Справа № 415/5704/16-ц
Провадження № 2/415/2380/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.16 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Калмикової Ю.О.,

при секретарі Нескородовій Г.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лисичанську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Лисичанського міського суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 20 вересня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, що розташований за адресою м. Алчевськ, вул. Нахімова, будинок №60. На момент укладання договору між нею та відповідачем були погоджені всі істотні умови, які стосуються порядку передачі будинку та сплати грошових коштів за нього. Договір вони укладали в простій письмовій формі особисто, свідомо, без будь якого морального або фізичного тиску та впливу, розуміючи усі наслідки вчинення цього правочину як для позивача так і для відповідача. Відповідно до умов договору відповідач передала позивачу у власність зазначений будинок, а вона прийняла його та сплатила їй за будинок грошові кошти, в розмірі 30000,00 грн. Факт передачі зазначеної грошові суми підтверджується власноруч написаною відповідачем розпискою. Відповідно до умов укладеного між ними договору відповідач особисто передала їй оригінал правовстановлюючого документу на будинок, технічний паспорт та всі комплекти ключів від вхідних дверей. На момент передачі в будинку були відсутні будь-які особисті або побутові речі відповідача, він знаходився у технічному стані, придатному для нормального його використання, заборгованості за комунальними або іншими платежами не було, недоліків чи дефектів, які б перешкоджали використанню будинку за призначенням не малось. Будь-які особи, які відповідно до законодавства, мали б право на проживання в зазначеному будинку на момент укладення цього договору були відсутні.

При укладанні договору між позивачем та відповідачем в усній формі було погоджено, що на протязі 1-го календарного місяця, але не пізніше 20 жовтня 2016 року, буде проведено нотаріальне посвідчення укладеного між ними договору купівлі-продажу будинку. Станом на сьогодні нотаріальне посвідчення укладеного між ними договору для подальшої реєстрації набутого нею права власності в державному реєстрі речових прав на нерухоме в місті Алчевськ. відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 17.06.2014 р. №953/5 із змінами від 18.03.2016 р. «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції» в м. Алчевськ був тимчасово припинений доступ користувачів до Єдиних та державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, а саме: Державного реєстру обтяжень рухомого майна, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Спадкового реєстру, Реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів до закінчення антитерористичної операції на сході України. Тому нотаріальне посвідчення правочинів або реєстрація права власності в будь-яких реєстрах України, відповідно до чинного законодавства в м. Алчевськ не відбувається.

Слід зазначити, що відповідно до п. 2 Наказу Мінюсту України від 17.06.2014 №953/5 нотаріальні дії та державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, яке розташоване на непідконтрольній українській владі території (в тому числі м. Алчевськ) на сьогоднішній день здійснюють відповідні державні реєстратори речових прав на нерухоме майно, органів державної реєстрації прав і приватні та державні нотаріуси інших районів Луганської та Донецької областей відповідно до законодавства.

Вона запропонувала відповідачу поїхати до одного з приватних нотаріусів на підконтрольну Українській владі частину Луганської області, для того, що б нотаріально посвідчити укладену між ними угоду. Але, зважаючи на те,що виїзд до органів нотаріату, розташованих на території України, пов'язаний з перетином лінії розмежування, що створює загрозу для життя та здоровя відповідач від пропозиції відмовився. Своє рішення вона пояснила тим,що сьогодні має місце різке загострення військової ситуації на лінії розмежування, яке супроводжується щодобовими збільшенням обстрілів з важкого озброєння, гранатометів, кулеметів та стрілецької зброї з боку незаконних військових формувань, постійними провокаціями в районах, близьких до розташування КПВВ. Оскільки ці факти походять із офіційних зведень керівництва АТО та державних джерел масової інформації вони є загальновідомими і не потребують доказування. За таких обставин будь-яка особа, яка намагається залишити непідконтрольну території та вихати на територію, яка підконтрольна Українській владі наражається на реальну небезпеку для життя та здоровя.

Крім того, відповідач наголосила, що у звязку із її похилим віком вона не має фізичної можливості стояти в чергах на КПВВ, які штучно створюються представниками так званих ЛНР, ДНР саме для того, щоб люди похилого віку не мали можливості вільно залишати неконтрольовану українській владі територію. До того ж, відсутність дисципліни та вживання алкогольних напоїв та наркотичних речовин членами вищеназваних банд формувань, призводить до психологічного та фізичного насильства над найбільш незахищеною частиною населення, що нерідко супроводжується незаконним заволодінням особистим майном таких осіб, при перетині лінії розмежування. Крім того, у звязку із неможливістю оформлення нотаріально-посвідченої довіреності в м. Алчевську вона не може надати повноваження на представництво своїх інтересів тертій особі, а виїжджати для цього на територію Росії відповідач відмовляється, оскільки це повязано із незаконним перетином державного кордону України.

З огляду на це, відповідач вважає, що її відмова від виїзду на територію, контрольовану україністкою владою для нотаріального посвідчення договору, є не надуманою, а реально обґрунтованою.

Відповідач виконала усі умови Договору, передала йому у власність та фактичне користування будинок, вона вважає себе добросовісним учасником правочину, а неможливість нотаріального посвідчення в місті Алчевськ укладено між ними договору виникла не з її вини, а від незалежних від неї і від відповідача обставин. До того ж, підтвердженням законності правочину є власноруч написана нею розписка про отримання грошей. На момент укладення договору між сторонами були погоджені усі його істотні умови. Умови договору, його зміст та форма викладені з дотриманням норм діючого законодавства та жодним чином не порушують права та інтереси інших осіб. Більш того, враховуючи факти повного розрахунку з відповідачем, що підтверджено документально, та перехід будинку у фактичне користування позивача, доказам якого є той факт, що вона вже місяць мешкає в придбаному будинку, свідчать про повне виконання ними як сторонами покладених на них обовязків, а як слідство і виконання самого договору. Але, враховуючи неможливість проведення в м. Алчевськ нотаріального посвідчення договору та ухиляння відповідача від виїзду до органів нотаріату України для здійснення такого посвідчення призводить до порушення її права власності на будинок, обумовлене неможливістю реєстрації такого права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Саме тому вона вважає, що єдиним способом захисту її прав, зокрема права власності, як громадянки України є звернення до суду із позовною заявою.

На підставі викладеного просила суд, визнати дійсним договір купівлі-продажу обєкта нерухомості, укладеного 20.09.2016 р. в простій письмовій формі між громадянкою України ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та громадянкою України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, а також визнати за громадянкою України ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_1 виданий 20.08.2004 року Алчевським МВ УМВС України в Луганській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрованої: ІНФОРМАЦІЯ_3 право власності на житловий будинок, який розташований за адресою м. Алчевськ вул. Нахімова, буд. 60.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду письмову заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позов підтримала, просила суд задовольнити позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги визнає.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є:

1) договори та інші правочини;

2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;

3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;

4) інші юридичні факти.

Відповідно до ч. 3 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу;

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Згідно зі ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Договір про закупівлю, який укладається відповідно до Закону України "Про здійснення державних закупівель", на вимогу замовника підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису.

Відповідно до ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом.

Згідно зі ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, межі здійснення цивільних прав фактично виражаються у формі «дозволено все, що не заборонено законом».

Відповідно до ст. 344 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Договір про закупівлю, який укладається відповідно до Закону України "Про здійснення державних закупівель", на вимогу замовника підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню та вважається укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам тощо.

Згідно із ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обовязковому нотаріальному посвідченню.

При розгляді таких справ суди повинні зясувати, чи підлягає правочин обовязковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

У звязку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню.

Згідно з ОСОБА_3 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист прав власності та інших речових прав» від 21.12.2012р., при вирішенні справ про визнання дійсним договорів купівлі-продажу нерухомого майна з підстав, передбачених частиною другою статті 220 ЦК України,… суд може визнати таких договір дійсним. У цьому разі подальше нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Вирішуючи такий спір, слід звернути увагу, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 220 та 640 ЦК України повязується з держаною реєстрацією, тому вони не є укладеними, а отже не створюють прав та обовязків для сторін.

Слід звернути увагу на те, що з 01 січня 2013 року набирає чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів», яким частину третю статті 640 ЦК України викладено в новій редакції, згідно з якою договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним із дня такого посвідчення, а з частини другої статті 657 ЦК України виключено слова «та державної реєстрації». З цього часу не передбачено державної реєстрації правочину, якщо в договорі не передбачено інше, а право на нерухоме майно та його обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.

Таким чином, із зазначеної дати (01.01.2013р.- набрання чинності змін в законодавство) скасовується обовязок здійснювати державну реєстрацію відповідного договору купівлі-продажу після його нотаріального посвідчення. За таких обставин, підставі для відмови в задоволенні позову у суду не має.

Матеріалами справи встановлено, що згідно із рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 02.09.2016 р. №415/2256/16-ц, 2/415/1097/16 визнано право власності за ОСОБА_2 на ? частину житлового будинку, який розташований за адресою м. Алчевськ, вул.. Нахімова,буд. 60 в порядку спадкування після ОСОБА_4, померлого 30.01.2013 р. Визнано право власності за ОСОБА_2 на ? частину житлового будинку, який розташований за адресою м. Алчевськ, вул.. Нахімова,буд. 60 у звязку із втратою правовстановлюючого документу на будинок.

Згідно з договором купівлі-продажу житлового будинку від 20.09.2016 р. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, НОМЕР_3 виданий Алчевським МВ УМВС України в Луганській області від 03.03.1999 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_4, проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4, буд, 60 продала, а ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_1 виданий 20.08.2004 року Алчевським МВ УМВС України в Луганській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрованої: ІНФОРМАЦІЯ_3 купила житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під №60, що знаходиться на вул. Нахімова в м. Алчевськ Луганської області. Цей будинок є житловий будинок, який є предметом даного договору.

Відповідно до п. 2.1 договору купівлі-продажу продаж житлового будинку за домовленістю сторін здійснюється за 30000,00 грн., які продавець одержав від покупця до підписання цього договору.

Відповідно до розписки ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 гроші в сумі 30 000,00 грн. за продаж будинку №60, що розташована за адресою: м. Алчевськ, вул. Нахімова, претензій не має.

Таким чином, судом встановлено, що між покупцем ОСОБА_1 та продавцем ОСОБА_2 була досягнута усна домовленість про продаж житлового будинку за адресою: м. Алчевськ, вул. Нахімова, буд. 60, і внаслідок цієї домовленості між ними, продавцем була написана розписка про отримання грошей за проданий житловий будинок, однак, всупереч вимогам ст.ст. 210, 640 ЦК України даний договір купівлі-продажу, який укладається у письмовій формі, та підлягає нотаріальному посвідченню не був нотаріально посвідчений.

Відповідно до Наказу Міністерства юстиції України від 17.06.2014р. №953/5 зі змінами «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції» тимчасово припинено доступ користувачів до Єдиних та державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, а саме: Державного реєстру обтяжень рухомого майна, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Спадкового реєстру, Реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів до закінчення антитерористичної операції на сході України.

Окрім цього з позовної заяви вбачається, що відповідач відмовляється від нотаріального посвідчення договору за межами міста Алчевська. За таких обставин, враховуючи, що сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, а саме позивач прийняв у своє володіння будинок, а відповідач отримав грошові кошти за продаж вищезазначеної нерухомості, однак в звязку з тим, що доступ до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України тимчасово припинений, а відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення за межами міста Алчевська, з метою захисту прав позивача, суд приймаючи до уваги визнання позову відповідачем та відсутність у суду підстав не приймати таке визнання, оскільки воно не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе визнати дійсним договір купівлі продажу та визнати право власності на житловий будинок.

Враховуюче наведене, суд прийшов до висновку про те, що позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 174, 208, 209, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 209, 220, 328, 392, 626, 638, 640, 655, 657 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності, задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу обєкта нерухомості, укладеного 20.09.2016 р. в простій письмовій формі між громадянкою України ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та громадянкою України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визнати за громадянкою України ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_1 виданий 20.08.2004 року Алчевським МВ УМВС України в Луганській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрованої: ІНФОРМАЦІЯ_3 право власності на житловий будинок, який розташований за адресою м. Алчевськ вул. Нахімова, буд. 60.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Лисичанський міський суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ Ю.О. КАЛМИКОВА