У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Мостової Г.І.,
Кадєтової О.В.,Наумчука М.І.,-
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_10, Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», ОСОБА_11, третя особа - орган опіки та піклування Житомирської міської ради, про визнання договору іпотеки нерухомого майна недійсним, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Житомирської області від 19 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року ОСОБА_6 звернулась до суду в інтересах своїх малолітніх дітей ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 з позовом до ОСОБА_10, Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), ОСОБА_11, третя особа - Орган опіки та піклування Житомирської міської ради, про визнання недійсним договору іпотеки нерухомого майна, укладеного 26 вересня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк») та ОСОБА_10, оскільки його укладено та посвідчено нотаріусом в порушення вимог щодо надання дозволу органу опіки та піклування на укладення такого правочину. Свої вимоги мотивує тим, що на час укладення договору іпотеки у вказаному житловому будинку проживали малолітні діти.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 11 серпня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_6, яка виступає в інтересах своїх малолітніх дітей ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 відмовлено.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Житомирської області від 19 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позовних вимог. Визнано недійсним договір іпотеки житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки, площею 1 тис. кв. м, розташованої по АДРЕСА_1, укладений 26 вересня 2007 року між ОСОБА_10 та АКІБ «УкрСиббанк» і зареєстрований у реєстрі за № 14651.

У касаційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк»просить рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове, про задоволення позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що передача нерухомості в іпотеку відбулася всупереч вимогам ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» без передньої згоди органу опіки та піклування, спірний договір іпотеки не відповідає вимогам ст.203 ЦК України як щодо житлового будинку, так і щодо земельної ділянки, призначенням якої є обслуговування будинку.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна виходячи з наступних підстав.

Судами встановлено, що 26 вересня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_11 укладено кредитний договір № 0, за умовами якого остання отримала кредитні кошти у розмірі 165 тис. доларів США, що дорівнює еквіваленту 833 250 грн за курсом НБУ на день укладення договору зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 12,9 % річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення кредиту 26 вересня 2018 року (а.с. 7-9).

З метою забезпечення зобов'язань ОСОБА_11 за кредитним договором, 26 вересня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк»та ОСОБА_10 укладено договір іпотеки житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки, площею 1 тис. кв. м, розташованої по АДРЕСА_1, що належать на праві власності ОСОБА_10, який посвідчено приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтак В.Я. та зареєстровано за реєстровим №14652 (а.с. 10-11).

Звертаючись до суду з позовом в інтересах своїх малолітніх дітей ОСОБА_7, 1999 року народження, ОСОБА_8, 2005 рокународження та ОСОБА_9, 2011 року народження ОСОБА_6 зазначала, що місцем постійного проживання її дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на момент укладення оспорюваного договору, був будинок АДРЕСА_1, який її батько ОСОБА_10 передав у іпотеку.

Відповідно до довідки Комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства №1 від 08 листопада 2007 року № 440, тобто на момент укладення оспорюваного договору, у будинку АДРЕСА_1 проживали та прописані ОСОБА_10 - власник, ОСОБА_11 - дружина, ОСОБА_13 - донька, ОСОБА_6 - донька (а.с. 103).

Із копії будинкової книги (а.с. 130-134) вбачається, що у житловому будинку АДРЕСА_1 зареєстрованими значаться також ОСОБА_7, 1999 року народження, ОСОБА_8, 2005 року народження, ОСОБА_9 2011, року народження, ОСОБА_14 (батько малолітніх позивачів), знятий з реєстраційного обліку 06 червня 2004 року.

Відповідно до частини четвертої статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтерес дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

Частиною третьою статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти правочини щодо її майнових прав, у тому числі й відмовлятися від майнових прав дитини (пункт 3 частини другої статті 177 СК України).

Відповідно до частини третьої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Отже у разі вчинення правочину щодо нерухомого майна (договір іпотеки), право власності на яке або право користування яким мають діти, попередня згода органу опіки та піклування є обов'язковою.

Укладення батьками правочинів, предметом яких є житлові приміщення, право користування якими мають малолітні або неповнолітні діти, без попередньої згоди органу опіки та піклування є підставою для визнання цих правочинів недійсними, як передбачено статтями 203, 215 ЦК України.

Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2016 року № 6-396цс15, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку та перевіряючи законність і обґрунтованість цього рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд в порушення ст. ст. 303, 315 ЦПК України, дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове, про задоволення позовних вимог, апеляційним судом було враховано правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року № 6-396цс15, та зазначено, що відсутність попередньої згоди органу опіки та піклування на здійснення будь-якого правочину стосовно нерухомого майна, право власності або користування яким мають діти, є підставою для визнання такого правочину недійсним. Відсутність реєстрації дитини не є підставою для відмови в позові.

Такий висновок не відповідає фактичним обставинам справи.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції визначившись вірно з характером спірних правовідносин, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення з урахуванням наданих сторонами доказів, дійшов вірного висновку про відсутність підстав для визнання оспорюваного договору іпотеки недійсним.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, обґрунтовано виходив з того, що наведені вище положення закону містять заборону саме батькам без дозволу органів опіки та піклування укладати договори щодо нерухомого майна всупереч інтересам своїх малолітніх дітей, в той час як власником спірного будинку є відповідач ОСОБА_10, який є дідусем відносно малолітніх дітей і на нього обов'язки погодження розпорядження своїм майном з відповідним органом опіки та піклування не розповсюджуються.

Такий висновок суду першої інстанції не суперечить правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 липня 2015 року № 6-396цс15, оскільки Судова палата Верховного Суду України пов'язала таку позицію з наявністю доказів проживання малолітньої дитини у житловому будинку переданому у іпотеку.

Викладене свідчить про те, що суд апеляційної інстанції помилково скасував рішення суду першої інстанції, в зв'язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає залишенню в силі, а рішення суду апеляційної інстанції скасуванню.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити.

Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Житомирської області від 19 жовтня 2015 року скасувати, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 11 серпня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук