Справа №660/231/16-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
09 грудня 2016 року Високопільський районний суд Херсонської області у складі:
головуючого судді - Дригваль В.М.,
за участю секретаря - Гапич В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Високопілля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання права власності на майно, -
Позивач ОСОБА_1, в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить суд задовольнити їх в судовому порядку.
Відповідач ОСОБА_2, в судовому засіданні позовні вимоги визнала, не заперечує у задоволенні позову та додатково пояснила, що дійсно Пектус вона продала ОСОБА_1 восени 2012 року, а у 2013 році тільки за рішеннями судів було відкрито виконавче провадження та накладено арешт на майно, при цьому на Пектус накладено арешт за місцем проживання ОСОБА_1 та вона заперечувала про те, що власність на це устаткування не її, але ніхто із представників виконавчої служби не звертав на це уваги та її зауваження не були внесені до Акту опису та арешту майна. А також про відсутність Пектуса у неї та знаходження у ОСОБА_1 бачили і поняті, які були залучені державним виконавцем. Також не зрозуміло їй як проводилась і оцінка проданого Пектуса, оскільки в наявності у неї саме цього Пектуса, який вона продала ОСОБА_1В, не було.
Відповідач ОСОБА_3в судове засідання не зявився: на 14.11.2016 р, 29.11.2016 р. та 09 грудня 2016 року, будучи повідомленим, відповідно до ст.74 ЦПК України, судовими повістками та Ухвалою про відкриття провадження у справі та про призначення справи до судового розгляду в порядку відео конференції. Заперечень до позову не надав, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надано. За таких обставин суд вважає причину неявки в судове засідання відповідача не поважною та за можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст.224 ЦПК України, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Заслухавши позивача, відповідача ОСОБА_2, свідків, вивчивши та дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, судом встановлено:
- Із копій виконавчих документів (а.с.32-43) вбачається, що за ОСОБА_2 мається заборгованість на користь фізичних та юридичних осіб.
- Із копії постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №35748965 від 06.03.2013 року (а.с.46) вбачається, що державним виконавцем накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження, що належить ОСОБА_2, а саме: причеп ПР ПВА 1 2009 року випуску, сірого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1.
- Із копії акту опису й арешту майна (а.с.48-49) вбачається, що 12.07.2013 року державним виконавцем в с.Новоолександрівка Нововоронцовського району Херсонської області за участю понятих, проведено опис та арешт рухомого майна, а саме: «Пектус Gigant». Арештоване майно передано на відповідальне зберігання ОСОБА_2 про, що свідчать підписи останньої в акті арешту. Зауважень від осіб, які брали участь під час опису й арешту мана не надходило. Разом з тим у Акті не зазначено, що зазначене устаткування знаходилось у домоволодінні ОСОБА_1, якого не було залучено до участі в проведенні опису та накладення арешту на майно.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив що позовні вимоги підлягають задоволенню, але частково з огляду на наступне.
Згідно зі ст.207 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.
Згідно з п.2 ст.220 цього Кодексу, встановлено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Згідно зі ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно зі ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Частиною 1 ст.334 ЦК України, встановлено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із ч.1, 3, 5 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.
Статтею 627 ЦК України, передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно ст.ст.629, 631 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами та набирає чинності з моменту його укладення.
Згідно з ст.ст. 638, 639 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди щодо усіх істотних умов договору. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Крім того, у ч.2 ст.639 ЦК України, вказано, що якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Статтями 655, 656 ЦК України, передбачено, що за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.
Відповідно до правил ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Згідно з п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 року №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» … вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом предявлення ними позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах.
Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання за позивачем права власності на спірний «Пектус Fortschritt K-531 Gigant», як такий, що придбаний на законних підставах до накладення на нього арешту державною виконавчою службою та передачею його на реалізацію.
Крім того, вирішуючи питання щодо стягнення з відповідачів документально підтверджених судових витрат, суд не може погодитися з вимогами позивача щодо їх солідарного стягнення, так як на думку суду, відповідач ОСОБА_3 в даній справі, приймає участь як стягувач у виконавчому провадженні, який лише виявив бажання залишити за собою арештоване майно ОСОБА_2, яке не було реалізоване на прилюдних торгах, тобто відповідач ОСОБА_3 не має ніякого відношення щодо накладення арешту на спірне майно, оскільки при накладені арешту на майно відповідача ОСОБА_2, де остання не попередила державного виконавця про наявність договору купівлі-продажу від 11.11.2012 року, що в свою чергу і призвело до таких наслідків. А тому, судові витрати слід стягнути з відповідача ОСОБА_2 до того ж відповідач не заперечує проти задоволення позову.
Відповідно до положень ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання ОСОБА_2 (відповідачем у справі) позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Пунктом 2 ч.3 ст.79 ЦПК України передбачено, що до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.
Як убачається судом, позивач при звернені з даним позовом до суду, скористався послугами фахівця в галузі права, що документально підтверджується відповідними доказами (а.с.9-10, 11, 12, 12а, 13, 14, 14 на звороті), відповідно до яких, судом ураховано характер наданої правової допомоги, кількість витраченого адвокатом часу, розрахунок їх вартості і вимоги Закону України «Про граничний розмір компенсації та витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», що підтверджується відповідними звітами про надані послуги та квитанціями про їх оплату. Тому суд приходить до висновку, що слід стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача 800,00 гривень понесених витрат на правову допомогу.
Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір в розмірі 551,20 грн., що підтверджується відповідними доказами (а.с.1).
За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, але частково, а саме в частині стягнення судових витрат та судового збору, які не підлягають солідарному стягненню з відповідачів, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а підлягають стягненню на користь позивача тільки з відповідача ОСОБА_2
На підставі викладеного, ст.ст. 207, 208, 220, 237, 244, 245, 317, 319, 321, 328, 334, 626, 627, 655, 656 ЦК України, ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 року №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», керуючись ст.ст.8, 10, 11, 57, 58, 60, 79, 84, 88, 174, 213, 214, 215, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання права власності на майно задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. Позивач має право на апеляційне оскарження рішення суду до апеляційного суду Херсонської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення через Високопільський районний суд Херсонської області.
Суддя В.М. Дригваль