АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/5846/2016 Головуючий у 1-й інстанції - Савлук Т.В.
Доповідач-Чобіток А.О.
Ухвала

Іменем України

20 квітня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого -Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В.,Ящук Т.І.

при секретарі - Сірій О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 18 лютого 2016 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої працівником при виконанні трудових обов»язків,-

в с т а н о в и л а:

Утравні 2015 року позивач пред»явив до відповідача вказаний позов та зазначав, що остання працювала на посаді керівника Коростенського відділення №5 ЖРУ ЗАТ КБ «ПриватБанк» і , використовуючи своє службове становище, заволоділа кредитними коштами банку шляхом підроблення документів для оформлення кредитних карток, випуску пластикових кредитних карток на клієнтів банку без їх відома,а також заволоділа цими картками з подальшим зняттям та привласненням кредитних коштів.

Після виявлення факту внутрішнього шахрайства по картці НОМЕР_1 оформленої на клієнта ОСОБА_3 та незаконного використання відповідачем коштів на ній, який став відомий позивачу лише у березні 2015 року після отримання повного тексту вироку Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 25 червня 2008 року,яким ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.366 ч.1,191 ч.3,191 ч. З КК України, сума за договором № SAMDN1213 була внесена на рахунок дебіторської заборгованості винної особи, тобто відповідача у розмірі 1 0543.92 гри.,яка складається з загальної заборгованості за кредитом у розмірі 2350.22 гри. та заборгованості за відсотками у розмірі 8193,70 грн..

Посилаючись на ч.1ст.134 КЗпП України позивач просив стягнути з відповідача вказану суму.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 18 лютого 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове,яким задовольнити позов. Зазначає.що суд прийшов до помилкового висновку прі пропущення позивачем строку позовної давності,пред»явивши дані позовні вимоги.

Вислухавши доповідь судді,пояснення осіб, що з»явились в судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги, обставини справи, колегія суддів приходить до наступного.

Встановлено, що вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 25 червня 2008 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.366 ч. 1 , 191 ч. З КК України, і обрано їй покарання: за ст.366 ч. 1 КК України - у виді двох років обмеження волі з позбавленням права обіймати посади у сфері банківської діяльності строком на два роки; за ст.191 ч. З КК України - у виді п'яти років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади у сфері банківської діяльності строком на три роки.

На підставі ст.70 ч.1 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим обрано покарання у виді п'яти років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади у сфері банківської діяльності строком на три роки.

На підставі ст.79 КК України звільнено ОСОБА_2 від відбування основного покарання з іспитовим строком на п'ять років.

Присуджено стягнути з ОСОБА_2 на користь Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в особі філії «Житомирське регіональне управління» Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 66185 грн. 43 коп. (а.с.85-89)

Пред»явивши даний позов 21.05.2015 року , ПАТ КБ «ПриватБанк», зазначало, що внаслідок вчинення ОСОБА_2 неправомірних дій банку завдано матеріальних збитків у розмірі 10543,92 грн., яка складає суму заборгованості за договором №SAMDN1213 про відкриття карткового рахунку та його обслуговування, який укладено з ОСОБА_3, з яких: 2350,22 грн. - загальний залишок заборгованості за кредитом; 8193,70 - загальний залишок заборгованості за відсотками.

З вироку Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 25 червня 2008 року вбачається, що при розгляді кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_2 судом встановлено зокрема і те , що «Попередньо, ОСОБА_2 аналогічним шляхом заволоділа кредитною картою НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_3 з метою зняття та привласнення кредитних коштів в сумі 3000,00 грн. Для цього вона роздрукувала з програмного комплексу «Приват 48» заяву №SAMDN1213 про відкриття карткового рахунку та його обслуговування на ім'я ОСОБА_3, підписала їх від свого імені як керівник відділення, виконала підписи відповідальних працівників банку, зазначених нею у вказаних документах, а також виконала підпис від імені ОСОБА_3 і скріпила печаткою ТВБВ №5 м. Коростеня».

Частиною 3 ст. 233 КЗпП України передбачено, що звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» , суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_2 перебувала у трудових стосунках з Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», в період з 06 грудня 2005 року по 24 січня 2007 року . Працюючи керівником відділення банку, використовуючи своє службове становище, заволоділа кредитними коштами банку шляхом підроблення документів для оформлення кредитних карток, випуску пластикових кредитних карток на клієнтів банку без їх відома, що встановлено вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирського області від 25 червня 2008 року. ПАТ Комерційний банк «ПриватБанк» , пред'явивши цивільній позов в кримінальному процесі, який задоволено судом в розмірі 66185,43 грн., що свідчить про обізнаність позивача про дату заподіяння працівником шкоди підприємству, як наслідок виникнення права на відшкодування шкоди з дотримання порядку, передбаченого чинним законодавством, в зв»язку з чим є підстави вважати, що позивачем порушено строки звернення з цим позовом до суду передбачені ч. 3 ст. 233 КЗпП України, який подано лише 21 травня 2015 року . При цьому судом вказано і про неправомірність вимог банку щодо відшкодування матеріальної шкоди, яка включає тіло кредиту , відсотки за його користування та штрафні санкції відповідно до норм трудового законодавства , на підставі якого і пред»явлено даний позов.

Таке рішення суду є законним та обґрунтованим, відповідним нормам матеріального та процесуального права, що регулюють правовідносини, що виникли між сторонами ,висновків якого доводи апеляційної скарги не спростовують .

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України.

Зазначаючи про те, що факт внутрішнього шахрайства ОСОБА_2 відносно клієнта ОСОБА_3 саме по картці НОМЕР_1, що виразились в незаконному використанні відповідачем кредитних коштів у сумі 3000 грн., позивачу став відомий лише в березні 2015 року, після отримання повного тексту вироку Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 25 червня 2008 року, ПАТ КБ «ПриватБанк» будь-яких належних доказів, які б підлягали оцінці у відповідності до ст. 212 ЦПК України того, що заважало позивачу на протязі семи років отримати повний текст вироку суду, не надало та на наявність таких не вказало, як і не вказало, що стало підставою його отримання саме у березні 2015 року.

Та обставина, що вказаний епізод не охоплено цивільним позовом, який був задоволено при постановленні вказаного вироку, не є підставою вважати, що позивач не був обізнаний про неправомірні дії відповідача по картці НОМЕР_1 відносно клієнта ОСОБА_3 ще у 2008 році, оскільки даний епізод був пред»явлений ОСОБА_2 як обвинувачення при направленні до суду кримінальної справи відносно останньої, про що ПАТ КБ «ПриватБанк» як цивільний позивач у вказаній справі, будучи її процесуальним учасником не міг не знати.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо,а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість рішення суду, ухваленого в даній справі, підстави до скасування якого відсутні .

Керуючись ст.ст.304,307,308,313-315,319 ЦПК України,колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 18 лютого 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - Судді -