Справа № 214/296/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

06 квітня 2016 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Попова В.В.,

при секретарі Євтушенко В.С.,

за участю:

відповідача ОСОБА_1,

представника третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Кривому Розі, цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, Державної реєстраційної служби України про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність та усунення перешкод у здійсненні права власності, із залученням третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служби у справах дітей Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради м. Кривого Рогу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить суд в рахунок виконання основного зобовязання щодо погашення заборгованості в розмірі 30708,80 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 245455 грн. 44 коп., за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 15.08.2008 року, укладеному між АКІБ «УКРСИББАНК» та відповідачем ОСОБА_1, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на домоволодіння №37, що розташоване по вул. Пічугіна в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, шляхом передачі іпотекодержателю вказаного предмету іпотеки у власність та визнання на нього права власності за іпотекодержателем ПАТ «Дельта Банк», припинити право власності іпотекодавця ОСОБА_1, в тому числі право володіння, користування та розпорядження вказаним домоволодінням, припинити право користування вказаним домоволодінням всіх мешканців, які в ньому проживають та зареєстровані, а також виселити із домоволодіння іпотекодавця ОСОБА_1 та всіх мешканців, які проживають та зареєстровані у ньому. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що 15.08.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту №0, згідно якого останньому було надано кредит у розмірі 21000,00 доларів США зі сплатою відсотків за його користування в розмірі 15% річних, строком до 14.08.2015 року. Разом з тим, в забезпечення зобовязань, взятих на себе ОСОБА_1, між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений Договір іпотеки №0-И від 15.08.2008 року, згідно якого, банку в іпотеку відповідач передав належне йому нерухоме майно, а саме: домоволодіння №37, загальною площею 77,1 кв.м., що розташоване по вул. Пічугіна в м. Кривому Розі Дніпропетровської області. Однак ОСОБА_1 своїх обовязків по своєчасному погашенню кредиту та сплаті відсотків належним чином не виконував, у результаті чого станом на 26.06.2013 року утворилась вказана вище заборгованість. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь понесені ним судові витрати в розмірі 2454 грн. 55 коп.

Представник позивача в судове засідання не зявився, але надав письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд розглянути справу за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні предявлені позовні вимоги визнав та просив суд застосувати до виниклих правовідносин положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року № 1304-VІІ.

Представник відповідача Державної реєстраційної служби України в судове засідання не зявився.

Представник третьої особи в судовому засіданні ухвалення рішення поклала на розсуд суду.

Заслухавши пояснення відповідача ОСОБА_1 та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Так, 15.08.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту №0 (далі Кредитний договір), згідно якого останньому було надано кредит у розмірі 21000,00 доларів США зі сплатою відсотків за його користування в розмірі 15% річних строком до 14.08.2015 року, а ОСОБА_1 зобовязався своєчасно та в повному обсязі повернути кредитні кошти та сплачувати проценти на умовах, визначених у Кредитному договорі (а.с.12-18).

Разом з тим, в забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором, 15.08.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений Договір іпотеки №0-И, згідно якого, банку в іпотеку ОСОБА_1 передав належне йому на праві приватної власності нерухоме майно, а саме домоволодіння №37, загальною площею 77,1 кв.м., що розташоване по вул. Пічугіна в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (а.с.23-25).

Позивач є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк» (а.с.43-56).

У відповідності до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до положень ст.ст. 526, 527, 530, 610 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Зобовязання вважається порушеним у випадку або повного його невиконання або неналежного виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

Судом установлено, що ОСОБА_1 у порушення зазначених норм закону та умов Кредитного договору свої зобовязання належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 26.06.2013 року утворився борг в сумі 30708,80 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 245455 грн. 44 коп., який складається з наступного: 19725,88 доларів США, що згідно курсу НБУ еквівалентно 157668 грн. 96 коп. заборгованість за кредитом; 10982,92 доларів США, що згідно курсу НБУ еквівалентно 87786 грн. 48 коп. заборгованість по відсотках за користування кредитом (а.с.29-31).

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до ч. 2 ст. 590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) у разі коли зобовязання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не передбачено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

При цьому, відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника.

Таким чином, судом установлено, що відповідач ОСОБА_1 своїх зобовязань за Кредитним договором не виконує, у звязку з чим у позивача виникло право звернення стягнення на предмет іпотеки.

Окрім того, згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Позаяк ОСОБА_1 визнав позовні вимоги та з матеріалів справи не вбачається, що визнання ним позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд уважає, що позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та припинення права власності ОСОБА_1 на предмет іпотеки, в тому числі права володіння, користування та розпорядження предметом іпотеки, підлягають задоволенню.

Однак, разом з тим, суд уважає за необхідне відстрочити виконання рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки до втрати чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року №1304-VІІ, п. 1 ст. 1 якого встановлено, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно.

Так, як убачається з матеріалів справи та підтверджується поясненнями відповідача, останній використовує предмет іпотеки як місце постійного проживання та в його власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно.

Стосовно вимог позивача про виселення ОСОБА_1 та інших мешканців із зазначеного домоволодіння та припинення права користуванням ним, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.

Таким чином, ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян із жилих приміщень, придбаних не за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, забезпеченого іпотекою цього приміщення, без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення. Однак, як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що в разі звернення стягнення на іпотечне майно в судовому порядку та ухвалення судового рішення про виселення мешканців з іпотечного майна, яке не придбане за рахунок кредитних коштів, підлягають застосуванню як положення ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», так і ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР.

Таким чином, відповідно до змісту зазначених норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), який є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР постійне житло вказується в рішенні суду.

Так, домоволодіння №37, що розташоване по вул. Пічугіна в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, яке є предметом Договору іпотеки №0-И, було придбане ОСОБА_1 не за рахунок отриманого кредиту за Кредитним договором, а набуте на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 21.08.2002 року (а.с.4-5 т. 2), у звязку з чим суд приходить до висновку, що позовні вимоги про виселення ОСОБА_1 та інших осіб без надання їм іншого постійного жилого приміщення задоволенню не підлягають.

Окрім того, суд зазначає, що позивачем також не встановлено та не зазначено у позовній заяві осіб, які саме проживають та зареєстровані у вказаному домоволодінні, клопотань про залучення до участі у справі таких осіб позивач також не заявляв, у звязку з чим можуть бути порушені їх права.

Таким чином, зважаючи на вище викладене, суд уважає за необхідне відмовити у задоволенні вимог позивача про виселення ОСОБА_1 та інших мешканців із зазначеного домоволодіння та припинення їх права користуванням ним.

Отже, зважаючи на вище викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Разом з тим, у відповідності до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати в розмірі 2454 грн. 55 коп. (а.с.1).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 37, 39, 40 ЗУ «Про іпотеку», ст.ст. 9, 109 ЖК України, ст.ст. 346, 526, 527, 530, 590, 610, 623, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 15, 57-60, 89, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

В рахунок виконання основного зобовязання щодо погашення заборгованості в розмірі 30708,80 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 245455 грн. 44 коп., та складається з наступного: 19725,88 доларів США, що згідно курсу НБУ еквівалентно 157668 грн. 96 коп. заборгованість за кредитом; 10982,92 доларів США, що згідно курсу НБУ еквівалентно 87786 грн. 48 коп. заборгованість по відсотках за користування кредитом, за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 15.08.2008 року, укладеному між АКІБ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_1, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на домоволодіння №37, загальною площею 77,1 кв.м., що розташоване по вул. Пічугіна в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, шляхом передачі іпотекодержателю вказаного предмету іпотеки у власність та визнання на нього права власності за іпотекодержателем Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк».

Припинити право власності іпотекодавця ОСОБА_1 на домоволодіння №37, загальною площею 77,1 кв.м., що розташоване по вул. Пічугіна в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в тому числі право володіння, користування та розпорядження.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» 2454 грн. 55 коп. в рахунок відшкодування понесених судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Відстрочити виконання рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки до втрати чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року №1304-VІІ.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В. Попов.