Справа № 658/2012/16-ц
(провадження № 2/658/918/16)
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2016 року м. Каховка

Каховський міськрайонний суд Херсонської області в складі

головуючого судді Єйбог І.М.,

за участю секретарів Берднікової С.В., Бірючової О.В., Садової І.М.,

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, м. Каховка Херсонської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 що діє в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у здійсненні права користування земельною ділянкою,

встановив:

Представник позивача ОСОБА_1 звернувся до суду мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_4 є власником частки житлового будинку АДРЕСА_1, інша частка вказаного житлового будинку належить ОСОБА_5 26 березня 2008 року ухвалою Каховського міськрайонного суду Херсонської області затверджено мирову угоду, за умовами якої визначено порядок користування та розпорядження земельною ділянкою, площею 836 кв.м. Вказана ухвала набрала законної сили та була виконана у повному обсязі сторонами. Проте з часом відповідач зруйнувала межу, що поділяє земельну земельні ділянки, збудувавши цегляну огорожу висотою 1,8 м., яка вийшла за межі границі ділянки належної відповідачу, а саме замість 1,5 м. огорожа побудована на відстані 1,05 м від стіни будинку позивача, вказане порушення було відображено на схематичному плані від 24 лютого 2016 року, що склав інженер інвентаризації нерухомого майна. Крім того, зазначена огорожа побудована відповідачем з порушенням вимог Державних будівельних норм України, а саме огорожа є суцільною, у зв'язку з чим веранда ОСОБА_4 позбавлена денного світла, частина подвір'я та житлового будинку не провітрюється. Вважає, що перенесення відповідачем межі встановленої судовим рішенням є безпідставним та самочинним.

Також, відповідачем з фасадної сторони будинку було зруйновано огорожу та побудувала огорожу з метало профілю на залізобетонному фундаменті, яка вийшла за межі границь земельної ділянки ОСОБА_5, у зв'язку з чим прохід до будинку ОСОБА_4 зменшився з 2,36 м. до 1,83 м.

Крім того, відповідач без погодження з позивачем та не маючи дозвільних документів утеплила стіну свого житлового будинку, у зв'язку з чим самовільно захватила частину земельної ділянки позивача шириною 0,15 м. та довжиною 10,2 м.

Вимоги ОСОБА_4 щодо знесення огорожі та відновленні встановлених меж відповідач проігнорувала.

За вказаних обставин просив суд зобов'язати ОСОБА_5 усунути перешкоди в користуванні належної ОСОБА_4 на праві приватної власності земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, відновивши межу, яка поділяє земельні ділянки шляхом:

- демонтажу наявної огорожі з цегли, а також огорожі з метало профілю на залізобетонному фундаменті і встановленні нових огорож у відповідності з ухвалою Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 26 березня 2008 року з матеріалів, що не перешкоджають вільному проникненню світла та повітря;

- демонтажу добудованого на земельній ділянці ОСОБА_4 фрагменту стіни будинку шириною 0,15 м. та довжиною 10,2 м.,

а також стягнути з відповідача понесені судові витрати.

В судовому засіданні представники позивача підтримали вимоги позовної заяви, надали пояснення в межах позовних вимог, просили задовольнити позов.

Представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнав, просив відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки позовні вимоги не обгрунтовані. Підстави, якими підтверджуються позовні вимоги спростовуються наданими позивачем фотографіями на яких відображено газова труба, яка не переносилась з моменту підключення будинку до газової системи, що також підтверджується довідкою ПАТ "Херсонгаз".

Крім того, заявив клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності до спірних правовідносин. Клопотанням мотивоване тим, що про порушене право позивачу стало відомо в 2008 році, а отже встановлений цивільним законодавством трирічний строк позовної давності сплив в 2011 році.

Заслухавши пояснення учасників процесу, показання свідків, дослідивши письмові докази, з'ясувавши обставини справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути відшкодування збитків або інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно ч. 1 ст. 103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

За змістом ст. 158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок за умови, якщо ці земельні ділянки перебувають у власності чи у користуванні громадян-заявників.

Аналогічне роз'яснення надане й Пленумом Верховного суду України в п. 4 Постанови «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7 із відповідними змінами.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_4 є власником 29/50 частки житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11).

Обставина того, що ОСОБА_5 є власником іншої частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, сторонами не заперечувалась.

Між сторонами виник спір щодо додержання ними правил добросусідства, відновлення межі земельної ділянки, усунення перешкод у землекористуванні.

26 березня 2008 року ухвалою Каховського міськрайонного суду Херсонської області у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про встановлення порядку користування та розпорядження земельною ділянкою, затверджено мирову угоду, за умовами якої визначено наступний порядок користування та розпорядження земельною ділянкою площею 836 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1:

- ОСОБА_5 виділено земельну ділянку площею 453 кв.м., в тому числі в особисте користування 453 кв.м.;

- ОСОБА_4 виділено земельну ділянку площею 383 кв.м., в тому числі в особисте користування 383 кв.м. (а.с. 18).

Як вбачається з ч. 4 ст. 79-1 ЗК України, земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Відповідно до вимог ст. 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

Згідно Технічних вказівок щодо визначення меж земельних ділянок спільної та спільної часткової власності фізичних і юридичних осіб на забудованій території у населених пунктах, затверджених Державним комітетом України по земельних ресурсах від 18 травня 1998 року, межа - наземні матеріальні рубежі, які позначають межі земельної ділянки, або умовна лінія на поверхні, яка розділяє дві проінвентаризовані ділянки.

Спільна межа - межа, при якій точна лінія, що розмежовує ділянки, не встановлюється.

Встановлення меж - процес закріплення в правовому документі меж власності із узгодженою і зареєстрованою точною лінією розмежування.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що затвердженою мировою угодою питання щодо встановлення меж вирішено не було, так само і не встановлювалися факти щодо їх місця розташування та матеріалу.

Відповідно до ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

Згідно зі ст.ст. 58, 59 ЦПК України, докази повинні бути належними та допустимими. При цьому, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами. Які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами які беруть участь у справі.

Позивачем доказів внесення змін в землевпорядну документацію суду не надано. Крім того, не надано суду належних та допустимих доказів звернення позивача до органів місцевого самоврядування з приводу порушення Державних будівельних норм України та проведення останнім перевірки вказаних в позовній заяві фактів порушення добросусідства відповідачем.

Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 27 квітня 2016 року в задоволені позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відновлення межі відмовлено.

Так, підставою для відмови у задоволенні позову слугувало те, що позивачем не було надано суду документів підтверджуючих її право на користування та (або) володіння земельною ділянкою, площею 0,836 га, розташованою по АДРЕСА_1 (а.с. 38 - 39).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона проживає у сусідньому будинку і їй достовірно відомо, що ОСОБА_8 коли проживав, як чоловік із ОСОБА_5 будував паркан на фундаменті, який був вже побудований та на якому стояв дерев'яний паркан. Крім того, цегляний паркан він зводив за згоди сусідів, а саме ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_8, який є колишнім чоловіком ОСОБА_5 в судовому засіданні надав покази відповідно до яких, ним особисто було побудовано цегляний паркан на фундаменті, який був викладений раніше і спору на час його побудови щодо користування земельною ділянкою не було. Крім того, він паркан робив за попередньою домовленістю та дозволу сусідів - ОСОБА_4 Цегляний паркан було ним зведено на заміну старому дерев'яному, під яким був викладений фундамент і розмір якого ним не змінювався.

Посилання позивача на схематичний план складений інженером інвентаризації нерухомого майна щодо перевищення меж земельної ділянки відповідача, суд не може взяти до уваги як підставу для задоволення позовних вимог, за відсутності інших належних та достовірних доказів на підтвердження порушення відповідачем права користування земельною ділянкою позивача, оскільки таке не було зафіксовано перевіркою органу місцевого самоврядування або будівельно-технічною експертизою.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, а також те, що земельні ділянки сторін у справі як суміжних співвласників на час вирішення судом даного спору не є сформованими, як це передбачено ст. 79-1 ЗК України, в установленому земельним законодавством порядку їм не виділялися, а питання щодо відновлення спірної межі не вирішено в установленому земельним законодавством порядку (ст.107 ЗК України), суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими.

Крім того, суд зазначає про те, що досягнута в 2008 році згода власників щодо спільного користування спірною частиною земельної ділянки не має правового значення при вирішенні даного спору, оскільки, як зазначалося вище, за наслідками цієї згоди не відбулася зміна визначених планами відводів меж земельних ділянок, встановлення зміненої межі між суміжними ділянками в натурі (на місцевості) і одержання відповідних документів, які б посвідчували право кожного із сторін користуватися земельними ділянками саме в таких межах.

Доводи представника відповідача щодо пропущення строку позовної давності свого підтвердження під час розгляду справи не знайшли.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлених обставин під час розгляду даної справи, ОСОБА_4 про порушення правил добросусідтсва та меж земельної ділянки дізналася після складання інженером інвентаризації нерухомого майна схеми земельної ділянки та проведення самостійних замірів розміру земельної ділянки в лютому 2016 року.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що початком перебігу строку позовної давності є саме день коли ОСОБА_4 дізналася про порушене право, тому позивач звернулая до суду 17 червня 2016року в межах строку позовної давності встановленого законом. Отже, підстави для застосування позовної давності відсутні.

Керуючись ст. 124 Конституції України,

ст.ст. 3, 11 - 16 ЦК України,

ст.ст. 79-1, 103, 106, 107, 152, 158 Земельного кодексу України,

ст.ст. 1, 3 - 11, 57 - 61, 88, 212 - 215, 223 ЦПК України,

вирішив:

В задоволені позову ОСОБА_1 що діє в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у здійсненні права користування земельною ділянкою відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області через Каховський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя І.М. Єйбог