Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.06.2016 Справа №607/5552/16-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Сташків Н.М.,

за участі секретаря судового засідання Рихліцької О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 у травні 2016 року предявила до суду позов до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, шляхом визнання права власності на майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя 1/2 частину квартири АДРЕСА_1. Обґрунтовує позов тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Спірна квартира була придбана відповідачем за час шлюбу, таким чином є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. З цих підстав позивач просить суд визнати за нею право власності на ? частину спірного нерухомого майна.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 подала заяву, згідно з якою заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила розглянути справу в її відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання подав заяву, в якій просив слухати справу в його відсутності, позовні визнав у повному обсязі, не заперечив проти задоволення позову.

Судом установлено, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, позовні вимоги ґрунтуються на встановлених законом підставах, оскільки:

Сторони позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_1 з 26 листопада 2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 грудня 2015 року.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Згідно з свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 22 травня 2012 року, виданим виконкомом Тернопільської міської ради, квартира АДРЕСА_1, загальною площею 46,6 кв.м., житловою площею 15,5 кв.м., належить на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_2

Як слідує з витягу про державну реєстрацію прав №34213547 від 22 травня 2012 року, виданого товариством з обмеженою відповідальністю «Міське бюро технічної інвентаризації», рішення про державну реєстрацію за ОСОБА_2 права приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 прийнято 22 травня 2012 року.

Таким чином квартира набута відповідачем в період шлюбу.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно з ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

З цих підстав судом установлено, що шлюб між сторонами розірвано, спірна квартира належить сторонам на праві спільної сумісної власності і позивач ОСОБА_1 має право на поділ цього майна.

Визначаючи розмір часток майна сторін при поділі майна, що є об'єктом права їх спільної сумісної власності, суд виходить із засад рівності часток подружжя і не знаходить передбачених законом підстав для відступлення від них.

Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши докази у справі, суд приходить до переконання про наявність підстав для задоволення вимог позивача ОСОБА_1 та визнання з нею права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 46,6 кв.м., житловою площею 15,5 кв.м.

При цьому за правилами статті 88 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягає до стягнення 2916,25 гривень понесеного судового збору.

На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 60, 61, 68 71 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 213, 215, 223, ч. 1 ст. 294, ч. 1 ст. 296 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 2916 (дві тисячі девятсот шістнадцять) гривень 25 (двадцять пять) копійок понесеного судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя