Ухвала

іменем україни

27 липня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СавченкоВ.О., Дем`яносоваМ.В., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - Головне управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2011 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 та просила визнати недійсними: договір дарування Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 від 30 травня 2002 року, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_6; доручення від 19 липня 2001 року; відмову ОСОБА_7 від прийняття спадщини від 19 липня 2001 року після смерті матері ОСОБА_8; свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 травня 2002 року на Ѕ частину зазначеної квартири, виданого на ім'я ОСОБА_5 та визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона є дружиною

ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. 24 вересня 2010 року вона звернулась до нотаріальної контори з метою подання заяви про прийняття спадщини, а саме, квартири АДРЕСА_1. У межах спадкової справи їй було надано відповідь про те, що зазначена квартира не перебувала у власності її чоловіка з 30 травня

2002 року, новими власниками квартири є ОСОБА_5 та її дочка ОСОБА_6 В подальшому їй стало відомо, що 30 травня 2012 року ОСОБА_5, яка на підставі довіреності від імені ОСОБА_7, уклала договір дарування, за змістом якого Ѕ частину спірної квартири подаровано ОСОБА_6 Інша частина спірної квартири належала матері її чоловіка ОСОБА_8, після смерті якої, 19 липня 2001 року ОСОБА_7 відмовився від прийняття спадщини та таку було прийнято ОСОБА_5

Посилаючись на те, що ОСОБА_7 зловживав спиртними напоями та на момент складення заяви про відмову від спадщини після смерті матері, доручення на представлення його інтересів ОСОБА_5 та укладення договору дарування, перебував у такому стані, в якому не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, просила задовольнити позов.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24 червня

2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить ухвалені в справі судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи та давши належну оцінку доказам в їх сукупності, виходив із того, що на момент складання довіреності та заяви про відмову від права на спадщину, ОСОБА_7 хоча і виявляв психічний розлад у формі синдрому залежності від алкоголю, але за своїм психічним станом був здатний розуміти значення своїх дій та керувати ними, що підтверджується висновком судово-психіатричної експертизи від 18 листопада 2014 року. Крім того, за життя ОСОБА_7 не оспорював вказані правочини.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони узгоджуються з матеріалами та обставинами справи.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 на увагу не заслуговують та висновків судів не спростовують.

Матеріали витребуваної справи не свідчать про те, що судами при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргуОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Савченко

М.В.Дем`яносов

А.В.Маляренко