Справа № 303/5149/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2016 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Заболотного А.М.

при секретарі Штець І.І.

за участі представника заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мукачево заяву ОСОБА_2 про перегляд ухвали Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.08.2016 року у справі за поданням старшого державного виконавця Мукачівського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_2 у звязку з нововиявленими обставинами,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про перегляд ухвали Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.08.2016 року у справі за поданням старшого державного виконавця Мукачівського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про його тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України. ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що 29.08.2016 року судом було задоволено подання державного виконавця та встановлено йому тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення закордонного паспорту до виконання зобовязань покладених рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.09.2015 року. Вважає, що дана ухвала суду від 29.08.2016 року підлягає перегляду у звязку з нововиявленими обставинами на підставі того, що судом не було враховано факту солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором № МКН0GA00000200 від 17.03.2007 року на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 При цьому ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебувають у зареєстрованому шлюбі та оскільки в ході виконання рішення суду його дружиною були сплачені кошти на виконання рішення суду вважає, що такі кошти сплачені за рахунок спільного сумісного майна. Враховуючи заначене просить заяву задовольнити.

Представник заявника в судовому засіданні заяву підтримав, просив її задовольнити. При цьому додатково вказав також і на ту обставин, що ОСОБА_2 жодним чином не приховував свого майна, зокрема автомобіля марки «Skoda Octavia 1,8 20V SLX», оскільки вважав, що такий йому вже давно не належить так як продав його ще у 2006 році. Разом з тим, з рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.10.2016 року йому стало відомо, що до цього час у автомобіль так і не було знято з реєстрації на його імя.

Старший державний виконавець МВ ДВС Мукачівського МРУЮ ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи в його відсутності.

Заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши наявні у матеріалах справи документи, суд приходить до наступного висновку.

За положеннями ч. 1 ст. 361 ЦПК України у звязку з нововиявленими обставинами переглядаються судові рішення, якими закінчено розгляд справи. Системний аналіз норм ЦПК України, зокрема його ст.ст. 208, 209, 210, вказує на те, що судовий розгляд закінчується ухваленням рішення (ч. 3 ст. 208 ЦПК України), а у випадках, передбачених законом, - постановленням ухвали. Ухвала суду є одним із видів судових рішень, однією із форм їх викладу (п. 1 ч. 1 ст. 208 ЦПК України). При цьому суд звертає увагу на ч. 2 ст. 208 ЦПК України, яка перелічує умови та випадки, при яких постановляється ухвала. Так, після невичерпного переліку ухвал, зазначається - а також в інших випадках, передбачених ЦПК України. Отже, враховуючи вищенаведене та те, що ухвалою про вирішення питання щодо обмеження у праві виїзду за межі України закінчується його судовий розгляд по суті (ст. 377- 1 ЦПК України), то таке судове рішення (ухвала) підлягає перегляду у звязку з нововиявленими обставинами.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 361 ЦПК України підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у звязку з нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у звязку з нововиявленими обставинами», передбачений главою 4 розділу V ЦПК перегляд судових рішень, що набрали законної сили, у звязку з нововиявленими обставинами є самостійною стадією цивільного процесу, в якому судом перевіряється наявність чи відсутність правових підстав для цього - юридичних фактів, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, хоча їх подання до суду могло потягти ухвалення іншого за змістом судового рішення. Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у звязку з нововиявленими обставинами» нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (частина друга статті 361 ЦПК). Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 361 ЦПК, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обовязки осіб, які беруть участь у справі. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у звязку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

При цьому судом встановлено, що державний виконавець МВ ДВС Мукачівського МРУЮ ОСОБА_5 звернувся до суду із поданням про надання дозволу на тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до сплати заборгованості відповідно до виконавчого листа № 2/303/1626/15, виданого Мукачівським міськрайонним судом 22.03.2016 року про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості в розмірі 409433,69 грн., та з ОСОБА_2 1827,00 грн. судового збору.

З матеріалів подання вбачається, що державний виконавець вчиняв дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», спрямовані на виконання рішення суду, а саме 10.06.2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 51358734 та надано строк для самостійного виконання до 17.06.2016 року. Однак, у строк встановлений державним виконавцем для самостійного виконання рішення суду, таке боржником не виконано. За змістом судового рішення, по якому відкрито виконавче провадження, мова йде про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості в розмірі 409433,69 грн. та з ОСОБА_2 1827,00 грн. судового збору.

При цьому подання обґрунтовувалося тим, що на вимогу державного виконавця від 11.07.2016 року № 4-621/16 надати інформацію про постійне місце проживання; про майно (рухоме та нерухоме), яке перебуває у власності боржника; надати інформацію про наявні доходи, з підтверджуючими документами, і повідомити про відкриті розрахункові рахунки у банківських чи інших фінансових установах, - боржник ОСОБА_2 таку не виконав. При цьому 25.07.2016 року до відділу Мукачівського МВ ДВС надійшла відповідь від представника боржника, в якій представник повідомив, що у звязку з відсутністю на даний час у власності ОСОБА_2 житлової нерухомості, останній тимчасово мешкає у с. Дерцен, вул. Ракоці, 114, Мукачівський район. Крім того у звязку із важким матеріальним становищем у власності ОСОБА_2 відсутнє будь-яке майно та відсутні відкриті рахунки.

Разом з тим, державний виконавець вчиняючи дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», спрямовані на виконання рішення суду, встановив, що надана представником боржника інформація не відповідає дійсності, оскільки за відомостями відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Закарпатській області ОСОБА_2 зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_1 та також згідно з відомостей Мукачівського МРЕВ ОСОБА_2 на праві власності належить автомобіль «Skoda Octavia 1,8 20V SLX». Крім того згідно з відомостей державного реєстру юридичних осіб і фізичних осіб підприємців боржник ОСОБА_2 є одноосібним засновником та діючим керівником ТзОВ «ЕМФУД», яке на даний час є діючим та веде господарську діяльність, відтак є підстави вважати, що ОСОБА_2 отримує прибуток від діяльності товариства та має можливість виконувати рішення суду. Саме за таких обставин було постановлено ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.08.2016 року.

Разом з тим судом встановлено наступне. Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.10.2016 року встановлено, що автомобіль марки «Skoda Octavia 1,8 20V SLX» з 2006 року не перебував у володінні ОСОБА_2, оскільки він його фактично продав іншій особі. При цьому така обставина, що ОСОБА_2 все ще залишався власником автомобіля марки «Skoda Octavia 1,8 20V SLX» не була і не могла бути відома заявнику, а тим більше державному виконавцю, проте існувала на час розгляду справи. У звязку з цим ОСОБА_2 і повідомив державного виконавця про відсутність у нього транспортного засобу. Крім того звертається увага саме на солідарний порядок стягнення заборгованості.

Відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України суд негайно розглядає подання без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця. Положенням цієї статті передбачено, що суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця. Відтак, заявником ОСОБА_2 не могло бути надано пояснення, які б спростовували його не спроможність сплати заборгованості та інші обставини.

Законодавством України встановлено випадки, у яких застосовуються такі обмеження, визначено порядок та умови їх застосування, зокрема ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України», п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України.

Так, відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобовязань за рішенням.

За змістом п. 5 ч. 1 та ч. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон якщо він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобовязань.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що суд має право встановити щодо боржника тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України лише за поданням державного виконавця, обовязково погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби, за умови доведення та документального підтвердження факту ухилення боржника, який має паспорт для виїзду за кордон і з цією метою має намір та реальну можливість вибути за межі України, від виконання зобовязань, покладених рішенням суду чи іншого органу (посадової особи). Таке обмеження може бути встановлено лише строком до виконання боржником своїх зобовязань.

Крім того, застосування таких обмежень може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватися лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом засобів примусового виконання судового рішення, оскільки стосується гарантованого ст. 33 Конституції України та ст. 313 ЦК України особистого немайнового права особи вільно залишати територію України та права на свободу пересування, передчасне і безпідставне обмеження яких є неприпустимим.

Згідно з п. 2 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. Відповідно до п. 3 ст. 2 Протоколу № 4 на здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоровя чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом

При цьому саме по собі посилання на заборгованість за виконуваним судовим рішенням за відсутності відповідних доказів не свідчить про цілеспрямоване ухилення боржника від виконання зобовязання.

Як зазначив ВСУ в Судовій практиці щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013 року, з погляду значення словосполучення «ухилення від виконання зобовязань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV, позначає з обєктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обовязків. У звязку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. Ухилення боржника від виконання своїх зобовязань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене обєктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, субєктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобовязання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин. На підставі наведеного вище можна зробити висновок, що поняття «ухилення від виконання зобовязань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обовязку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обовязок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього обєктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Таким чином, суд приходить до висновку, що старший державний виконавець, з урахуванням нововиявлених обставин, не надав суду докази, які б давали підстави вважати, що боржник у виконавчому провадженні, ОСОБА_2, має намір ухилятись або ухиляється від виконання судового рішення, в тому числі і шляхом залишення території України, а тому ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.08.2016 року по справі № 303/5149/16-ц про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 необхідно скасувати та ухвалити нову по справі ухвалу якою у задоволенні подання державного виконавця Мукачівського міського відділу державної виконавчої служби ОСОБА_5 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду громадянина України за межі України відмовити.

Керуючись ст.ст. 209, 210, 361, 365, 377-1 ЦПК України, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України», суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 ОСОБА_6 про перегляд ухвали Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.08.2016 року у справі за поданням старшого державного виконавця Мукачівського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_2 у звязку з нововиявленими обставинами задовольнити.

Скасувати ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.08.2016 року у справі за поданням старшого державного виконавця Мукачівського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_2 до виконання ним своїх зобовязань.

У задоволенні подання старшого державного виконавця Мукачівського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_2 відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя А.М.Заболотний