АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий в 1 інстанції - Роман О.А.
№22-ц/796/8243/2016 Доповідач - Українець Л.Д.
Справа №758/2157/15-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого Українець Л.Д.

суддів Оніщука М.І.,

ШебуєвоїВ.А.,

за участю секретаря Горобець А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданою представником ОСОБА_3 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 23 лютого 2015 року в справі за поданням державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області Венгель Юлії Юріївни, боржник ОСОБА_2, стягувач ТОВ «Факторинг Фінанс» про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2,-

В С Т А Н О В И Л А

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 23 лютого 2015 року подання державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області Венгель Юлії Юріївни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 задоволено.

Тимчасово обмежено ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянку України, уродженку м. Чита - 46 (Росія), реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, та проживає за адресою: АДРЕСА_2, у праві виїзду за межі України до виконання нею виконавчого листа Броварського міськрайонного суду Київської області №361/7324/13-ц, виданого 13 січня 2014 року, про стягнення солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Фінанс» коштів в сумі 7648 868 грн 20 коп.

Не погоджуючись з ухвалою, представник боржника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою у задоволенні подання відмовити.

Зазначає, що державним виконавцем не було надано жодних належних та допустимих доказів умисного ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх зобов'язань, не було надано доказів отримання нею будь-яких вимог, постанов та викликів доданих до подання, а судом було винесено рішення безпідставно, без повного та всебічного з'ясування обставин справи, без посилання на належні та допустимі докази, посилаючись виключно на наявність відкритого виконавчого провадження.

Також невірним є висновок суду, що докази, що свідчать про виконання ОСОБА_2 виконавчого листа, в матеріалах справи відсутні, а тому подання підлягає задоволенню, оскільки тягар доказування покладено на державного виконавця і закон не вимагає надання боржником доказів виконання, так як сам факт не виконання не є підставою задоволення подання.

Крім того, судом не було повідомлено державного виконавця про дату та час розгляду подання, що є порушенням ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України, оскільки саме на державного виконавця покладається обов'язок по доведенню обставин, що свідчать про ухилення боржника від виконання судового рішення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи подання державного виконавця про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості вимог подання та з того, що божник ухиляється від сплати боргу, доказів виконання виконавчого листа матеріали справи не містять.

Проте з таким висновком суду погодитися неможливо з огляду на таке.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України вирішення питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Згідно п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Судом встановлено, що постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області ОСОБА_7 від 10 лютого 2014 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №361/7324/13-ц, виданого 13.01.2014 року Броварським міськрайонним судом Київської області, про стягнення солідарно з фізичної особи - підприємця ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 на користь ТОВ «Факторинг Фінанс» заборгованість за договором факторингу №280409 від 28 квітня 2009 року в розмірі 7 648 868 грн 20 коп. (а.с. 41)

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, який вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Державним виконавцем не надано суду доказів вручення постанови про відкриття виконавчого провадження особисто ОСОБА_2, що свідчить про необізнаність боржника щодо наявності відкритого виконавчого провадження на момент внесення до суду даного подання.

Матеріали справи не містять жодного доказу, який би свідчив, що ОСОБА_2 була повідомлена про перебування виконавчого листа на виконанні та розшуку її державним виконавцем.

Саме подання державного виконавця не містить жодного посилання на докази, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 ухилялася від виконання рішення суду.

Так, до подання державним виконавцем приєднані виклики ОСОБА_2, проте не надано доказів їх відправлення та отримання боржником. (а.с. 25-27)

Колегією суддів перевірено доводи апеляційної скарги та встановлено відсутність доказів, які б свідчили, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання судового рішення.

Державний виконавець Венгель Ю.Ю. підтвердила в суді апеляційної інстанції, що з матеріалами виконавчого провадження ОСОБА_2 ознайомилася після постановлення оскаржуваної ухвали у вересні 2015 року. На виконання рішення суду на квартиру ОСОБА_2 було накладено арешт, проте ця квартира була іпотечним майном за іншим кредитним договором і продана на погашення того кредиту. Будь-якого майна, яке б підлягало реалізації на погашення боргу ОСОБА_2 не має. До того ж, вона не працює.

Представник ОСОБА_2 пояснив, що ОСОБА_2 перебуває у відпустці по догляду за дитиною і тому не працює, коштів на погашення заборгованості не має.

Отже, доводи державного виконавця про ухилення ОСОБА_2 від виконання судового рішення не знайшли свого підтвердження.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку щодо доведеності ухилення ОСОБА_2 від виконання судового рішення та ухвалив рішення про обмеження її у праві виїзду за межі України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні подання.

Керуючись п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 377-1, 303, 304, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 23 лютого 2015 року скасувати та постановити нову.

У задоволенні подання державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області Венгель Юлії Юріївни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Л.Д.Українець

Судді М.І.Оніщук

В.А.Шебуєва