Справа №489/1685/16-ц 29.06.2016 29.06.2016 29.06.2016
Провадження №22-ц/784/1553/16
Справа 489/1685/16-ц
Провадження 22ц-/784/1553/16 Головуючий по 1 інстанції Тихонова Н.С.
Категорія 27 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

29 червня 2016р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Колосовського С.Ю.,

суддів: Локтіонової О.В., Ямкової О.О.,

з участю: секретаря судового засідання Богуславської О.М., позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 травня 2016р.

за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „Надра, ОСОБА_4 про визнання правочину частково недійсним,

встановила:

У квітні 2016р. ОСОБА_2 предявила позов до ПАТ КБ „Надра, ОСОБА_4 про визнання на підставі ст.230 ЦК недійсним п.3.2. кредитно-заставного договору від 11 квітня 2008р.

Позивач вказувала, що для отримання кредиту ОСОБА_4 в анкеті-заяві зазначив місце роботи в ТОВ „Агровторсинтез та надав довідку про свій заробіток після чого йому банком було надано 9400 дол. США на придбання автомобіля.

Зобовязання по поверненню кредиту були забезпечені її порукою.

В подальшому ОСОБА_4, який є її колишнім чоловіком продав без дозволу заставодержателя і поручителя придбаний за кредитні кошти автомобіль.

Посилаючись на те, що при укладені оспореного правочину її було введено в оману щодо платоспроможності позичальника, оскільки дані про його доходи є неправдивими, позивач просила про задоволення позову.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 травня 2016р. у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на незаконність рішення суду, просила його скасувати і ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 з 20 жовтня 2007р. по 04 серпня 2011р.

08 квітня 2008р. в анкеті-заяві на отримання від ВАТ КБ „Надра кредиту ОСОБА_4 зазначив, що працює в ТОВ „Агровторсинтез водієм-експедитором і отримує щомісячно 2700 грн. доходу.

11 квітня 2008р. між ВАТ КБ „Надра, ОСОБА_4, ОСОБА_2 укладено кредитно-заставний договір, за умовами якого ОСОБА_4 надано 9400 дол. США на придбання автомобіля під 12,8% річних із зобовязанням повернути кредит до 10 квітня 2013р. Належне виконання зобовязань за цим правочином забезпечено порукою ОСОБА_2 (п.3.2.).

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 березня 2012р. з ОСОБА_4, ОСОБА_2 в солідарному порядку стягнуто на користь ПАТ КБ „Надра 9854,55 дол. США, що еквівалентно 78563,43 грн. заборгованості за кредитно-заставним договором від 08 квітня 2008р.

Згідно повідомлення Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва від 08 квітня 2016р. ТОВ „Агровторсинтез не звітувало щодо нарахування ОСОБА_4 доходу та утримання з нього податку.

За даними повідомлення Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва від 17 травня 2016р. ОСОБА_4 з 03 липня 2006р. знаходився на обліку як фізична особа-підприємець. Постановою господарського суду Миколаївської області від 15 січня 2008р. його підприємницьку діяльність припинено. У 2007р. ОСОБА_4 отримав дохід у вигляді заробітної плати від: ТОВ „Метаком УКР 2353,1 грн.; ПП „Вікі 946,92 грн.; ТОВ „Аріель-Н 6021,58 грн.

Враховуючи те, що на час укладення оспореного правочину позичальник і поручитель були подружжям, тобто були обізнані про майновий стан і доходи один одного, а також, що ОСОБА_4 фактично мав дохід від підприємницької діяльності та за трудовими угодами в період часу який передував отриманню кредиту, то висновок суду про відсутність підстав, передбачених ст.230 ЦК для задоволення позову є правомірним.

Посилання апелянта на порушення процесуального закону не можна визнати обґрунтованими, тому що повідомлення Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва від 08 квітня 2016р. (а.с.31) досліджувалось судом і було враховано при ухвалені рішення у сукупності з іншими доказами, в тому числі даними про отримання ОСОБА_4 доходу з інших джерел (а.с.42), яким дана оцінка у відповідності до ст.212 ЦПК.

Наведені аргументи стосовно судової практики в подібних правовідносинах теж є безпідставними, так як апелянтом не була вказана постанова в якій Верховний Суд України висловив обовязкову для застосування правову позицію з цього приводу (ч.2 ст.214 ЦПК).

Оскільки суд ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, то апеляційна скарга в силу ч.1 ст.308 ЦПК підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.303,307,308,315 ЦПК, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 травня 2016р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: