Справа № 463/5822/14 Головуючий у 1 інстанції: Лакомська Ж.І.
Провадження № 22-ц/783/883/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 І. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Кабаля І.І.,

суддів: Копняк С.М., Монастирецького Д.І.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю: третьої особи - ОСОБА_2, її представника

ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 09 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Львівської міської ради, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_2, про визнання права власності на майно в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 09 листопада 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_4 до Львівської міської ради, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_2, про визнання права власності на майно в порядку спадкування відмовлено за безпідставністю.

Дане рішення оскаржила ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, при неповно зясованих обставинах справи. Вказує, що рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 30.10.2012 року у справі №1310/1926/2012 вже було встановлено, що ОСОБА_6 не може оформити спадщину у звязку з тією обставиною, що її мати ОСОБА_7 також не оформила спадщину. Крім того, особливої уваги заслуговує той факт, що дані обставини були встановлені вже після смерті ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_7, що в свою чергу унеможливлювало звернення до нотаріуса та оформлення спадщини в загальному порядку. Також судом безпідставно відмовлено у долученні до матеріалів справи копії технічного паспорта на будинок, що знаходиться по вул. Зелена,125 у м.Львові, оскільки така є вагомим доказом у даній справі. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення третьої особи - ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 на заперечення доводів апеляційної скарги,дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 25 березня 1997 року померла ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 26 березня 1997 року (а.с.7).

Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 22 липня 2011 року встановлено юридичний факт про те, що ОСОБА_9, яка померла 22 липня 2007 року була рідною сестрою ОСОБА_8, яка померла 25 березня 1997 року.(а.с.4). Згідно рішення Золочівського районного суду Львівської області від 31 жовтня 2012 року встановлено факт прийняття спадщини ОСОБА_9 після смерті її рідної сестри ОСОБА_8 (а.с.5).

З копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 листопада 1998 року вбачається, що єдиним спадкоємцем ОСОБА_10 ОСОБА_11, який помер 21 червня 1983 року є його дружина ОСОБА_8, в даній копії зазначено, що спадщина складається з 1/5 частини жилого будинку з відповідною частиною господарських споруд і будівель, а саме: підвал, металічна огорожа, розміщеного на земельній ділянці розміром 895,6 кв.м., що знаходиться в м.Львові, вулиця Зелена 125 (а.с.6).

Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно з ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Відповідно до ч.1ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.1ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про нотаріат» на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов'язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Крім цього, згідно із ст. 50 вказаного Закону, нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 серпня 2008 року, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством.

За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до вимог ст. 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). На підставі вимог ст.1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Як вбачається із копії спадкової справи №378/83 після смерті ОСОБА_10 ОСОБА_11, який помер 21.06.1983 року, та копії свідоцтва про право на спадщину по закону від 16 листопада 1987 року єдиним спадкоємцем майна ОСОБА_10 ОСОБА_11 є його дружина ОСОБА_8, як успадкувала 1/5 частки житлового будинку №125 по вул.Зеленій у м.Львові, проте не доведено факт подальшого спадкування спірного майна після смерті ОСОБА_8, яка померла 25 березня 1997 року (а.с.7), ОСОБА_9, яка померла 22 липня 2007 року (а.с.8), а в подальшому і ОСОБА_7, яка померла 21 листопада 2011 року (а.с.9).

Зважаючи на наведене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позивачу слід було звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини із наявними у неї документами, що підтверджують факт того, що вона є спадкоємцем померлої матері та правовстановлюючими документами на майно, що вона має намір прийняти у спадщину для заведення спадкової справи.

У випадку пропуску нею строку на прийняття спадщини та поважності причин пропуску такого слід було б вирішити питання про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Лише після вчинення таких дій та невидачі їй нотаріусом свідоцтва про право на спадщину з тих чи інших питань звертатись до відповідних органів для отримання необхідних для видачі свідоцтва документів чи у випадку необхідності до суду із заявами про встановлення фактів, що мають юридичне значення, тощо. У випадку ж коли нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва, що на думку позивача неправомірно, знову ж позивач вправі звертатись до суду однак не з позовом про визнання права власності на майно, а про оскарження тих чи інших дій нотаріуса чи оскарження винесених ним актів.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що позивачем не представлено належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, а відповідачем обґрунтовано спростовані твердження позивача, тому правильно визнав позовні вимоги безпідставними та відмовив у їх задоволенні.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, були належним чином досліджені судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою.

Інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Рішення відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги, матеріали справи, зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішення, тому підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 09 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Кабаль І.І.

Судді: Копняк С.М.

ОСОБА_12