АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 543/1159/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1824/16Головуючий у 1-й інстанції Гришко О.Я. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого-судді Дряниці Ю.В.,

суддів: Карнауха П.М., Пилипчук Л.І.,

секретаря Ткаченко Т.І.,

за участі: адвоката ОСОБА_2, адвоката ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Селянського фермерського господарства "Каміла" в особі представника ОСОБА_2

на рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 04 травня 2016 року

по справі за позовом Селянського фермерського господарства «Каміла» до ОСОБА_4, Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Золота Нива", третя особа Оржицьке районне управління юстиції, про визнання недійсними договорів оренди землі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

в с т а н о в и л а :

В грудні 2015 року позивач СФГ «Каміла» звернулось до суду з зазначеним позовом, у яких вказувало, що відповідач ОСОБА_4 має у власності 2 земельні ділянки на території Черевківської сільської ради Оржицького району Полтавської області, що підтверджено Державними актами про право власності на них. З 2008 по 2013 рік позивач орендував зазначені земельні ділянки. Дані угоди було укладено строком на 5 років, з правом переважної оренди на новий строк у позивача. До закінчення строку дії договорів, а саме у серпні 2012 року сторони, узгодивши з відповідачем всі істотні умови правочинів, підписали договори оренди земельних ділянок на новий строк. Після закінчення строку дії договорів, фермерське господарство продовжило користуватися земельними ділянками відповідача, а останній отримував орендну плату. Позивач вказував, що протягом 2013 року фермерське господарство намагалось зареєструвати угоди, які були укладені у 2012 році, але безрезультатно. У квітні 2014 року позивачеві стало відомо, що відповідачі за позовом уклали між собою договори оренди земельних ділянок, першочергове право на оренду яких належало фермерському господарству «Каміла».

Рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 04 травня 2016 року у задоволенні позову СФГ «Каміла» до ОСОБА_4, Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Золота Нива», третя особа Оржицьке районне управління юстиції, про визнання недійсними договорів оренди землі відмовлено у повному обсязі.

З зазначеним рішенням суду першої інстанції не погодився позивач, оскарживши його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі представник СФГ «Каміла», посилаючись на порушення судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі. Апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині визнання договорів, укладених між СФГ «Каміла» і ОСОБА_4, не вчиненими, у звязку з відсутністю їх державної реєстрації, зазначаючи, що договори оренди земельних ділянок, укладені між сторонами у 2008 році, були чинними до 01 січня 2013 року. Вказує, що 01 січня 2013 року, на підставі Закону України № 1878-VI від 11 лютого 2010 року, набули чинності зміни до ч. 4 ст. 640 ЦК України, згідно яких обовязок державної реєстрації договору оренди земельної ділянки був знятий, а тому договори слід вважати вчиненими з моменту досягнення згоди щодо їх істотних умов.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, а також доводи апеляційної скарги, з'ясувавши межі апеляційного оскарження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга СФГ «Каміла» підлягає відхиленню з підстав, визначених ст. 308 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено, ОСОБА_4 має у власності дві земельні ділянки площами по 3,79 га кожна, що розташовані на території Черевківської сільської ради Оржицького району Полтавської області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва /а.с. 16, 17/.

01 січня 2008 року уклала договори оренди вищевказаних земельних ділянок з СФГ «Каміла» терміном на 5 років. Вказані угоди зареєстровані у Оржицькому районному відділі Полтавської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» /а.с. 20-22, 24-26.

26 серпня 2012 року між ОСОБА_4 та СФГ «Каміла» були підписані договори оренди вказаних земельних ділянок строком на 10 років, але вони не були зареєстровані у встановленому законодавством порядку /а.с. 28-29, 31-32/. З боку СФГ «Каміла» вживалися заходи для проведення державної реєстрації вказаних договорів оренди землі /а.с. 34-45/.

09 квітня 2014 року ОСОБА_4 та СТОВ «Золота Нива» уклали договори оренди вищевказаних земельних ділянок терміном на 5 років, які були зареєстровані державним реєстратором реєстраційної служби Оржицького районного управління юстиції 10 квітня 2014 року /а.с. 81-85, 9, 103-107, 118/.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що орендар не виконав обовязку реєстрації договорів оренди землі в органах реєстраційної служби, а тому такі угоди не є вчиненими у розумінні приписів закону, що діяли на момент їх укладення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення правовідносин), договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно зі ст. 16 Закону України «Про оренду землі», укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України (в редакції, чинній станом на день укладання договорів оренди землі від 26 серпня 2012 з СФГ «Каміла») договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Згідно до п. 43 Договорів оренди землі від 26 серпня 2012 року, договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Відповідно до ч. 5 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на день укладання договорів оренди землі із СФГ «Каміла») право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону та на підставі ч. 1 ст. 210 ЦК України, ст. ст. 125, 126 ЗК України - є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Порядок державної реєстрації права користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже, договір оренди землі, що не зареєстрований у встановленому законом порядку, не є укладеним. Договори від 26 серпня 2012 року, укладені між ОСОБА_4 та СФГ «Каміла» не набули чинності , а тому, відповідно до норм ст. 215 ЦК України такий правочин слід вважати недійсним.

Виходячи з встановленого факту недійсності договорів від 26 серпня 2012 року, укладених між ОСОБА_4 та СФГ «Каміла», колегія суддів не вбачає підстав для визнання оскаржуваних апелянтом договорів, укладених між ОСОБА_4 і СТОВ «Золота Нива» недійсними.

Колегія суддів критично відноситься до доводів апеляційної скарги, що внесення Законом України № 1878-VI від 11 лютого 2010 року змін до ч. 4 ст. 640 ЦК України, які набрали чинності 01 січня 2013 року, звільняє орендаря від обовязку зареєструвати договори оренди земельних ділянок, відповідно до встановленої законом процедури, оскільки як вбачається з матеріалів справи, договори оренди землі між ОСОБА_4 та СФГ «Каміла» були укладені 26 серпня 2012 року, тобто на момент чинності положень ЦК України, а також Закону України «Про оренду землі», у редакції, що передбачала здійснення реєстрації договорів оренди землі, як обовязкової ознаки для визнання останніх укладеними.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Посилання апелянта на незаконність рішення зводяться до власного вибіркового тлумачення норм матеріального і процесуального права без повного і системного їх аналізу, не спростовують висновків місцевого суду, не ґрунтуються на законі, а тому не підлягають задоволенню. Отже, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про необхідність відхилення апеляційної скарги і залишення рішення місцевого суду без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Отже, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про необхідність відхилення апеляційної скарги і залишення рішення місцевого суду без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Селянського фермерського господарства "Каміла" в особі представника ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 04 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий-суддя (підпис) Ю. В. Дряниця

Судді: (підпис) ОСОБА_5

(підпис) ОСОБА_6

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1