Справа № 462/2864/15 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/783/2573/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Гірник Т.А.,

суддів Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар Симець В.І.

з участю позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 10 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з указаним позовом до відповідача та з посиланням на ст. 23, 1166, 1167, 1187 ЦК України просив стягнути майнову шкоду з відповідача в сумі 12 474 грн. 94 коп. спричинену пошкодженням авто з вини відповідача, 700 гривен понесених витрат за проведення експертного дослідження та 10 000 грн. моральної шкоди та сплачений судовий збір.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 12 474 грн. 94 коп. майнової шкоди, 1 000 грн. моральної шкоди, 700 грн. витрат за надання експертних послуг та 487 грн. 20 коп. судового збору.

Рішення оскаржив відповідач. Посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, ухвалення з порушенням норм матеріального та процесуального права, з невідповідністю висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Мотивує тим, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи. Зокрема вказує на те, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії WV2ZZZ70ZRH066234 автомобіль марки VOLKSWAGEN, Т4, реєстраційний номер НОМЕР_1, яким керує позивач на підставі довіреності, на праві приватної власності належить ОСОБА_5Й, який довіреністю з правом передоручення уповноважив гр. ОСОБА_6 керувати вказаним вище ТЗ, а 12.07.2014 року ОСОБА_6 довіреністю уповноважив позивача представляти інтереси гр. ОСОБА_5 при здійснення правочинів по продажу та з питань експлуатації, в тому числі за кордоном, автомобіля марки VOLKSWAGEN, Т4, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Зазначає, що судом не було залучено до участі у розгляді даної справи власника джерела підвищеної небезпеки автомобіля марки VOLKSWAGEN, Т4, реєстраційний номер НОМЕР_1 гр.. ОСОБА_5 та гр. ОСОБА_6, який в порядку передоручення надав позивачу право здійснення правочинів по продажу та з питань експлуатації ТЗ.

Вказує на те, що суд першої інстанції всупереч ч.2 ст.11 ЦПК України не звернув увагу на обставини відмови позивача від позову в частині стягнення з відповідача моральної шкоди, про що було позивачем заявлено в судовому засіданні 10.02.2016 року та зафіксовано за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд не врахував також відсутність у позивача жодних доказів про спричинення йому моральної шкоди, а також відсутність належних обґрунтувань розміру завданої моральної шкоди.

Щодо відшкодування витрат на проведення експертного дослідження, то вважає, що таке здійснювалось до початку розгляду справи, без залучення апелянта та без дотримання процедури встановленої для проведення експертизи, передбаченої ст. 143 ЦПК України. З огляду на вищевикладене вважає, що суд безпідставно стягнув 700 грн. на проведення експертного авто товарознавчого дослідження від 22.01.2015 року.

При розгляді справи за апеляційною скаргою особа, що подала апеляційну скаргу та її представник таку підтримали.

Позивач проти доводів апеляційної скарги заперечив, просить рішення суду залишити без змін. Врахувати, що від вимог про відшкодування моральної шкоди не відмовлявся. Лише висловив можливість відмови від таких у випадку вирішення до судового вирішення питання відповідачем у спосіб повернення йому суми майнової шкоди. Автомобілем керував на законних підставах, тому вправі звертатися до суду вимогами про відшкодування шкоди з якими власник авто не звертався.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.

. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Ст. 213 ЦПК передбачає, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства , вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення , ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин , на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень , підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд виходив з доведеності вимог позивача.

Матеріалами справи встановлено, що відповідач ОСОБА_3 05 січня 2015 року о 14 год. 10 хв. у м. Львові на перехресті вул. Мазепи - Миколайчука, керуючи автомобілем «Mitsubishi», р.н. 96645 Т.С., проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, здійснював рух на заборонений сигнал світлофору (червоний), внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_7, де отримав інерційний рух і здійснив зіткнення з автомобілем VOLKSWAGEN, Т4, реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням позивача ОСОБА_2, що стверджується постановою Залізничного районного суду м. Львова від 19 березня 2015 року. /справа №462/191/15-п/

Згідно висновку №3/15 експертного автотоварознавчого дослідження від 22 січня 2015 року вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу автомобіля VOLKSWAGEN, Т4, реєстраційний номер НОМЕР_1 станом на 22 січня 2015 року становить 12474,94 грн. /а.с. 18-23/ Оплату за проведення такого дослідження проведено позивачем у справі, тому такі видатки слід віднести до майнової шкоди спричиненої позивачу, оскільки такі понесено внаслідок протиправних дій відповідача і такі не є судовими витратами.

Вирішуючи про стягнення суми майнової шкоди суд першої інстанції вірно виходив з положень ст. 1166, 1187 ЦК України, які регулюють загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду та питання відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Як розяснив у 13 Постанови Пленум ВССУ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішені спорів про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки», враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб).

Як убачається із матеріалів справи, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії WV2ZZZ70ZRH066234 автомобіль марки VOLKSWAGEN, Т4, реєстраційний номер НОМЕР_1, яким керує позивач на підставі довіреності, на праві приватної власності належить ОСОБА_5Й, який довіреністю з правом передоручення уповноважив гр.. ОСОБА_6 керувати вказаним вище ТЗ, а 12.07.2014 року ОСОБА_6 довіреністю уповноважив позивача керувати даним ТЗ та представляти інтереси гр. ОСОБА_5 при здійснення правочинів по продажу та з питань експлуатації, в тому числі за кордоном, автомобіля марки VOLKSWAGEN, Т4, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Таким чином на момент здійснення ДТП, а саме 05 січня 2015 року, ОСОБА_2 мав право керувати транспортним засобом відповідної категорії та керував автомобілем марки VOLKSWAGEN, Т4, реєстраційний номер НОМЕР_1 на підставі належно оформленої довіреності від 12.07.2014 року. Власник ТЗ будь-яких вимог майнового характеру до відповідача в зв»язку з пошкодженням його автомобіля не заявляв.

Тому доводи відповідача, про те, що суд повинен був постановити ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи, оскільки власник автомобіля марки VOLKSWAGEN, Т4, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_5 не уповноважував позивача на звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу. Позивач заявив позов у своїх інтересах, що убачається з мотивів позовної заяви та прохальної її частини.

Відповідачем не надано будь-яких належних доказів у спростування суми визначеної Висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 3/15 від 22.01.2015 року, яким визначено суму відновлювального ремонту автомобіля, яким керував позивач.

Суд першої інстанції виважено підійшов до вирішення питання щодо визначення суми моральної шкоди, спричиненої позивачу, як законному володільцю пошкодженого ТЗ, навів у рішенні достатньо мотивів таким висновкам.

З огляду на викладені обставини колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та залишає рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, 308, п.1 ч. 1 ст. 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 10 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня його проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді