Справа № 209/3801/15-ц
Провадження № 2/209/115/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2016 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Замкової Я.В.,

при секретарі Драгунцевій С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_1, третя особа -ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ "Дельта Банк" звернулося до суду з позовом, в уточненій редакції якого, просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0312/0907/88-149 від 18.09.2007 року у розмірі 171087,46 грн., з яких: 121670,40 грн. - тіло кредиту, 49417,05 грн. - відсотки, звернути стягнення на предмет іпотеки з ОСОБА_1, а саме квартири за адресою: м. Дніпродзержинськ, б-р Героїв, 16, загальною площею 63,5 кв.м., житловою площею 37,2 кв.м., яка належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири від 06.09.2007 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського МНО ОСОБА_3, реєстровий № 2328791, шляхом визнання права власності на нього за Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк". Визнати за Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" право власності на квартиру за адресою: м. Дніпродзержинськ, б-р Героїв, 16, загальною площею 63,5 кв.м., житловою площею 37,2 кв.м., яка належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири від 06.09.2007 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського МНО ОСОБА_3, реєстровий № 2328791. Всі судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що 18.09.2007 року АКБ "ТАС-Комерцбанк", правонаступником якого є ВАТ "Сведбанк", та ОСОБА_2 уклали кредитний договір № 0312/0907/88-149, відповідно до якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 11000 доларів США з розрахунку 12,5 % річних за користування кредитом на строк з 18.09.2007 року по 17.09.2017 року. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним договором кредиту № 0312/0907/88-149 від 18.09.2007 року, іпотекодавець ОСОБА_1 за договором іпотеки № 0312/0907/88-149-Z-1 від 18.09.2007 року передала в іпотеку своє нерухоме майно - на квартиру за адресою: м. Дніпродзержинськ, б-р Героїв, 16, загальною площею 63,5 кв.м., житловою площею 37,2 кв.м., яка належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири від 06.09.2007 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського МНО ОСОБА_3, реєстровий № 2328791. Далі, 25.05.2012 року між ПАТ "Сведбанк" та ПАТ "Дельта Банк" було укладено договір купівлі-продажу прав вимог посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_4 реєстрові № 1306 і 1307 від 25.05.2012 року, відповідно до якого ПАТ "Сведбанк" передав (відступив) ПАТ "Дельта Банк" права вимог від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Позивач, вказує, що позичальник та поручитель умови кредитного договору належним чином не виконують, на їх адресу направлялась письмова вимога про виконання зобов'язань згідно умов кредитного договору, однак зобов'язання за кредитним договором не виконані, у зв'язку з чим станом на 31.07.2015 року сума заборгованості становить 171087,46 грн., з яких: 121670,40 грн. - тіло кредиту, 49417,05 грн. - відсотки. До теперішнього часу заборгованість не погашена.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити. Пояснив, що відповідач має заборгованість, яку не повертає. Додаток_1 до кредитного договору завірений належним чином. На адресу позивачльника і поручителя направлялась письмова вимога про виконання зобов'язань згідно умов кредитного договору, однак зобов'язання за кредитним договором не виконані.

Відповідач, яка діє в своїх інтересах та в інтересах третьої особи - ОСОБА_2, в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнала, заперечувала проти задоволення позову. Пояснила, що додаток_1 до кредитного договору (графік платежів) не був належним чином завірений. Перехід права вимог до нового кредитора ПАТ "Дельта Банк" вважає недоведеним. Зазначила, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки останній платіж було здійснено боржником 14.05.2012 року в сумі 1200 грн., а позивач звернувся до суду в серпні 2015 року, з цих підстав підлягає застосуванню строк позовної давності. Просила суд у задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи ОСОБА_2 в судовому засіданні, проти задоволення позовних вимог заперечував, пояснивши, що відповдачу не надано договір купівлі-продажу прав вимог ПАТ "Дельта Банк". Позивач не повідомляв відповідача про зміни прав кредитора. ПАТ "Дельта Банк" не звернув уваги, що строк позовної давності до вимог поручителя закінчився.

Третя особа в судове засідання не з'явилася, про місце та час розгляду справи повідомлена належним чином, причини своєї неявки суду не повідомляла.

Вислухавши сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, позов не обгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступних обставин.

Судом встановлено, що 18.09.2007 року АКБ "ТАС-Комерцбанк", правонаступником якого є ВАТ "Сведбанк" переіменованого у ПАТ "Сведбанк", та ОСОБА_2 уклали кредитний договір № 0312/0907/88-149, відповідно до якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 11000 доларів США з розрахунку 12,5 % річних за користування кредитом на строк з 18.09.2007 року по 17.09.2017 року. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним договором кредиту № 0312/0907/88-149 від 18.09.2007 року, іпотекодавець ОСОБА_1 за договором іпотеки № 0312/0907/88-149-Z-1 від 18.09.2007 року передала в іпотеку своє нерухоме майно - квартиру за адресою: м. Дніпродзержинськ, б-р Героїв, 16-68, загальною площею 63,5 кв.м., житловою площею 37,2 кв.м., яка належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири від 06.09.2007 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського МНО ОСОБА_3, реєстровий № 2328791. Далі, 25.05.2012 року між ПАТ "Сведбанк" та ПАТ "Дельта Банк" було укладено договір купівлі-продажу прав вимог посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_4 реєстрові № 1306 і 1307 від 25.05.2012 року, відповідно до якого ПАТ "Сведбанк" передав (відступив) ПАТ "Дельта Банк" права вимог від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Ці обставини підтверджуються наданими позивачем до позову кредитним договором від 18.09.2007 року (а.с. 6-12), іпотечним договором від 18.09.2007 року (а.с. 13-16), статутом ПАТ "Сведбанк" (а.с. 19-29) Витягами з державного реєстру (а.с. 86-88, 90), договором купівлі продажу квартири (а.с. 89) і додатком до договору купівлі-продажу (а.с. 36), технічним паспортом на квартиру (а.с. 81-82).

13.08.2015 року боржникам ОСОБА_1 і ОСОБА_2 було направлено листи вимоги про сплату простроченої суми заборгованості, що підтверджується листами вимогами та реєстром поштової відправки від 17.08.2015 року (а.с. 30, 31, 32-35).

Станом на 31.07.2015 року сума заборгованості за кредитним договором № 0312/0907/88-149 від 18.09.2007 року, становить 171087,46 грн., з яких: 121670,40 грн. - тіло кредиту, 49417,05 грн. - відсотки. До теперішнього часу заборгованість не погашена, що підтверджується розрахунком заборгованості ПАТ "Дельта Банк" (а.с. 5).

Сторонами у справі визнано, що до теперішнього часу заборгованість не погашена.

Суд, вважає заперечення відповідача частково обгрутнованими, з наступних мотивів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не надав суду належний розрахунок заборгованості, який би включав в себе дані про період виникнення заборгованості по кредиту, його складові, та порядок нарахування тіла і відсотків за весь час прострочення, та такі представником позивача в судовому засіданні не представлено, що унеможливує дослідити ці обставини.

Як вбачається з наданого позивачем ОСОБА_5 з Додатку № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами (а.с. 36), позивачем надано суду доказ на підтвердження розміру придбаної ним кредитної заборгованості у попереднього кредитора ПАТ "Сведбанк" за кредитним договором № 0312/0907/88-149 від 18.09.2007 року, згідно якого вказано фактичний розмір заборгованості ОСОБА_2 за кредитом станом на 25.05.2012 року в розмірі 5629,82 долара США.

Крім цього, позивач не довів належними, достатніми та допустимими доказами тієї обставини, що відповідач була повідомлена про заміну кредиторів у кредитному зобовязанні та що їй були надані докази переходу до позивача прав у її кредитному зобовязанні.

Отже, судом встановлено, що позивачем до матеріалів справ не було надано належних доказів прав нового кредитора у зобовязанні відповідача та не доведено розмір і строку виникнення заборгованості за кредитним договором № 0312/0907/88-149 від 18.09.2007 року, та таких обставин представником позивача в судовому засіданні не доведено, що унеможливлює ухвалення законного і обґрунтованого рішення на підставі поданих до позовної заяви доказів.

Відповідно до ст.ст. 512, 513 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

В силу ч. 2 ст. 517 ЦК України, боржник має право не виконувати свого обовязку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобовязанні.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст. ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Як зазначалось вище, сторони встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню 17.09.2017 року.

Графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Крім того, судом установлено, що заборгованість ОСОБА_1 і ОСОБА_2 по щомісячним платежам за кредитом вже існувала станом на 25.05.2012 року (а.с. 36), але останнім позивачем направлені письмові повідомлення лише 17.08.2015 року (а.с. 32-35) .

У той час з вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки позивач звернувся до суду 26 серпня 2015 року.

Згідно зі ст. 3 Закону України "Про іпотеку" іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252 - 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як вбачаєься з матеріалів справи, судом установлено, що згідно з умовами кредитного договору (Розділ 3) позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та у строки, визначені графіком повернення кредиту, та щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також установлено відповідальність за порушення графіка повернення кредиту та процентів за користування ним.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, якщо за умовами договорів погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальниками частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальниками кожного із цих зобов'язань.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України "Про іпотеку" договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку".

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Згідно ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК та ч. 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, виходячи з принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, суд позбавлений можливості самостійного витребування та збирання доказів по справі, та надання оцінки обсягу доказів, який би був достатній для задоволення вимог позивача.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього кодексу. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення згідно зі ст. 179 ЦПК.

Таким чином, враховуючи відсутність обгрунованого розрахунку заборгованості, не доведеність обставин виникнення заборованості в межах строку позовної давності, не надання позивачем доказів повідомлення відповідача про перехід до позивача прав у кредитному зобовязанні відповідача (заміна кредитора), та відсутність згоди іпотекодавця на передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, суд вважає, що позов не може бути задоволений.

Керуючись ст. ст. 8, 10, 11, 57, 60, 88, 158, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Я.В. Замкова