Провадження №2/523/4972/16
22 вересня 2016 року Суворовський районний суд міста Одеси в складі: головуючого судді Гудіної Н.І.
при секретарі Мельніченко Г.О.
розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Одесі
справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до ОСОБА_2 (далі - Відповідач) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням за наступних обставин.
Позивач є власником домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 27.11.2002 року.
Відповідач - колишня дружина Позивача, з якою він перебував в зареєстрованому шлюбі з 15.09.1990 по 23.07.2013 року. Шлюб розірвано за рішенням суду.
Відповідач у спірному домоволодінні не мешкає з весни 2014 року, комунальні послуги не платить, ремонти не робить, чим перешкоджає Позивачу у здійсненні права володіння, в користуванні та розпорядженні своїм майном. Речей відповідача у квартирі немає.
За викладених обставин Позивач просить визнати Відповідача такою, що втратила право користування житловою площею в домоволодінні АДРЕСА_1.
Позивач надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю.
Відповідач до суду не з'явився, судова повістка повернута поштою з відміткою «за вказаною адресою не проживає».
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог та постановлення заочного рішення
Згідно відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 15631940 Позивач є власником домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 27.11.2002 року (а.с.8-9).
З довідки про склад сім'ї та реєстрацію від 08.09.2016 року вбачається, що в будинку за вказаною адресою зареєстрована Відповідач як колишня дружина Позивача (а.с.6).
23.07.2013 року Суворовським районним судом міста Одеси розглянута справа № 523/3849/13-ц та прийнято рішення про розірвання шлюбу між Позивачем та Відповідачем (а.с.7).
Сусіди Позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надали суду письмові пояснення, з яких вбачається, що Відповідач з весни 2014 року в будинку Позивача не проживає (а.с.10-13)
Згідно ст. 383 ЦК України та ст.ст. 150, 155 ЖК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, членів своєї сім'ї, інших осіб.
Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право і користування цим житлом відповідно до закону.
Згідно ст. 71 ЖК України, суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шість місяців без поважних причин. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, п втратила право користування житловим приміщенням, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий дім, квартира, інше приміщення, придатне для проживання у ньому (гуртожиток, готель та ін.) у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, зняття з реєстрації проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), «свідоцтва про смерть. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.
Згідно п. 9, 10 ст. 110 ЦПК України позови до відповідача, місце проживання якого невідоме, пред'являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за місцем його перебування або за останнім відомим місцем проживання відповідача чи постійного його заняття (роботи).
Відповідно до ч. 1ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усуненні перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільняється від сплати судового збору за цим позовом як інвалід 2 групи.
Таким чином, судом встановлено факт не проживання Відповідача в домоволодінні, яке належить Позивачу, що перешкоджає Позивачу у здійсненні ним права власника. Суд вважає, що слід визнати Відповідача такою, що втратив право користування житлом в будинку АДРЕСА_1.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.150,155 ЖК України, ст..ст. 29,317,319,391, 405 ЦК України, ст.ст. 57,60,61,169,209, 212- 215 ,218,224-228 ЦПК України , суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житлом в будинку АДРЕСА_1.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії, позивачем в загальному порядку, тобто рішення суду позивачем може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Відповідно до статей 231, 232 ЦПК України оскарження заочного рішення відповідачем в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та в разі ухвалення повторного заочного рішення судом першої інстанції.
У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя-