістю 2400 грн. належні ОСОБА_3 . З протоколу допиту потерпілого ОСОБА_3 від 21 жовтня 2014 року видно, що крім вказаних вище речей, було здійснено крадіжку двох карток КБ «Приватбанк», одна з яких за номером 567255 належить потерпілому ОСОБА_3

Згідно положень Умов та правил надання банківських послуг, які є складовою договору на обслуговування карткового рахунку, укладеного між відповідачем ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк», передбачено наступні обовязки клієнта: не передавати Карти, Стікер PayPass, ПІНи третім особам, не використовувати Карти, стікер PayPass, або нанесені на них дані у цілях, не передбачених даним договором, або що суперечить чинному законодавству (п.п. 1.1.2.1.2). Вживати заходів щодо запобігання втрати (викрадення) Карти, Стікеру PayPass, ПІНу або інформації, нанесеної на Карту і магнітну смугу, або їхнього незаконного використання(п.п.1.1.2.10). Інформувати банк, а також правоохоронні органи про факти втрати Карти, Стікеру PayPass, ПІНу, сім-карти мобільного телефону або отримання повідомлення про їх незаконне використання. У разі настання вищевказаних випадків, необхідно звернутися до відділення банку, або за телефоном НОМЕР_1 (безкоштовно) в Україні (п.п. 1.1.2.11). Власник карти зобовязаний вживати всіх можливих заходів для запобігання втрати Карти/ Піну/ постійного пароля/ одноразових паролів п.п. 2.1.1.9.9).

Відповідно до п.п. 2.1.1.13.2 Умов та правил надання банківських послуг, постановка карти в СТОП-лист здійснюється на підставі письмової заяви Клієнта відповідно до тарифів банку.

Представник позивача у судовому засіданні наголошувала на тому, що відповідач після викрадення в нього платіжної картки, не звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з письмовою заявою про постановку даної карти в СТОП-лист.

В судовому засіданні представником відповідача було подано повідомлення від 03 квітня 2015 року та фіскальний чек, які на її думку, є доказом про повідомлення банку щодо крадіжки кредитної картки та підставою для не нарахування вказаної суми боргу.

Однак подані докази не свідчать, про те, що ОСОБА_3 відразу після вчинення крадіжки картки повідомив банк, а також те, що він належним чином повідомив Банк про постановку картки в СТОП-лист, оскільки вказане повідомлення адресовано голові правління ПАТ КБ Приватбанк ОСОБА_4, адреса: м.Дніпропетровськ, пр.Відродження,49а/408, а з копії фіскального чеку вбачається адресат Якимов м.Луцьк. Однак адреса листування, яка вказана в Умовах та правилах надання банківських послуг це юридична адреса Банку:49000, м.Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги,50.

Отже, надані представником відповідача вищевказані докази не свідчать про те, що клієнт - відповідач виконав своє зобовязання, передбачене умовами договору. Тому суд вважає, що у позивача були відсутні підстави блокувати кредитну карту ОСОБА_3, що виключило б проведення подальших транзакцій з нею. Наслідком вищевказаних обставин стало подальше нарахування процентів за користування сумами кредитного ліміту.

Держатель несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту звернення власника Карти в Банк та блокування Карти, і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки Карти в СТОП-Лист Платіжною системою, а в разі підключення до послуги «Екстренні гроші» також протягом часу блокування платіжної карти, що передбачено п.п.1.1.5.29 Умов та правил надання банківських послуг.

Так, судом встановлено, що відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг без будь-якого застереження в цілому або його окремих частин (умов) і не оспорював в подальшому цей договір, щодо регламентованої в договорі його, як держателя карти, міри відповідальності.

Отже, в даному випадку, беручи до уваги неподання відповідачем відповідної заяви про постановлення викраденої карти у Стоп-лист, суд вважає, що вся відповідальність за операції по карті, що не супроводжувались авторизацією, має бути покладена саме на ОСОБА_3

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Так, ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. При цьому, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

При укладанні Кредитного договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України якою встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частина 1 статті 509 ЦК України передбачає, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 625 цього кодексу передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. При цьому ст. 599 ЦК України встановлено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Так, до п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач порушив умови кредитного договору, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість перед ПАТ КБ Приватбанк, яка підлягає стягненню з нього на користь ПАТ КБ «ПриватБанк».

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню судові витрати по справі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57 - 60, 88, 212 215 ЦПК України, на підставі ст.ст. 526-527, 530, 549, 610, 612, 1050, 1054 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 08.08.20011 року в розмірі 13612 (тринадцять тисяч шістсот дванадцять) грн. 21 коп. та 1378 (одну тисячу триста сімдесят вісім ) грн. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду Івасюта Л.В.