РІШЕННЯ

іменем України

05 липня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді - Ковалевича С.П.

суддів: Боймиструка С.В., Буцяка З.І.

секретар судового засідання Шептицька С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсним кредитного договору, визнання недійсними п.п. 1.3.1., 9.2, 9.12 кредитного договору.

Перевіривши докази та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21 квітня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вважаючи дане рішення незаконним через порушення судом норм матеріального та процесуального права та неповне зясування обставин справи, ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу.

На обґрунтування скарги вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що позивачем з моменту підписання кредитного договору, 29 серпня 2006 року, жодні письмові запити чи дозволи на розголошення банком інформації, що містить банківську таємницю, відповідачу не надавалися та не підписувалися. Всупереч цьому, відповідач видав письмові довіреності юридичним особам, а саме ТОВ «Джі ОСОБА_2 Інфо» та ТОВ «Джі ОСОБА_2», чим здійснив розголошення банківської таємниці, оскільки сама по собі довіреність, яка видана третім особам є можливістю розголошення інформації, яка містить банківську таємницю, і може бути розголошена третім особам виключно з письмового дозволу протилежної сторони та в обсязі, визначеному в дозволі.

Вважає, що факт підписання кредитного договору № 0 від 29 серпня 2006 року, не позбавляє його права визнати в судовому порядку договір недійсним, а навпаки, є передумовою на право звернення до суду за захистом порушеного права.

Щодо пропущення строку позовної давності, зазначає, що при підписанні кредитного договору, ознайомившись при цьому з п. 9.6, був переконаний, що будь-яка інформація за цим договором є конфіденційною і може передаватися третім особам виключно на _____________________________________________________________________________________________

Провадження № 22ц-787/1057/2016 Головуючий у суді 1 інстанції: ОСОБА_3

Доповідач : Демянчук С.В.

підставі його письмового дозволу. Однак, в травні 2014 року йому стало відомо про те, що відповідач порушив його права шляхом розголошення банківської таємниці, надавши довіреності юридичним особам, а саме ТОВ «Джі ОСОБА_2 Інфо» та ТОВ «Джі ОСОБА_2», а отже обчислення строку позовної давності розпочинається з травня 2014 року, про що він повідомив суд в своїх письмових поясненнях на заперечення від 17 березня 2016 року.

Крім того, стверджує, що місцевим судом до спірних правовідносин не застосовано норми законодавства, що регулюють охорону банківської таємниці та порядок її розголошення, зокрема ст. 1076 ЦК України, ст. 8 Закону України «Про доступ до публічної інформації», ст. 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та п. 3.1. Правил зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці, затверджених Постановою Правління НБУ від 14 липня 2006 року № 267.

Посилаючись на викладені обставини, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Матеріалами справи встановлено, що 29 серпня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 0, відповідно до якого позивачу надано кредит у сумі 1 466769,96 швейцарських франків строком до 28 серпня 2017 року зі сплатою 8,99 % за користування коштами.

Відповідно до п. 1.3.1 кредитного договору за використання коштів протягом 30 (тридцяти) календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 8,99 % річних.

По закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов п. 9.2 даного Договору.

У випадку, якщо Банк не повідомив Позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування в порядку, передбаченому п. 9.2. даного Договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим Договором в попередньому місяці.

Згідно п. 9.2 кредитного договору сторони погодили, що при настанні будь-якої із обставин, передбачених ч. 1 п. 9.2 Договору, Банк може збільшити розмір процентної ставки за Договором в наступному порядку, а саме:

Банк не пізніше ніж за 14 календарних днів до дня зміни розміру процентної ставки в сторону збільшення повідомляє Позичальника про встановлення нової процентної ставки, із зазначенням її розміру та дати початку дії такої ставки, шляхом направлення поштою відповідного рекомендованого листа за адресою Позичальника, що вказана у розділі 12 цього Договору, або за іншою адресою, яку Позичальник письмово повідомив Банку при зміні адреси; такий новий розмір процентної ставки за цим Договором починає застосовуватись з дати, що буде вказана у повідомлені Банку до Позичальника, без укладення Сторонами відповідної угоди про внесення змін до цього Договору.

Пунктом 9.12 вищевказаного кредитного договору передбачено згоду Позичальника для передачі прав і обовязків Банку за даним договором третій особі, без отримання на це додаткової згоди Позичальника; на вилучення продукції у Позичальника без отримання на це додаткової згоди Позичальника та відповідного судового рішення у випадках звернення Банком у позасудовому порядку чи до судового провадження з вимогами про повернення споживчого кредиту чи погашення іншого боргового зобовязання; для звернення за інформацією про фінансове становище Позичальника до третіх осіб, які повязані з позичальником сімейними, особистими, діловими, професійними або іншими стосунками у соціальному бутті споживача.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

У відповідності до положень ст.ст. 626-628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Враховуючи викладені обставини, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку у відповідності до ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» про відсутність підстав для визнання спірного кредитного договору недійсним як його частин, так і в цілому.

Як вбачається із матеріалів справи і це встановлено судом першої інстанції, спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв будь-яких додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; відповідач надав позивачу для ознайомлення умови запропонованого Банком кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; у додатках № 1 та № 2 до договору споживчого кредиту, які підписані позивачем, міститься повна інформація стосовно умов кредитування (т. 1, а.с. 16-22).

Колегія суддів погоджується з висновками суду про те, що зі змісту самого кредитного договору, так і зібраних та досліджених письмових доказів не виявлено порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів», так як підписанням даного договору позичальник засвідчив те, що всі умови договору йому цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього (п. 9.13 кредитного договору), підстав для визнання спірного кредитного договору недійсним як його частин, так і в цілому, не встановлено.

Разом з тим, покликання суду першої інстанції в мотивувальній частині рішення щодо застосування до даних правовідносин наслідків спливу строку позовної давності є помилковим.

За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Таким чином, перш ніж застосувати позовну давність, суд першої інстанції повинен був зясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у звязку зі спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Тобто, в даному випадку суд відмовив у позові з двох взаємовиключних підстав: як за безпідставністю позовних вимог, так і за спливом строку позовної давності.

За наведених обставин, у відповідності до ст. 309 ЦПК України, рішення суду першої інстанції підлягає зміні із виключенням із мотивувальної частини покликання на сплив строку позовної давності як на підставу відмови у позові.

Керуючись ст.ст. 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 квітня 2016 року змінити в частині щодо правового обґрунтування відмови у позові, виключивши з мотивувальної частини рішення покликання на сплив строку позовної давності як на підставу відмови у позові.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Сторони по справі мають право оскаржити рішення апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: С.П. Ковалевич

Судді: С.В. Боймиструк

ОСОБА_4