Ухвала

іменем україни

30 листопада 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Придніпровський районний відділ у м. Черкаси Управління державної міграційної служби України в Черкаській області, комунальне підприємство «Придніпровська служба утримання будинків» Черкаської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - на заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30 жовтня 2013 року та рішення апеляційного суду Черкаської області від 26 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 та зняти її з реєстрації за вказаною адресою.

На обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1, яка придбана нею на підставі акта державного виконавця про реалізацію нерухомого майна від 19 червня 2013 року.

У цій квартирі зареєстрована її попередній власник - ОСОБА_4, проте згідно з актом від 22 липня 2013 року, складеним мешканцями будинку по АДРЕСА_1 та засвідченим начальником юридичного відділу комунального підприємства «Придніпровська служба утримання будинків» Черкаської міської ради, з 2010 року відповідачка у ній не проживає, її особисті речі відсутні.

Посилаючись на те, що реєстрація відповідачки у квартирі порушує її права, як власника, позивачка просила позов задовольнити.

Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30 жовтня 2013 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано ОСОБА_4 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 та знято її з реєстрації за вказаною адресою.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 травня 2015 року заяву ОСОБА_4 про перегляд вказаного заочного рішення залишено без задоволення.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 26 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким позов задоволено. Визнано ОСОБА_4 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1.Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій, ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності від 25 січня 1999 року квартира АДРЕСА_1 належала на праві приватної власності ОСОБА_4

В порядку виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва про стягнення з ОСОБА_6 на користь публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» боргу в сумі 181 442 грн 07 коп. здійснено реалізацію вказаної квартири шляхом проведення прилюдних торгів.

Відповідно до акта державного виконавця від 19 червня 2013 року зазначена квартира придбана ОСОБА_3, якій 21 червня 2013 року нотаріусом видано свідоцтво про право власності.

21 червня 2013 року право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Після реалізації квартири ОСОБА_4 у спірній квартирі не проживає, проте зареєстрована у ній.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 більше шести місяців без поважних причин не проживає у спірній квартирі, а тому на підставі положень ст. 71 ЖК Української РСР втратила право користування нею.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи власне рішення про задоволення позову, застосувавши до спірних правовідносин норми ст. 383, ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, зазначив, що чинним законодавством України не передбачено збереження за попереднім власником квартири права користування жилим приміщенням у цій квартирі у разі переходу права власності на квартиру до нового власника. Оскільки за результатами проведення прилюдних торгів 19 червня 2013 року право власності на спірну квартиру перейшло від попереднього власника ОСОБА_6 до нового власника ОСОБА_3, то попередній власник ОСОБА_4 після припинення її права власності на квартиру втратила і право на користування житлом у цій квартирі.

Зазначені висновки судів відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як убачається із змісту позовної заяви ОСОБА_3, будучи власником спірного жилого приміщення, просила визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право користування ним у зв'язку з тим, що остання тривалий час не проживає у ньому, ніякої участі в утриманні житла не приймає.

Як на правову підставу вирішення спору позивачка посилалася на ст. ст. 71, 72, 150 ЖК Української РСР.

Під час розгляду справи ОСОБА_3 уточнила позовні вимоги та просила про позбавлення права ОСОБА_4 користування спірною квартирою з посиланням на норми ст. 391 ЦК України (а. с. 48).

Згідно із ч. 1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У разі порушення своїх прав власник згідно зі ст. 391 ЦК України має право, зокрема вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Передбачений ст. 391 ЦК України спосіб захисту - усунення перешкод у здійсненні власником прав користування та розпорядження своїм майном, підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна, і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем.

Судом було встановлено факт відчуження спірного житлового приміщення і переходу права власності на майно до позивачки, яка жодних договорів з відповідачкою не укладала, позивачка виявила намір на власний розсуд користуватися своєю власністю, а тому вимоги щодо усуненняперешкод у користуванні власністю шляхом визнання ОСОБА_4 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1, відповідають положенням ст. 16 ЦК України, а порушене право користування власністю - відновленню.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-92цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову ОСОБА_3

Доводи касаційної скарги про невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права не ґрунтуються на матеріалах справи, що відповідно до ст. 337 ЦПК України є підставою для відхилення касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 26 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

С.П.Штелик