Справа № 645/9233/15-ц
Провадження № 2/645/753/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 квітня 2016 р. м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Федорової О.В.,

секретарів судового засідання - Кононенко О.І., Петленко І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом:

Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 "ПриватБанк"

до ОСОБА_2

про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 7192,36 грн. за кредитним договором б/н від 06.12.2005 року, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 2495,49 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 3878,49 грн.; штрафу (фіксована частина) в сумі 500 грн. та штрафу (процента складова) в сумі 318,68 грн.. В обґрунтування позову посилався на те, що відповідно до укладеного між ЗАТ комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_2 договору б/н від 06.12.2005 року, остання отримала кредит у розмірі 3800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ПАТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником прав та обовязків ЗАТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будьякий момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Позивач стверджує, що відповідач не виконував належним чином умови укладеного між сторонами кредитного договору, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка до цього часу не погашена.

Такі обставини на думку позивача свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у вказаний у позові спосіб.

У судовому засіданні представник позивача за довіреністю ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав у повному, просив суд задовольнити позов.

Відповідач ОСОБА_2 заперечувала проти позову, посилаючись на те, що Умови та Правила надання банківських послуг вона не підписувала, відкрити їх на банківському сайті вона не змогла. У заяві позичальника від 06.12.2005 року домовленість сторін щодо строку, на який видається кредит, відсутня. Отже не досягнуто домовленостей між сторонами правочину щодо строку повернення коштів.

Також, відповідач подала заяву про застосування строків позовної давності, в обґрунтування якої посилалася на те, що строк дії отриманої нею 06.12.2005 року кредитної картки складав один рік, про що було безпосередньо зазначено на кредитній картці, тобто до 06.12.2006 року. З 07.12.2006 року починає відлік трирічний строк позовної давності, а щодо стягнення неустойки річний строк позовної давності. Укладаючи кредитний договір сторони не домовлялись про збільшення строку позовної давності, не укладали окремого договору про збільшення строку позовної давності. Таким чином, відповідач вважає, що позивач, звернувшись із позовною заявою 04.11.2015 року, пропустив строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, суд встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами 06.12.2005 року укладений договір б/н, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 3800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Договір складається із заяви позичальника, тарифів надання кредиту, умов і правил надання банком послуг та правил користування платіжною карткою.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Частина 1 ст. 634 ЦК України визначає, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не заявить про припинення його дії, договір вважається пролонгованим на такий самий строк.

Слід зазначити, що Умови та правила надання банківських послуг, додані позивачем до позову не датовані, а тому не можливо зробити висновок про те, чи діяли вони на час виникнення правовідносин між сторонами.

Крім того, судом встановлено, що під Правилами і Умовами, Тарифами, які визначають розмір відсотків, штрафів, пені, терміну дії договору, а також строків платежів по кредиту - позичальник ОСОБА_2 не підписувалась.

Крім того, банком не наведено інших доказів існування погоджених сторонами будь-яких істотних умов договору, крім тих, що зазначені лише в Правилах і Умовах, Тарифах банку, і з якими, як вважав би банк, позичальник був ознайомлений.

Правила та Умови надання банківських послуг, Тарифи банка, на які банк посилається, як на складові частини кредитного договору, не можна вважати такими, оскільки, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої за результатами розгляду справи за № 6-16цс15 від 11.03.2015 року, умови надання споживчого кредиту фізичним особам не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника.

З наданого позивачем ОСОБА_4 заборгованості за договором станом на 30.06.2015 року вбачається, що відповідач здійснила останній платіж 30.08.2012 року (а.с. 3-7).

З вересня 2012 року відповідач припинила виконувати свої зобов'язання щодо сплати тіла кредиту та відповідних відсотків, вважаючи, що заборгованість за кредитним договором від 06.12.2005 року нею була погашена в повному обсязі.

У відповідності до вимог ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст.260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу і відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч. 2 ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

При цьому, згідно ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого зобов'язання. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Так, відповідач, здійснивши 30.08.2012 року останній платіж в сумі 500 грн. за Кредитним договором від 06.12.2005 року, фактично вчинила дію, що свідчить про визнання нею свого боргу, у звязку з чим перебіг позовної давності перервався, та почався заново.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, з вересня 2012 року відповідачем не здійснено жодного платежу, та позивач не міг не знати, що відповідач з вересня 2012 року почала порушувати умови кредитного договору і відповідно права банку.

Незважаючи на переривання строку позовної давності та початок перебігу позовної давності з вересня 2012 року, та приймаючи до уваги, що право у позивача на стягнення з відповідача заборгованості виникло з вересня 2012 року, суд вважає, що строк позовної давності позивачем був порушений, оскільки з позовом до суду банк звернувся згідно відбитку штампу в 04 листопада 2015 року.

Таким чином, суд вважає, що доводи відповідача щодо спливу позовної давності є обґрунтованими і заявлені вони у відповідності до діючого законодавства. Підстав до відмови у застосуванні позовної давності суд не вбачає. Відповідачем дійсно не повернуті усі кредитні кошти, які вона отримала від позивача, але ж право у позивача на стягнення заборгованості виникло у вересні 2012 році, а з позовом до суду банк звернувся 04.11.2015 року. Заяви про поновлення строків позовної давності позивачем надано до суду не було. При таких обставинах суд вважає можливим застосувати позовну давність у цьому спорі, і ухвалити рішення про відмову у задоволенні позову у зв'язку тим, що сплинув строк позовної давності.

Доводи представника позивача про те, що на даний час картковий рахунок та кредитний договір є чинними, а тому правових підстав вважати, що позивачем пропущено строк позовної давності немає, суд вважає безпідставними, оскільки в силу вимог закону пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений. Після закінчення строку дії договору банк не видавав боржнику грошових коштів і нової платіжної картки. В даному випадку пролонгації строку дії договору про надання банківських послуг від 06.12.2005 року немає, оскільки ОСОБА_2 своїх зобов'язань за договором від 06.12.2005 року не виконала.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у справі № 6-103цс 14 від 24 вересня 2014 року, пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений, а також (враховується), що після закінчення строку дії договору банк не видавав боржнику грошових коштів і нової платіжної картки, а боржник своїх зобов'язань за договором не виконав.

Виходячи з наведеного, доводи стосовного того, що договір від 06.12.2005 року у відповідності з п. 9.12 Правил надання банком послуг продовжує діяти внаслідок щорічної автоматичної пролонгації, у тому числі, є неспроможними.

На підставі викладеного, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. У зв'язку із відмовою в задоволенні позовних вимог судові витрати, понесені позивачем, відносяться на рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 57, 60, 61, 79, 88, 169, 197, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 06.12.2005 року - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, через Фрунзенський районний суд м. Харкова. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Федорова О.В.