У Х В А Л А

27 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Лященко Н.П., Охрімчук Л.І.,

розглянувши заяву публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 вересня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області рішенням від 2 листопада 2015 року, доповненим додатковим рішенням цього ж суду від 26 листопада 2015 року та залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2016 року, позов ОСОБА_4 задовольнив частково, стягнув на його користь з публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат») 13 тис. 251 грн вихідної допомоги, 5 тис. грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку та 2 тис. грн. на відшкодування моральної шкоди; у задоволенні решти позовних вимог відмовив; вирішив питання розподілу судових витрат.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 12 вересня 2016 року касаційну скаргу ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» відхилила, рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 2 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2016 року залишила без змін; касаційне провадження на додаткове рішення суду першої інстанції 26 листопада 2015 року закрила.

21 жовтня 2016 року до Верховного Суду України звернулося

ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» із заявою про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 вересня 2016 року, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статті 233 Кодексу Законів про працю України, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

На обґрунтування своїх доводів заявник надав ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від

12 червня 2013 року та 5 червня 2015 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

У справі, рішення в якій просить переглянути заявник, задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4 суд першої інстанції, з висновками якого погодилися суди апеляційної й касаційної інстанцій, виходив із того, що підставою на отримання позивачем при виході на пенсію одноразової допомоги у розмірі тримісячної середньої заробітної плати є наявність у нього стажу від 20 років і більше. При цьому суди послались на рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013, в якому міститься висновок про те, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством.

Наданою для порівняння ухвалою від 12 червня 2013 року суд касаційної інстанції залишив без змін рішення апеляційного суду, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення одноразової допомоги при звільненні. При цьому суди установили, що позивач двічі звільнявся з роботи в 1995 та в 2012 роках і обидва рази за власним бажанням; на момент першого звільненні одноразова допомога не виплачувалась, оскільки підприємство працювало збитково; після другого звільнення йому було відмовлено у виплаті одноразової допомоги з підстав того, що така виплата надається особі, яка звільняється у зв'язку з виходом на пенсію вперше.

Ухвалою від 5 червня 2015 року суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій, які відмовили в задоволенні позовних вимог про стягнення одноразової допомоги при звільненні з посиланням на те, що відповідно до колективного договору виплата такої допомоги здійснюється за умови, що заява працівника про звільнення мотивована виходом на пенсію (пункт 1 статті 38 КЗпП України) та при наявності стажу роботи 20 років становить три середньомісячні заробітні плати працівника. Апеляційний суд дійшов висновку, що оскільки позивач звільнений з роботи згідно пункту 2 статті 40 КЗпП України за станом здоров'я, тобто з підстави, про яку не йдеться у колективному договорі, тому права на отримання одноразової допомоги, яка визначена у п. 8.2 договорі він не набув.

У наданих для порівняння судових рішеннях та в судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, встановлено різні фактичні обставини справи, що не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ неоднаково застосував норми матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у побідних правовідносинах.

З огляду на зазначене вважати заяву ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди за заявою публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 вересня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

Л.І. Охрімчук