АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 654/965/13-ц Головуючий в І інстанції Сіянко В.М. Номер провадження 22-ц/791/2342/16 Доповідач: Пузанова Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2,
ОСОБА_3,
секретарОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 16 травня 2013 року в справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення боргу та за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання договору позики недійсним,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2009 року ОСОБА_6, від імені якого діє ОСОБА_8, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог, з врахуванням уточнень в квітні 2013 року, зазначив про те, що 31 січня 2006 року члени родини ОСОБА_8 виявили бажання придбати у ОСОБА_9 нерухоме майно житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та земельну ділянку, які розташовані в селі Залізний Порт, вул. Шкільна,16. Ціна наведеного нерухомого майна була визначена продавцем у 350 000 доларів США, які погодився надати ОСОБА_8

Зазначене нерухоме майно було придбано та зареєстровано на імя ОСОБА_7, з якою ОСОБА_6 на забезпечення повернення наданих ОСОБА_8 грошових коштів було укладено договір позики на суму 250 000 доларів США, які вона зобовязалася повернути до 14.09.2007 року, а в разі їх неповернення в установлений строк ОСОБА_6 набував право предявити цей договір до стягнення в примусовому порядку, а ОСОБА_7 за згодою ОСОБА_6 зобовязувалася вжити заходів до переоформлення майна на позикодавця або на іншу особу за його власним вибором.

Факт повернення грошових коштів згідно з умовами договору мав підтверджуватися заявою позикодавця про повернення грошових коштів.

Посилаючись на те, що ОСОБА_7 умови договору позики не виконала, грошові кошти не повернула та переоформити майно, яке використовує для здійснення підприємницької діяльності, відмовилася, просив суд стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 250000 дол. США, що еквівалентно 1 998 250 грн., а також понесені судові витрати.

У серпні 2010 року ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 про визнання договору позики недійсним, посилаючись на те, що 14 вересня 2006 року внаслідок протиправних дій ОСОБА_8 при оформленні в нотаріальній конторі договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, укладених з ОСОБА_9, підписала договір позики, вважаючи, що підписує документ, який стосується зазначених договорів.

Посилаючись на те, що грошових коштів від ОСОБА_6 вона не отримувала, договір позики підписаний нею під впливом обману зі сторони ОСОБА_8, який діяв від імені ОСОБА_6, та внаслідок її неуважності, спричиненої психічними розладами, просила визнати недійсним договір позики, укладений між нею та ОСОБА_6 14.09.2006 року з підстав безгрошовості.

Ухвалою Голопристанського районного суду від 26 жовтня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_7 та ОСОБА_8, який діє від імені ОСОБА_6 обєднані в одне провадження.

Справа судами розглядалася неодноразово.

Останнім рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 16 травня 2013 року стягнено з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_6 250000 дол. США, що еквівалентно 1998250 грн. боргу та 1820 грн. судових витрат.

У задоволенні позову ОСОБА_7 про визнання договору позики недійсним відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 09 липня 2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилено.

Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 16 травня 2013 року залишено без змін.

В апеляційному порядку справа розглядається повторно відповідно до положень ст. 318 ЦПК України за апеляційною скаргою ОСОБА_5, який, вважаючи, що рішенням суду вирішено питання щодо його прав та обовязків у спірних правовідносинах, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_7 задовольнити, а в задоволенні позову ОСОБА_6 відмовити, зазначаючи, що рішення ухвалено з порушенням положень ст.ст. 218, 1051 ЦК України і без надання належної правової оцінки письмовому доказу протоколу допиту свідка ОСОБА_6, в якому останній чітко зазначає, що грошові кошти ОСОБА_7 не передавав.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду не надходили.

В судовому засіданні представники позивача за первісним позовом ОСОБА_6 ОСОБА_10 та ОСОБА_11 доводи скарги не визнали, ОСОБА_5 вважали особою, яка не має права апеляційного оскарження ухваленого в даній справі судового рішення, яке набрало законної сили.

ОСОБА_5 та ОСОБА_7, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судові засідання двічі не зявилися, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 14 вересня 2006 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 було укладено у письмовій формі договір позики, за умовами якого ОСОБА_6 передав, а ОСОБА_7 отримала 250 000 доларів США та зобовязалася повернути борг до 14 вересня 2007 року.

Отримані в борг грошові кошти ОСОБА_7 витратила на проведення розрахунку із ОСОБА_9 за придбане у нього 31 січня 2006 року нерухоме майно: житловий будинок з господарчо-побутовими будівлями та спорудами і земельну ділянку, на якій будинок розташований, які знаходяться в с. Залізний Порт, вул. Шкільна, 16, Голопристанського району Херсонської області (т. 1, а.с. 8-11).

Укладаючи договір позики, сторони домовилися, що якщо ОСОБА_7 не поверне позичені нею грошові кошти до визначеного сторонами строку (14.09.2007 року), то ОСОБА_6 вправі предявити цей договір до стягнення у примусовому порядку. В іншому випадку за згодою ОСОБА_6 ОСОБА_7 зобовязалася вжити заходів для переоформлення належного їй нерухомого майна житлового будинку та земельної ділянки площею 0,1668 га, які розташовані в с. Залізний Порт по вул. Шкільній, 16 Голопристанського району Херсонської області на користь позикодавця або іншу особу на його власний вибір (пункт 4 договору позики, а.с. 63 т. 1).

Справжність свого підпису на договорі позики ОСОБА_7 не спростувала, а оспорила дійсність зазначеної угоди з підстав її підписання під впливом помилки та обману, в результаті протиправних дій з боку ОСОБА_8 Стверджувала про безгрошовість договору позики та про відсутність правових підстав для покладення на неї обовязку щодо повернення грошових коштів на користь ОСОБА_6

Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України).

За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України).

Згідно зі ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобовязання кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку.

Відповідно до положення ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в пункті 12 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9, необхідно звернути увагу судів, що зі змісту абзацу другого частини першої статті 218 ЦК не може доводитися свідченнями свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобовязань, що виникли з правочину.

Враховуючи положення наведених норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та зважаючи на те, що оспорюючи договір позики за його безгрошовістю, ОСОБА_7 не підтвердила належними та допустимими доказами факт укладення угоди під впливом помилки та обману і не доводила, що договір був укладений під впливом насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції як щодо відсутності правових підстав для задоволення зустрічного позову про визнання договору позики недійсним, так і щодо обґрунтованості вимог ОСОБА_6 як позикодавця про повернення йому ОСОБА_7 як позичальником, що не виконав обовязок повернути позику, переданих за договором позики грошових коштів.

При цьому колегія суддів враховує, що доводи та заперечення ОСОБА_7 стосовно висновків суду у спірних правовідносинах були предметом перевірки в апеляційному порядку при розгляді даної справи за поданою нею на ухвалене рішення апеляційною скаргою і відхилені ухвалою апеляційного суду від 09 липня 2013 року як такі, що висновки суду не спростовують.

ОСОБА_5 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 і в 2014 році (дата невідома) звернувся до суду з позовом про поділ майна подружжя, зокрема, нерухомого майна, яке знаходиться по вул. Шкільна, 16 в с. Залізний Порт Голопристанського району Херсонської області. ОСОБА_5 зазначав, що вказане нерухоме майно арештовано компетентними органами з метою реалізації в рахунок погашення боргу ОСОБА_7 в розмірі 250 000 доларів США на користь ОСОБА_6 на підставі договору позики від 14.09.2006 року. Просив звільнити з-під арешту належну йому 1/2 частку нерухомого майна.

Рішенням Голопристанського районного суду від 19 травня 2014 року ОСОБА_5 відмовлено у задоволенні наведених вище позовних вимог з тих підстав, що боргові зобовязання перед ОСОБА_6 є спільними зобовязаннями подружжя ОСОБА_5 (а.с. 127-129).

Враховуючи зазначену обставину, колегія суддів вважає, що ухвалене в даній справі 16 травня 2013 року судове рішення стосується прав та обовязків ОСОБА_5 щодо виконання зобовязань за договором позики, тому він відповідно до ст. 292 ЦПК України має право оскаржити це рішення в апеляційному порядку.

Разом з тим доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 не містять посилання на нові обставини, що підлягали встановленню та нові докази, які підлягали дослідженню, в тому числі апеляційним судом в апеляційному провадженні, відкритому за апеляційною скаргою ОСОБА_7, і які необхідно дослідити та встановити апеляційному суду при розгляді поданої ним апеляційної скарги.

Натомість, єдиним аргументом щодо незаконності та необґрунтованості ухваленого судом рішення ОСОБА_5 зазначає те, що суд не надав належної правової оцінки письмовому доказу протоколу допиту свідка ОСОБА_6, в якому останній чітко показав, що грошові кошти ОСОБА_7 не передавав.

При цьому протокол допиту ОСОБА_6 як свідка у кримінальному провадженні, на який посилається ОСОБА_5, датований 16.05.2014 року (після ухвалення судових рішень в даній справі) і стосується обставин щодо яких ОСОБА_6 давав показання у кримінальних провадженнях як свідок, в тому числі і щодо передачі грошових коштів, що були предметом позики у спірних правовідносинах, які досліджувалися судом при вирішенні цивільного спору, що виник між сторонами (а.с. 130-133, т. 2).

Ці покази не змінювалися, починаючи з 2009 року і співпадають із поясненнями останнього як позивача за первісним позовом про те, що позичені ОСОБА_7 грошові кошти передавалися за її вказівкою та згодою безпосередньо продавцю ОСОБА_9 за придбане у нього нерухоме майно.

Оскільки наведений факт підтверджено ОСОБА_9 і не спростовано ОСОБА_7, яка є покупцем нерухомого майна, придбаного у ОСОБА_9 і власником цього майна до теперішнього часу, колегія суддів дійшла висновку, що саме вона як позичальник за письмово укладеним договором позики зобовязана повернути позикодавцеві позику.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення постановлено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування, як і для скасування ухвали апеляційного суду та ухвалення нового рішення відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 318 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 16 травня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В. Пузанова

Судді: І.В. Склярська

ОСОБА_3