АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 646/6586/16-ц Головуючий І інстанції Нікуліна Л.П.
Провадження: 22-ц/790/5697/16 Головуючий ІІ інстанції Бездітко В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Бездітка В.М.,

суддів Довгаль А.П., Коваленко І.П.,

за участю секретаря Котлярової М.Ю.,

розглянув матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Червонозаводського районного суду м.Харкова від 22 червня 2016 року по справі за поданням Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про обмеження права для виїзду за межі України, -

встановила:

У червні 2016 року Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції звернувся до суду з вищевказаним поданням, посилаючись на те, що на примусовому виконання у Комінтернівському відділі державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції перебуває виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 641/13442/14-ц від 04.04.2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу в розмірі 235 577,99 гривень. Виконавчий документ боржником ОСОБА_1 не виконується. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та виїзду в Україну громадян України», громадянину може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта проїзного документа у разі наявності невиконаних зобовязань - до виконання зобовязань, та якщо до нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі. Наявність у ОСОБА_1 невиконаних зобовязань, покладених на неї судовим рішенням, а також наявність можливості виконати ці зобовязання та ухилення від їх виконання є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України.

Просив обмежити ОСОБА_1 у права виїзду за межі України, до виконання зобовязання за рішенням без вилучення закордонного паспорту.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 22 червня 2016 року подання Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції задоволено. Обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання зобовязання, покладеного на неї рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24.03.2015 року, без вилучення паспортного документу.

Не погоджуючись з ухвалою суду представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою у задоволенні подання Комінтернівському відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування скарги зазначено, що судом першої інстанції не враховано, що державним виконавцем не надано суду доказів ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов'язань, а наявність самого факту заборгованості не свідчить про її ухилення від виконання зобов'язань. ОСОБА_1 має неповнолітню дитину ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, батько якої є громадянин ОСОБА_5 Федерації та постійно проживає на території ОСОБА_5 Федерації. Через обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 дитина буде позбавлена права їздити в гості до батька, що є порушенням Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з положень Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», вказуючи, що ухилення та невиконання боржником ОСОБА_1 своїх зобовязань, є підставою для обмеження права виїзду ОСОБА_1 за межі України до виконання зобовязання, покладеного рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24.03.2015 року.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції погодитись неможна виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Згідно ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право в разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, звертатися до суду із поданням щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобовязань за рішенням.

По справі встановлено, що на виконанні у Комінтернівському відділі державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції перебуває на виконанні виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 641/13442/14-ц від 04.04.2015 року, виданого Комінтернівським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу в розмірі 235 577,99 гривень.

06.07.2015 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі ст.ст. 17,19,20,25 Закону України «Про виконавче провадження».

22.09.2015 року державним виконавцем з метою забезпечення виконання рішення суду накладено арешт на майно боржника, про що винесено відповідну постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Згідно з витягу з ОСОБА_6 України в Харківській області за боржником ОСОБА_1 не зареєстровано право власності на автотранспортні засоби.

Згідно відповідей з Пенсійного фонду України та Державної фіскальної Служби України боржник ОСОБА_1 на обліку не перебуває, відкритих рахунків не має.

На теперішній час рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24.03.2016 року боржником ОСОБА_1 не виконано.

З реєстру прав власності на нерухоме майно видно, що боржнику на праві власності належить житловий будинок.

Згідно з п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Разом з тим, за змістом ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Законом України «Про виконавче провадження» передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, вказаного державним виконавцем в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Поняття «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України «ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII та у п.18 ч.3 ст.11 Закону № 606-XIV означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов'язання не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

В даному випадку, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що з матеріалів справи та матеріалів виконавчого провадження не вбачається факт умисного ухилення боржника від виконання власних боргових зобов'язань.

Так, з матеріалів справи вбачається, що всі постанови, які були винесені державним виконавцем були направлені на адресу боржника, але повернулись не врученими у звязку з закінченням терміну зберігання.

Доказів того, чому державний виконавець не звертає стягнення на належне боржнику майно суду не надано.

За таких обставин, судова колегія вважає, що відсутні докази ухилення боржника від виконання рішення суду, оскільки з матеріалів справи та матеріалів виконавчого провадження не вбачається належне повідомлення відповідача про відкриття виконавчого провадження та про проведення будь-яких виконавчих дій.

Отже, державним виконавцем не доведено, що органами ДВС були вжиті усі можливі та необхідні дії для забезпечення виконання рішення суду, а також не надано суду підтверджень намірів боржника виїхати за межі України з метою уникнення відповідальності, а тому, в даному випадку, оскаржувана ухвала порушує конституційне право боржника на вільне пересування.

Таким чином, ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні подання Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції щодо обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Згідно до п.2 ч.1 ст.312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 307, 312, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Червонозаводського районного суду м.Харкова від 22 червня 2016 року скасувати та постановити нову ухвалу.

Відмовити у задоволенні подання Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про обмеження права виїзду за межі України ОСОБА_1.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий -

Судді