У х в а л а

іменем україни

21 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Ізмайлової Т.Л.,

Наумчука М.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, Управління Міністерства внутрішніх справ України у Херсонській області, прокуратури Херсонської області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями та діями органів досудового розслідування, прокуратури, за касаційними скаргами Державної казначейської служби України та заступника прокурора Херсонської області Кубатка Костянтина Володимировича на рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 05 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 21 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України (далі - ДКСУ), Управління Міністерства внутрішніх справ України у Херсонській області (далі - УМВС України у Херсонській області), прокуратури Херсонської області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями та діями органів досудового розслідування, прокуратури.

На обґрунтування вимог ОСОБА_2 посилався на те, що 24 січня 2013 року йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України та вручено обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесений до єдиного реєстру досудових розслідувань від 29 листопада 2012 року за № 0000236.

Повідомлення про підозру погоджено із прокурором Херсонської міжрайонної екологічної прокуратури Маринчик В.І., який затвердив і обвинувальний акт. Підставою для повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення стали матеріали за фактом затримання позивача співробітниками Управління Державної служби по боротьбі з економічною злочинністю УМВС України у Херсонської області 06 травня 2012 року та 30 вересня 2012 року.

Вироком Бериславського районного суду Херсонської області від 14 червня 2013 року у пред'явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 249 КК України ОСОБА_2 визнано невинуватим та виправдано. Зазначений вирок залишено без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 28 серпня 2013 року. Також ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 червня 2014 року вказані рішення залишені без змін.

Позивач вважав, що незаконними діями органів досудового слідства і прокуратури йому заподіяно значну моральну шкоду. Притягнення його до кримінальної відповідальності вплинуло на його психічний стан, він ображений та принижений в очах сусідів, односельчан, рідних та близьких, він вимушений виправдовуватись перед ними, що призвело до розладу стосунків у родині. До того ж незаконними діями відповідачів він втратив душевний спокій, зазнав значних переживань, суттєво погіршився стан здоров'я. Посилаючись на те, що незаконним притягненням до кримінальної відповідальності йому заподіяна моральна шкода, на її відшкодування просив суд стягнути з Державного казначейства за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з казначейського рахунку завдану моральну шкоду у розмірі 300 000 грн.

У касаційній скарзі заступник прокурора Херсонської області Кубатко К.В. порушує питання про скасування оскаржуваних рішень судів із ухваленням нового рішення, яким стягнути моральну шкоду у меншому розмірі, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

У касаційній скарзі ДКСУ порушує питання про скасування оскаржуваних рішень судів із ухваленням нового рішення, яким стягнути моральну шкоду у розмірі 300 000 грн з УМВС України Херсонської області, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 26 липня 2012 року виконуючий обов'язки Херсонського міжрайонного екологічного прокурора Зюзь О.В. порушив відносно ОСОБА_2 кримінальну справу за ч. 1 ст. 249 КК України.

16 жовтня 2012 року та 19 листопада 2012 року Херсонським міжрайонним екологічним прокурором Насоновим І.Є. порушено відносно ОСОБА_2 кримінальну справу за ч. 1 ст. 249 КК України, які були скоєні 06 травня 2012 року та 30 вересня 2012 року. 08 жовтня 2012 року за місцем мешкання позивача, у зв'язку із розслідуванням кримінальної справи, проведений обшук.

24 січня 2013 року позивача повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України та вручено обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесений до єдиного реєстру досудових розслідувань від 29 листопада 2012 року за № 0000236. Повідомлення про підозру погоджено із прокурором Херсонської міжрайонної екологічної прокуратури Маринчик В.І., який затвердив і обвинувальний акт.

Вироком Бериславського районного суду Херсонської області від 14 червня 2013 року у пред'явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 249 КК України ОСОБА_2 визнано невинуватим та виправдано. Зазначений вирок набрав законної сили. Вказаний вирок залишено без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 28 серпня 2013 року. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 червня 2014 року вказані судові рішення залишені без змін.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові, зокрема, внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Згідно зі ст. 13 вказаним законом питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій, на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені, дійшли правильного висновку про те, що незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, ОСОБА_2 завдано моральну шкоду, розмір якого судами визначено з урахуванням його доведеності позивачем, вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст. ст. 23, 1176 ЦК України, врахувавши при цьому також роз'яснення, надані судом у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами та доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Доводи касаційних скарг про те, що позивач не довів, а суди не обґрунтували визначений розмір моральної шкоди є безпідставними, оскільки висновки судів вказують на те, як незаконні дії щодо позивача призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, що вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Цей розмір шкоди відповідає положенням закону щодо врахування вимог розумності та справедливості і не порушує правила ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», як зазначив у касаційній скарзі прокурор, оскільки зазначає, що розмір шкоди має бути не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, а не чітко виходячи лише з одного мінімального розміру заробітної плати.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 БК України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Згідно із наведеним, аналіз вказаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що розгляд судами заяви про відшкодування такої шкоди має особливості і не зводиться до вирішення цивільно-правового спору шляхом подання позовної заяви та участі у її розгляді позивача та відповідача.

Виходячи із суті постановлених судами рішень, у них не зроблено висновок про те, що ДКСУ, яка брала участь у розгляді справи, перебуває у матеріально-правових відносинах із заявником як самостійна юридична особа.

Кошти на відшкодування ОСОБА_2 моральної шкоди, як це передбачено чинним законодавством, стягнуто з державного бюджету України шляхом їх списання ДКСУ. При цьому будь-яких обов'язків на останню, як на самостійну юридичну особу, не покладено.

Здійснення такого безспірного списання коштів казначейством передбачено п. 35 Постанови Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників».

Згідно із пп. 5 п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, Казначейство України відповідно до покладених завдань здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Враховуючи наведене, доводи касаційної скарги про те, що при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди були порушені права ДКСУ, безпідставні.

Порядок виплати коштів на відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди, встановлений чинним законодавством, судовими рішеннями не змінений.

Отже доводи касаційних скарг висновків судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни або скасування не встановлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційні скарги Державної казначейської служби України та заступника прокурора Херсонської області Кубатка Костянтина Володимировичавідхилити.

Рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 05 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 21 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: Т.Л. Ізмайлова

М.І. Наумчук