АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Чупікової В. В.

суддів Бреславського О.Г., Яремка В.В.

за участю ОСОБА_1

за участю представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «БМ Банк» про захист прав споживача, визнання недійсним кредитного договору, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 15 січня 2016 року,

встановила:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ПАТ «БМ Банк» про визнання кредитного договору №26/40/101008 від 10 жовтня 2008 року недійсним з підстав порушення відповідачем ст.ст.18,19 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.4, 10, 203 ЦК України.

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 15 січня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Посилається на те, що тільки з позовної заяви від 17 січня 15 року він фактично дізнався наскільки банк ввів його в оману, застосував по відношенню до нього нечесну підприємницьку діяльність, порушив його права, на захист яких державою прийнятий Закон «Про захист прав споживачів». Остаточне документальне підтвердження неправомірності дій банку знайшло своє підтвердження саме при розгляді даної справи при витребуванні доказів від банку на спростування доводів позивача.

№22ц-356/2016 рік Головуючий у 1 інстанції Казюк О.О.

Категорія 19/27 Доповідач Чупікова В.В.

Вказує, що висновок суду про те, що про порушення свого права позивач міг і повинен був дізнатися в момент укладання кредитного договору 10 жовтня 2008 року, а відтак саме з цієї дати почав перебіг строк позовної давності є хибним і безпідставним.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційної інстанції апеляційну скаргу підтримала з підстав, викладених в ній.

Представник відповідача ОСОБА_3 апеляційну скаргу не визнав, провив її відхилити, а рішення суд першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

Відповідно до ст.216, 267 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної даності порушене право підлягає захисту.

Пунктом 11 Постанови №14 Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» визначено, що встановивши пропуск строку на звернення до суду без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих причин, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення.

У справі встановлено, що кредитний договір, який позивач просить визнати недійсним, укладений між ним та банком 10 жовтня 2008 року (а.с.11). В цей же день позивач уклав договір іпотеки (а.с.63). З 2008 року по січень 2015 року позивач виконував обов'язки по погашенню кредиту (а.с.8).

Рішенням Конституційного Суду України №15-рп/2011, справа №1-26/2011 від 10 листопада 2011 року у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) визначено, що в аспекті конституційного звернення положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року N1023-XII (1023-12) з наступними змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (254к/96-ВР) треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Дане рішення було опубліковане в Офіційному віснику України 28 листопада 2011 року.

Саме з вказаної дати позивач ОСОБА_4 міг довідатися про порушення свого права, як споживача, і звернутися за правовою допомогою для звернення до суду.

Проте, позивач звернуся до суду з позовом про захист свого права 17 вересня 2015 року (а.с.3) тобто після спливу позовної давності.

Про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі - представником відповідача ОСОБА_3 28 жовтня 2015 року тобто до ухвалення рішення суду першої інстанції.

Належними та допустимими доказами позивач ОСОБА_4 не довів наявність поважних причини пропущення позовної даності.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову в позові ОСОБА_4 про визнання кредитного договору №26/40/101008 від 10 жовтня 2008 року недійсним з підстав пропуску строку на звернення до суду без поважної причини.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_4 не дають підстав для скасування рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 15 січня 2016 року з постановленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст.209, 218, 308 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 15 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту його проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Чупікова В.В.

Судді: Бреславський О.Г.

Яремко В.В.