АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 544/429/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2621/16Головуючий у 1-й інстанції Нагорна Н. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Омельченко Л.М.

Суддів: Дорош А.І., Триголова В.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

З участю адвоката ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3

на рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 16 серпня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Пирятинської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області, ОСОБА_4, ОСОБА_5, - про визнання права власності на самочинне будівництво.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду ОСОБА_1,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року адвокат ОСОБА_2, діючи в інтересах ОСОБА_3, звернувся до суду з указаним вище позовом, в якому просив визнати за ОСОБА_3 право власності на гараж «А-1», загальною площею 21,6 кв. м., що розташований за адресою: Полтавська обл., м. Пирятин, вул. Визволення, 1, гараж № 7.

Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 16 серпня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до Пирятинської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області, ОСОБА_4, ОСОБА_5, - про визнання права власності на самочинне будівництво відмовлено.

В апеляційному порядку зазначене вище рішення суду оскаржив адвокат ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 В апеляційній скарзі він просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення адвоката ОСОБА_2, який зявився в засідання апеляційного суду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №55664792 від 22.03.2016 року ОСОБА_3 є власником земельної ділянки для будівництва індивідуальних гаражів, площею 0,0027 га., що розташована за адресою: Полтавська обл., м. Пирятин, вул. Визволення, 1, гараж № 7.

У 2006 році на вказаній земельній ділянці ОСОБА_3 самочинно було побудовано гараж літ. «А-1», загальною площею 21,6 кв. м., що підтверджується технічним паспортом від 23.03.2016 року (а.с.5-6).

За результатами проведеного експертом ОСОБА_6 технічного обстеження обєктагаража по вул. Визволення, 1 в м. Пирятин Полтавської області встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації, що відображено у Звіті про проведення технічного обстеження від 23.03.2016 року.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3, не одержавши офіційну відмову компетентного органу про прийняття в експлуатацію спірного гаража і видачу свідоцтва про право власності на нього, передчасно звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності на цей гараж як на об'єкт самочинного будівництва.

З таким висновком погоджується й колегія суддів, виходячи з наступного.

Статтею 331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва, прийняття нерухомого майна до експлуатації та державної реєстрації такого майна.

Згідно положень ч.ч.1-4 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник або користувач земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в абзаці першому п. 14 постанови від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», на підставі частини третьої статті 376 ЦК суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина третя статті 375 ЦК).

Наведена правова норма дає підстави для висновку, що під час розгляду справи за позовом власника земельної ділянки про визнання за ним права власності на самочинно збудоване на ній нерухоме майно, встановленню підлягають такі обставини, як, зокрема, те, чи є позивач власником земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4-7, 9 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, що належать до I-III категорій складності, та обєктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність обєкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви. Форма декларації про готовність обєкта до експлуатації, порядок її подання і реєстрації визначаються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 17 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затвердженого Постановою КМУ від 13.04.2011 року №461, встановлено, що замовник (його уповноважена особа) заповнює і подає особисто або надсилає рекомендованим листом з описом вкладення чи через електронну систему здійснення декларативних процедур у будівництві до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю два примірники декларації.

Згідно п. 2 і п. 4. Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого Постановою КМУ від 9 липня 2014 р. № 294, Держархбудінспекція, відповідно до покладених на неї завдань, приймає в установленому порядку в експлуатацію закінчені будівництвом обєкти (видає відповідні сертифікати, реєструє декларації про готовність обєкта до експлуатації та повертає такі декларації).

Судом встановлено, що будівництво гаража літ. «А1» по вул. Визволення, 1, м. Пирятин, Полтавської області є самовільним, здійсненим без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, та належно затвердженого проекту.

Крім того, ОСОБА_3 у встановленому законом порядку з питанням про прийняття самовільно збудованого гаражу в експлуатацію до Департаменту державної архітектурнобудівельної інспекції у Полтавській області не зверталася, відповідно відмова компетентного органу відсутня. Даний факт підтверджується листом Департаменту державної архітектурнобудівельної інспекції у Полтавській області за № 1016-1.10/1575 від 03.08.2016 року та постановою Департаменту державної архітектурнобудівельної інспекції у Полтавській області № П-16 від 21.04.2016 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за самовільне будівництво гаража № 7 на прибудинковій території біля будинку № 1 по вул. Визволення в м. Пирятин Полтавської області за відсутністю документа, що надає право на виконання будівельних робіт, а саме: декларації про початок виконання будівельних робіт.

Доводи апеляційної скарги про можливість віднесення листа Департаменту державної архітектурнобудівельної інспекції у Полтавській області № 1016-1.14/346 від 11.08.2016 року до відмови компетентного органу про прийняття гаража в експлуатацію не заслуговують на увагу, оскільки з указаного листа вбачається, що ним ОСОБА_3 лише було розяснено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів згідно Постанови КУМ № 461 від 13.04.2011 року.

Визнання права власності на самочинне будівництво у судовому порядку має залишатися винятковим способом захисту права, і лише в тому випадку, коли особа, яка вчинила самочинне будівництво, дотрималася всіх передбачених законом вимог до його належного оформлення. В іншому випадку суд фактично перебирає на себе повноваження органів, які зобов'язані видавати дозволи на будівництво й узгоджувати забудови, що не може мати місця.

Отже, встановивши наведені обставини та давши їм вірну правову оцінку, суд першої інстанції правильно вважав передчасним звернення позивача до суду, для узаконення самочинної забудови-гаража без попереднього прийняття рішення з цього питання компетентним державним органом та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Рішення суду є законним, обгрунтованим, постановленим з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому колегія суддів не знаходить підстав для його скасування.

Колегія суддів не приймає до уваги визнання відповідачем по справі Пирятинською міською радою, а також третіми особами ОСОБА_4 і ОСОБА_5 позовних вимог ОСОБА_3, оскільки таке визнання позову суперечить вимогам чинного законодавства і тому, в силу ч.4 ст.174 ЦПК України, не може бути прийнято судом.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 та залишення без змін рішення місцевого суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 16 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя (підпис)

Судді: (підписи)

Копія вірно: