Справа №442/3196/16-ц
Провадження №2/442/1220/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2016 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Дубеля Р.М.

при секретарі - Півала І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Меденицької селищної ради Дрогобицького району про визнання права власності на спадкове майно за заповітом,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить в порядку спадкування за заповітом визнати за нею право власності на житловий будинок №8, що по вул. Вишневецького, в смт. Меденичі Дрогобицького району, загальною площею 84,2 кв.м. та житловою площею 50,5 кв.м., після смерті ОСОБА_2, яка сталася 03.02.1994 року.

В обґрунтування позову покликається на те, що 03.02.1994 року помер її дід ОСОБА_2, який постійно проживав разом з нею в будинку. Який на випадок смерті склав заповіт в її користь. Після її смерті відкрилась спадщина на належне майно, а саме житловий будинок №8, що по вул. Вишневецького, в смт. Меденичі Дрогобицького району, загальною площею 84,2 кв.м. та житловою площею 50,5 кв.м.

Однак, нотаріусом їй було відмовлено в оформленні спадкових прав та запропоновано звернутись до суду з позовом про встановлення факту родинних відносин, а саме що ОСОБА_2, який помер 03.02.1994 року та ОСОБА_3, який склав заповіт, є одна і та ж особа. Такий факт встановлено рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 01.04.2016 року. Однак, 15.04.2016 року нотаріусом було відмовлено в оформленні спадкових прав у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове нерухоме майно. Так, проживаючи у будинку дідусь за життя документально не оформив права власності на нього, оскільки вважав себе його повноправним власником. Про належність йому вказаного будинку свідчить довідка сільської ради.

Сторони у судове засідання не зявилися, однак від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі та підтримання позовних вимог, а від представника відповідача заява про розгляд справи у їх відсутності, відносно задоволення позову не заперечують.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Як стверджується матеріалами справи, що 03.02.1994 року помер дідо позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2, який за життя на випадок своєї смерті склав заповіт, посвідчений 10.06.1985 року секретарем виконкому Меденицької селищної Ради народних депутатів ОСОБА_4, р. № 13, на будинок №8, що по провулку Горького, смт. Меденичі Дрогобицького району в користь внучки Радловської ( в шлюбі ОСОБА_1) ОСОБА_5.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 01.04.2016 року, справа №442/237/16-ц, встановлено факт, що ОСОБА_3, як вказано у заповіті, та ОСОБА_2, який помер 03.02.1994 року є одна і та ж особа.

Згідно довідки №763 від 15.04.2016 року, Меденицької селищної ради будинок №8 по вул. Горького (тепер Вишневецького) в смт. Меденичі Дрогобицького району належав ОСОБА_2, будинок побудований у 1977 році).

Відповідно до технічного паспорту, виготовленого Дрогобицьким міжміським бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, від 04.02.2016 року, житлова площа будинку становить 50,5 кв.м., загальна площа 84,2 кв.м.

Дані правовідносини регулюються нормами спадкового права, які викладені в розділі УІІ ЦК України (1963 року).

Відповідно до п. 4 і 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Разом з цим ОСОБА_7 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. за № 24-753/0/4-13, роз'яснено, що норми п. 5Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Так, ст. 549 ЦК України(1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Відповідно дост.551 ЦК України(1963 року) - якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (стаття 549 цього Кодексу), право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Це право померлого спадкоємця може бути здійснене його спадкоємцями на загальних підставах протягом строку, що залишився для прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Пунктом 124 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР від 31 жовтня 1975 року, чинної на час існування спірних правовідносин, передбачено, що доказом вступу в управління чи володіння майном можуть бути, зокрема «запис в паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку в період шести місяців після дня смерті спадкодавця». Інструкція втратила чинність на підставі Наказу Мін'юсту № 18/5 від 14.06.1994 року.

Разом з тим, до дня смерті позивачка проживала разом з ОСОБА_2 (довідка Меденицької селищної ради №112, від 13.01.2016 року), по даний час користується і володіє спадковим будинком, таким чином доведений факт того, що спадкоємець ОСОБА_1, як спадкоємець за законом прийняла спадщину після смерті дідуся.

Позивач звернулась з заявою про оформлення спадщини, однак не має змоги оформити право власності на спадкове майно у нотаріальному порядку через відсутність правовстановлюючих документів, про що також свідчить письмова відмова нотаріуса № 526/02-14, від 15.04.2016 р.).

При цьому слід, зазначити, що виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно слід врахувати законодавство, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК України, Законом України "Про власність", Законом України від 07 грудня 1990 року № 553-ХІІ "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

З огляду на наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що позивач, як спадкоємець за заповітом, фактично вступила в управління і володіння спадковим майном, прийняла спадщину, інший спадкоємців, які б претендували на спадкове майно не встановлено, суд приходить до висновку, що право власності на спірне спадкове майно перейшло у порядку спадкування до позивача, а тому є підстави для визнання за ним права власності на таке.

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок, що на вул. Вишневецького, 8, в смт. Меденичі Дрогобицького району, загальною площею 84,2 кв.м. та житловою площею 50,5 кв.м., в порядку спадкування за заповітом, після смерті діда ОСОБА_2, яка сталася 03.02.1994 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення -з дня отримання такого.

Суддя Дубель Р.М.