УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Завгородньої І.М., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Диканського районного територіального центру соціального обслуговування про поновлення на роботі та оплати за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Диканського районного суду Полтавської області від 15 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 23 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, у якому просила поновити її на роботі на посаді молодшої медичної сестри з догляду за хворими стаціонарного відділення Диканського районного територіального центру соціального обслуговування та стягнути з відповідача на її користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з дня незаконного звільнення 04 березня 2016 року до дня поновлення на роботі.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилалась на те, що вона з травня 2008 року працювала у відповідача молодшою медичною сестрою стаціонарного відділення, проте наказом від 04 березня 2016 року звільнена за скороченням посади відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Вважала своє звільнення незаконним, оскільки вона мала більший стаж в Диканському територіальному центрі, окрім того її чоловік є пенсіонером, отримує мінімальну пенсію та інших доходів не має, у зв'язку із чим просила задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 15 квітня 2016 року у задоволенні позову відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 23 травня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Диканського районного суду Полтавської області від 15 квітня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї Диканського районного територіального центру соціального обслуговування, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували норми трудового права, які їх регулюють, врахували роз'яснення, викладені у п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», та встановивши, що молодша медична сестра ОСОБА_5, відносно якої позивачка вважала, що мала переваги по часу роботи в центрі, не мала в сім'ї інших працівників із самостійним заробітком, в той час як у сім'ї позивачки чоловік одержував пенсію, тобто як член сім'ї мав дохід, а також врахувавши відмову позивачки від переведення з 23 лютого 2016 року на посаду соціального робітника відділення соціальної допомоги вдома (а. с. 36) та взявши до уваги рішення зборів профспілкового комітету від 16 лютого 2016 року № 1 про рекомендацію залишити на займаній посаді молодшу медичну сестру ОСОБА_5 (а. с. 32-33), дійшли обґрунтованого висновку, що звільнення ОСОБА_4 проведено з дотриманням норм трудового законодавства.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Диканського районного суду Полтавської області від 15 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 23 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М. Завгородня

Т.О. Писана