Справа № 440/1656/15 Головуючий у 1 інстанції: Мельник С.Р.
Провадження № 22-ц/783/2076/16 Доповідач в 2-й інстанції: Федоришин А. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2016 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - Федоришина А.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Тропак О.В.

секретаря: Іванової О.О.

з участю: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Буського районного суду Львівської області від 22 січня 20016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Буської державної нотаріальної контори про вселення, видачу свідоцтва про право на спадщину,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3 звернувся до суду із указаним позовом. Зазначав, що є спадкоємцем за заповітом після смерті свого батька, ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3. У встановлений законом строк він прийняв спадщину, проте Буська державна нотаріальна контора безпідставно відмовилася видати йому свідоцтво про право на спадщину. Крім цього зазначав, що зареєстрований у спірному будинку АДРЕСА_1, який входить до складу спадщини і право користування яким заперечується відповідачами.

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову відмовлено.

Рішення оскаржив ОСОБА_3 Просить його скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення його вимог. Посилається на те, що суд невірно встановив фактичні обставини справи, його висновки не відповідають дійсним обставинам, суд неправильно застосував норми матеріального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_3 і його представника ОСОБА_2 на підтримання скарги, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів знаходить підстави для часткового задоволення скарги з огляду на такі мотиви.

Встановлено, що будинок АДРЕСА_1 належав ОСОБА_6, про що видано свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок від 07.09.1987 року (а.с.9).

Земельна ділянка площею 0,15 га, передана для обслуговування вказаного будинку, належала ОСОБА_6 згідно державного акту серії НОМЕР_1 від 29.11.1996 року (а.с.10).

Відповідно заповіту від 04.09.2013 року, ОСОБА_6 заповів усе його майно, де б воно не знаходилося, і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що належатиме спадкодавцеві на день смерті, а на що за законом він матиме право, своєму сину ОСОБА_3 Заповіт посвідчений державним нотаріусом Буської державної нотаріальної контори і зареєстрований в реєстрі за №499 (а.с. 12).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 помер (а.с.13).

Згідно довідки Олеської селищної ради Буського району Львівської області на час смерті ОСОБА_6 проживав на АДРЕСА_1, ОСОБА_3, а членами його сім'ї були, зокрема, ОСОБА_3 (а.с. 156).

Факт реєстрації місця проживання ОСОБА_3 за вказаною адресою підтверджено записами у паспорті позивача (а.с.157).

Як убачається із заяви ОСОБА_3 від 26.06.2014 року, спадкоємець прийняв спадщину у встановленому порядку (а.с. 150).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 в частині визнання незаконними дій державного нотаріуса, суд першої інстанції вірно виходив із того, що спадкоємцями першої черги, крім ОСОБА_3, є дочка спадкодавця - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка також подала заяву до державної нотаріальної контори про прийняття спадщини (а.с.161) і про наявність спору із ОСОБА_3 щодо спадкових прав (а.с. 168, 172).

Відповідно до ч. 4 ст. 42 Закону України «Про нотаріат» за обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулася до суду та на підставі отриманого від суду повідомлення про отримання позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом.

Так як Буським районним судом Львівської області розглядалися справи за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_3 про право на спадщину, а з 18.01.20016 року цим же судом відкрито провадження за її ж позовом про визнання заповіту ОСОБА_6 недійсним, то державний нотаріус Буської державної нотаріальної контори правомірно зупинив видачу ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину до вирішення справи судом.

Разом із цим, рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові ОСОБА_3 до ОСОБА_8, ОСОБА_5 про визнання права користування будинком АДРЕСА_1 і вселення не відповідає фактичним обставинам справи.

Як зазначалося вище, ОСОБА_3 з 25.03.1996 року є зареєстрованим за вказаною адресою і має право користуватися цим житлом.

Відмовляючи у позові, як це убачається із рішення, суд першої інстанції взяв до ували лише факт реєстрації позивача у будинку, і на цій обставині зробив висновок про можливість користування житлом. При цьому суд не взяв до уваги, що відповідачі заперечують право ОСОБА_3 користуватися саме спірним будинком №2, який за життя належав ОСОБА_6, а вважають належним його правом користування іншою будівлею, розміщеною на цій же земельній ділянці під тим же номером.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду, так як спірний будинок і будівля за такою ж адресою є різними приміщеннями з різним правовим режимом.

Як зазначалося, ОСОБА_6 був власником будинку АДРЕСА_1 належав. Інша будівля за цією адресою належала до комунальної власності і рішенням Олеської селищної ради №27 від 09.04.1992 року знята з балансу як така, що підлягає зносу. Запропоновано ОСОБА_6 внести на рахунок селищної ради грошові кошти за рештки будівельних матеріалів, що можуть бути використані (а.с.18, 19).

Із матеріалів справи убачається, що це рішення селищної ради в частині знесення будинку не виконане, будівля далі знаходиться на земельній ділянці, яку спадкодавець ОСОБА_6 приватизував у 1996 році, і відповідачі вважають цю будівлю належною позивачеві ОСОБА_3

Таким чином, оскільки ОСОБА_3 має право користування будинком АДРЕСА_1, проте ОСОБА_4, ОСОБА_5 його безпідставно заперечують, а суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у позові, тому в цій частині рішення необхідно скасувати і ухвалити нове рішення про визнання порушеного права ОСОБА_3 і вселення його у спірний житловий будинок.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст. 317 ЦПК України колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Буського районного суду Львівської області від 22 січня 2016 року в частині відмови у позові ОСОБА_3 про визнання права користування житловим будинком на АДРЕСА_1 і вселення - скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити ці позовні вимоги.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: