Справа № 761/3544/16-ц
Провадження № 2/761/3565/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києві в складі:

головуючого судді Макаренко І.О.

при секретарі Мазниченко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту освіти і науки молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради, Управління освіти Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, треті особи: Шевченківська районна у м. Києві державна адміністрація, Ліцей № 38 ім. В. М. Молчанова, ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, надбавки та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до Департаменту освіти і науки молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради, Управління освіти Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, у якому просив визнати незаконним та скасувати накази Департаменту освіти і науки, молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 05.11.2015 року № 1001к та від 28.12.2015 року № 1170к, визнати незаконним та скасувати накази Управління освіти Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 17.11.2015 року № 1872-к та від 27.01.2016 року № 107-к, поновити позивача на посаді директора ліцею № 38 ім. В. М. Молчанова з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу з урахуванням 50 % надбавки до окладу, стягнути з Департаменту освіти і науки молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 13 000 грн. моральної шкоди.

Пізніше позовні вимоги було уточнено, а саме позивач просив суд: визнати незаконним та скасувати накази Департаменту освіти і науки, молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 05.11.2015 року № 1001к та від 28.12.2015 року № 1170к; стягнути на користь позивача різницю у заробітку (надбавки та інші виплати), скасовані у зв'язку з накладенням на працівника 05.11.2015 року дисциплінарного стягнення у вигляді догани за весь час їх незаконного скасування; поновити позивача на посаді директора ліцею № 38 ім. В. М. Молчанова з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу з урахуванням поновлених надбавок і інших платежів, які були незаконно скасовані; стягнути з відповідача на користь позивача 25 000 грн. моральної шкоди; стягнути з відповідачів судовий збір.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що ОСОБА_1 працювала на посаді директора ліцею № 38 ім. В. М. Молчанова з 26.08.1988 року. Відповідно до Наказу Департаменту освіти і науки, молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 21.06.2013 року № 496-к контракт було переукладено на строк з 01.07.2013 року по 01.07.2016 року. Наказом № 1168к від 25.12.2014 року позивача звільнено із займаної посади відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14.07.2015 року, яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 15.09.2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.12.2015 року, вказаний наказ визнано незаконним та ОСОБА_1 поновлено на роботі. 05.11.2015 року наказом № 1001-к позивачеві оголошено догану, наказом від 17.11.2015 року № 1872-к позбавлено позивача 50 % посадового окладу на період дії догани, а 28.12.2015 року під час перебування позивача у відпустці видано наказ № 1170к про розірвання трудового договору з працівником. Наказом № 1177к від 31.12.2015 року внесено зміни до наказу від 28.12.2015 року № 1170к, в такій редакції: «датою набрання чинності цього наказу та датою звільнення ОСОБА_1 вважати перший день її виходу на роботу після щорічної відпустки». 29.01.2016 року, в перший день після виходу позивача з відпустки, відповідачами повідомлено останнього про його звільнення із займаної посади. Позивач таке звільнення вважає незаконним, оскільки, при накладенні на працівника дисциплінарних стягнень у вигляді догани та звільнення, норми ст.ст. 148, 149 КЗпП України щодо строків і порядку застосування дисциплінарного стягнення відповідачем дотримані не були, адже дата виявлення проступку - 01.10.2015 року, при цьому стягнення у вигляді догани застосовано до позивача лише 05.11.2015 року, крім того, відповідачем не було видано копію наказу позивача у день звільнення та не враховано попередню роботу при застосуванні звільнення. За таких обставин, позивач звернувся до суду із відповідним позовом.

Позивач та його представники в судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі та просили його задовольнити з підстав, що викладені у ньому.

Представник відповідача - Департаменту освіти і науки молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради, у судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечував та просив суд відмовити у їх задоволенні у повному обсязі.

Представники третьої особи - Ліцей № 38 ім. В. М. Молчанова та ОСОБА_4 у судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечували та просили суд відмовити у їх задоволенні у повному обсязі.

Відповідач Управління освіти Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації та третя особа Шевченківська районна у м. Києві державна адміністрація у судове засідання своїх представників не направили, про час та місце слухання справи повідомлені судом належним чином.

Заслухавши пояснення позивача та його представників, представника відповідача Департаменту освіти і науки молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради, представника третьої особи Ліцей № 38 ім. В. М. Молчанова, представника третьої особи ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, суд встановив.

ОСОБА_1 працювала на посаді директора ліцею № 38 ім. В. М. Молчанова з 26.08.1988 року.

Відповідно до Наказу Департаменту освіти і науки, молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 21.06.2013 року № 496-к контракт було переукладено на строк з 01.07.2013 року по 01.07.2016 року.

Наказом № 1168к від 25.12.2014 року позивача звільнено із займаної посади відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14.07.2015 року, яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 15.09.2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.12.2015 року, вказаний наказ визнано незаконним та ОСОБА_1 поновлено на роботі.

05.11.2015 року наказом № 1001-к ОСОБА_1 оголошено догану, наказом від 17.11.2015 року № 1872-к позбавлено позивача 50 % посадового окладу на період дії догани.

28.12.2015 року під час перебування позивача у відпустці видано наказ № 1170к про розірвання трудового договору з працівником відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Наказом № 1177к від 31.12.2015 року внесено зміни до наказу від 28.12.2015 року № 1170к, в такій редакції: «датою набрання чинності цього наказу та датою звільнення ОСОБА_5 вважати перший день її виходу на роботу після щорічної відпустки». 29.01.2016 року, в перший день після виходу позивача з відпустки, відповідачами повідомлено останнього про його звільнення із займаної посади.

За умовами ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Згідно ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення.

У відповідності до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

За умовами ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Однією з підстав для оголошення догани вказується недотримання позивачем вимог п.59 Положення про загальноосвітній навчальний заклад, затвердженого постановою КМУ від 27.08.2010 № 778 та наказу Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України від 10.05.2015 року № 423 «Про затвердження єдиних зразків обов'язкової ділової документації у загальноосвітніх навчальних закладах усіх типів форм власності», а саме, використання у Ліцеї 58 документів невідповідного зразка, який планувався для видачі учням середніх та старших класів за результатами навчання у 1 семестрі. Висновки про порушення було зроблено відповідачами за наслідками анонімного листа від 09.10.2015 року за №786 отриманого електронною поштою.

Позивач пунктом 4 листа від 12.10.2015 року за вих. №169 проінформував Управління освіти, що ліцей забезпечений бланками табелів на 2015/2016 навчальні роки, які будуть заповнені та видані по закінченню семестру учням 1-11 класів». Зазначені бланки табелів повністю відповідають єдиним зразкам обов'язкової ділової документації (типова форма). Тим самим Позивач повністю спростував звинувачення.

Згідно норм абз.2 п.2.7 Статуту Ліцею №38 ім.В.М. затвердженого Начальником управління освіти Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації згідно з наказом №58 від 21.02.2008 року, відповідно до якого навчальні досягнення ліцеїстів висвітлюються в 1-6 класах у табелях встановленого зразка, в 7-12 класах у залікових книжках, куди також може виставлятися рейтинг успішності ліцеїста, заноситься заохочення, назви наукових та творчих робіт та інше.

Статут ліцею з метою найбільш детального висвітлення досягнень учня, дозволяє мати додатково книжки учням з 7-го класу, що позитивно відображається на освітньому процесі в цілому, оскільки учню та батькам приємно знати про додаткові здобутки дитини під час навчання не обмежуючись лише сухими оцінками, оскільки навіть якщо дитина за певним навчальним предметом має не досить високі оцінки, вчитель міг завжди стимулювати та підбадьорити учня внесенням до залікової книжки інформації про інші досягнення дитини.

В п. 59 Положення про ЗНЗ зазначено, що за результатами навчання учням (випускникам) видається відповідний документ (табель, свідоцтво про базову загальну середню освіту, атестат про повну загальну середню освіту). Зразки документів про базову та повну загальну середню освіту затверджуються Кабінетом Міністрів України, що також кореспондує з п.2.18 Статуту ліцею №38, відповідно до якого учням, які закінчили певний ступінь навчального закладу, видається відповідний документ про освіту: по закінченню початкової школи - табель успішності; по закінченню основної школи - свідоцтво про базову середню освіту; по закінченню навчального закладну - атестат про повну загальну середню освіту.

Керуючись вимогами п.59 Положення про ЗНЗ та п.2.18 Статуту Ліцей №38 видає документи встановленого зразка при закінченні учнем базової та повної загальної середньої освіти.

В анонімному листі вказується на те, що видача залікової книжки планувалась учню 8 класу, що не є випускним класом, а тому за результатами закінчення 8 класу учню не міг видаватися документ про базову або середню освіту, затвердженої КМ України типової форми, про що йдеться в п. 59 Положення про ЗНЗ.

При поточному оцінювання знань учнів, загальноосвітній навчальний заклад керується нормами ч. 2 ст. 34 Закону України «Про загальну середню освіту» відповідно до якої, поточне та підсумкове оцінювання знань учнів та вибір їх форм, змісту та способу здійснює загальноосвітній навчальний заклад.

Ліцей, керуючись вимогами ч.2 ст.34 Закону України «Про загальну середню освіту», п.2.7 Статуту Ліцею №38 при проміжному оцінюванні знань учнів (в даному випадку учня 8 класу) має право видавати залікові книжки.

Іншою підставою для винесення догани є нібито факт порушення позивачем вимог п.2.14 Державних санітарних правил і норм влаштування, утримання загальноосвітніх навчальних закладів та організації навчально-виховного процесу (ДСанПІН 5.5.2.008-01), затверджених Постановою головного державного санітарного лікаря від 14.08.2001 року № 63, а саме, часткове використання внутрішнього двору навчальних закладів для господарських потреб (стоянки автотранспорту).

Доказом порушення слугує фотокопія дозволу на пропуск машин вчителів на територію школи від 01.09.2015 року, про яку Департамент освіти і науки молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради дізнався з листа зареєстрованого 01.10.2015 р. № 063/12508.

Відповідно до п.2 листа Директора ліцею за вих.№ 169 від 12.10.2015 року на території ліцею машини не паркуються.

Відсутність паркування машин на території Ліцею також підтверджено інспекційною групою відповідача на чолі з п.ОСОБА_7, 22.10.2015 року перебувала з перевіркою у Ліцеї №38 і витяг з журналу реєстрації наказів ліцею, згідно якого документи, які давали б дозвіл на стоянку транспортних засобів на території Ліцею №38 не видавались.

За таких обставин, суд не знаходить підстав для винесення спірного наказу від 05.11.2015 року № 1001к, оскільки обставини, що викладені у вказаному наказі, у судовому засіданні не знайшли свого підтвердження, а відтак такий наказ слід визнати незаконним.

Слід зазначити, що датою виявлення проступку є 01.10.2015 року, а накладення стягнення - 05.11.2015 року, строки для застосування стягнення порушені.

При цьому, суд не наділений повноваженнями скасовувати незаконні накази, оскільки, це є втручанням у адміністративну діяльність юридичної особи, відтак, позовна вимога щодо скасування зазначеного наказу задоволенню не підлягає.

Наказом від 28.12.2015 року № 1170-к достроково розірвано контракт з ОСОБА_1 за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України.

За умовами п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

За умовами п. 22 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Згідно п. 23 вказаної Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Враховуючи, що наказ від 05.11.2015 року № 1001к, яким застосовано дисциплінарне стягнення до позивача у вигляді догани, є незаконним, відсутня систематичність невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, до працівника раніше застосовано дисциплінарне стягнення незаконно, а відтак і відсутні правові підстави для звільнення ОСОБА_1 згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України.

За таких обставин, наказ про звільнення слід визнати незаконним.

Позовна вимога щодо скасування такого наказу задоволенню не підлягає з підстав, викладених вище.

Внаслідок винесення догани, позивача з листопада 2015 року наказом від 17.11.2015 року № 1872-к позбавлено надбавки у розмірі 50 % до окладу.

Враховуючи, що застосування догани відбулося з порушенням вимог законодавства, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню надбавка, якої була позбавлена позивач у зв'язку з накладенням незаконного стягнення, виходячи з наступного розрахунку.

Відповідно до Довідки № 1182 від 21.06.2016 року ОСОБА_1 за листопад 2015 року було нараховано 5 772,19 грн., за грудень 2015 року - 1 652,69 грн. При цьому було би нараховано з 50 % (за складність та напруженість) за листопад 2015 року - 6 467,86 грн., за грудень 2015 року - 1 652,69 грн.

Таким чином, з відповідача Департаменту освіти і науки молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради на користь позивача підлягає стягненню сума 50 % надбавки за листопад-грудень 2015 року, а саме: (6 467,86 + 1 652,69) - (5 772,19 + 1 652,69) = 695,67 грн.

Що стосується вимог позивача щодо поновлення останнього на займаній посаді, то у вказаній позовній вимозі слід відмовити з огляду на таке.

За умовами ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

У відповідності до ч. 3 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Згідно положень ст. 23 КЗпП України тудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Так, згідно Контракту з керівником ліцею № 38 ім. В. Молчанова, укладеного 21.06.2013 року між Департаментом освіт і науки, молоді та спорту виконавчого органу КМР (КМДА) в особі директора ОСОБА_6 з одного боку та ОСОБА_1 з другого боку, уклали цей контракт про таке: ОСОБА_1 призначається на посаду директора ліцею № 38 ім. В. Молчанова на строк з 01.07.2013 року по 01.07.2016 року.

Крім того, у відповідності до заяви ОСОБА_1 про переукладення з нею контракту на посаді директора ліцею № 38 ім. В. Молчанова, позивач зазначила бажаний строк дії контракту, а саме з 01.07.2013 року по 01.07.2016 року.

Таким чином, контракт від 21.06.2013 року є строковим, сторонами погоджено строк його дії, а саме до 01.07.2016 року, що підтверджується підписами сторін безпосередньо на контракті, а також заявою ОСОБА_1 з проханням укласти такий контракт до 01.07.2016 року.

Відтак, позивач поновленню на займаній посаді на підлягає, незважаючи на те, що звільнення останнього відбулося без достатніх на те правових підстав, оскільки, на час розгляду справи строк дії контракту між позивачем та Департаментом освіт і науки, молоді та спорту виконавчого органу КМР (КМДА) закінчився 01.07.2016 року.

Згідно положень ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Враховуючи, що позивача було звільнено незаконно і останній підлягав би поновленню на роботі, однак, строк дії його контракту закінчився 01.07.2016 року, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту звільнення ОСОБА_1 - 29.01.2016 року, і до закінчення строку дії контракту, тобто до 01.07.2016 року.

Середній заробіток розраховується відповідно до Постанови кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».

Відповідно до п.2 зазначеної Постанови середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата. Час, протягом якого працівники згідно із чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду.

Так, згідно Довідки № 1182 від 21.06.2016 року з врахуванням 50 % надбавки (за складність та напруженість) мало бути виплачено за листопад 2015 року - 6 467,86 грн., за грудень 2015 року - 1 652,69 грн., при цьому у грудні 5 лікарняних дні.

Таким чином, середньоденна заробітна плата складає: (6 467,86 + 1 652,69) / 22 + (22-5) = 208,22 грн.

ОСОБА_1 була звільнена 29.01.2016 року, відтак час вимушеного прогулу складає: лютий 2016 року - 21 дн., березень 2016 року - 22 дн., квітень 2016 року - 21 дн., травень 2016 року - 19 дн., червень 2016 року - 20 дн., а всього - 103 дні.

За таких обставин, середній заробіток за час вимушеного прогулу становить: 208,22 грн. * 103 дн. = 21 446,66 грн.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 2371 КЗпП України.

Стаття 2371 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 2371 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі відповідними змінами) роз'яснено, що відповідно до ст. 2371 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (ст. ст. 3, 4, 11, 31 ЦПК України).

Кодекс законів про працю України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а ст. 2371 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин.

Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення.

Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 2371 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи: бездоганну роботу позивача протягом тривалого часу, характер порушення її прав, значне погіршення стану її здоров'я, тяжкість і істотність вимушених змін у житті після незаконного звільнення та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав. Крім того, слід врахувати, що позивача незаконно звільнено із займаної посади вдруге, тобто до позивача систематично із порушенням вимог законодавства застосовувались дисциплінарні стягнення, а відтак суд вважає за необхідне задовольнити позовну вимогу щодо відшкодування моральної шкоди частково у розмірі 10 000 грн.

Що стосується справедливої сатисфакції (латинською - satisfactio, задоволення, що надається скривдженій стороні), як можливого способу відшкодування матеріальної або моральної шкоди, то відповідно до ст. 41 розділу II Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод його застосування є правом Європейського Суду з прав людини у разі визнання ним факту порушення Договірною Стороною прав особи, передбачених у розділі I Конвенції, якщо внутрішнє право Договірної Сторони передбачає лише часткове відшкодування. Стаття 2371 КЗпП України не передбачає випадків часткового відшкодування моральної шкоди у трудових правовідносинах, а позивачкою такий спосіб захисту не обирався.

Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Керуючись ст.ст. 19, 43 Конституції України, ст.ст. 2, 21, 28 КЗпП України, ст.ст. 3, 10, 11, 15, 60, 61, 88, 159, 208, 209, 212, 213-215, 222-224 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Департаменту освіти і науки молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради, Управління освіти Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, треті особи: Шевченківська районна у м. Києві державна адміністрація, Ліцей № 38 ім. В. М. Молчанова, ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, надбавки та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати незаконними накази Департаменту освіти і науки, молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 05.11.2015 року № 1001к та від 28.12.2015 року № 1170к.

Стягнути з Департаменту освіти і науки молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради на користь ОСОБА_1 різницю у заробітку (надбавки та інші виплати), скасовані у зв'язку з накладенням на працівника 05.11.2015 року дисциплінарного стягнення у вигляді догани за листопад-грудень 2015 року у розмірі 695,67 грн., середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 21 446,66 грн., без урахування обов'язкових податків та зборів, та моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

Стягнути з Департаменту освіти і науки молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради, Управління освіти Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації в рівних частках в дохід держави судовий збір у розмірі 1 653,60 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення підлягає негайному виконанню в межах платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя: