АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

07 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Саліхова В.В.,Семенюк Т.А.

при секретарі: П'ятничук В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені та в інтересах ОСОБА_2

на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 20 листопада 2015 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_6, про визнання договору недійсним,-

ВСТАНОВИЛА :

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 20.11.2015 року у задоволенні данного позову відмовлено.

Представник позивача за довіреністю - ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Посилається на порушення судом норм процесуального та матеріального права, не урахування судом тієї обставини, що дійсний намір укладання оскаржуваного договору позики був спрямований виключно на створення перешкод для виконання судового рішення про стягнення з ОСОБА_5 на користь позивача в даній справі боргу у розмірі 2 855 184.09 грн., що підтверджується поданими стороною позивача доказами яким надана неправильна правова оцінка. Вважає висновки суду помилковими і такими що зроблені при неповному з'ясуванні обставин справи.

В суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених в ній.

Відповідачі та третя особа в судове засідання не з'явилися, повідомлені належним чином. Виходячи з положень ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи 20.05.2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 укладено договір позики грошових коштів згідно якого останній отримав від ОСОБА_3 грошові кошти у борг в сумі 380 000,00 доларів США та зобов'язався повернути позичені кошти до 20.05.2012 року.

В цей же день на забезпечення виконання ОСОБА_5 договору позики, між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір поруки відповідно до якого поручитель прийняв на себе зобов'язання нести субсидіарну відповідальність перед позикодавцем за позичальника.

Ухвалою Соломянського районного суду м.Києва від 12.05.2014 року відкрите провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів за договором позики і у порядку забезпечення позову накладено арешт на майно ОСОБА_5

Разом із цим рішенням Апеляційного суду м. Києва від 10.05.2012 року з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 стягнуто борг за договором позики від 15.12.2008 року в розмірі суми позики - 2686294,40 грн., 3% - річних від суми боргу - 167069,69 грн., судові витрати в сумі 1 820,00 грн., а всього - 2 855 184, 09 грн.

На виконання цього рішення відкрите виконавче провадження ВП №37305248, в процесі виконавчих дій було виявлено та накладено арешт на майно боржника ОСОБА_5, а саме: будинок за адресою АДРЕСА_2; земельну ділянку площею 0,132 га за тією ж адресою, а також квартира АДРЕСА_1.

Обгрунтовуючи позовні вимоги про визнання фіктивними договору позики грошових коштів укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та договору поруки позивач послався на те,що ОСОБА_5 має непогашені боргові грошові зобов'язання перед ним,а укладання договору позики з ОСОБА_3 мало фіктивний характер для виведення майна боржника з під арешту з метою уникнути відповідальності останнього перед ОСОБА_2 за невиконання грошового зобов'язання . Фактично кошти боржнику не передавалися й у ОСОБА_3 не має доказів на підтвердження тому, що вона мала грошові кошти у розмірі 380 000,00 доларів США для позичання їх ОСОБА_5

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того,що позовні вимоги грунтуються на припущеннях позивача та ним не надано належних доказів на підтвердження фіктивності укладених відповідачами правочинів.

Колегія суддів з такими висновками суду погоджується і вважає правильними.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі статтею 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Подані позивачем та долучені до справи докази,а саме : копія судового рішення, постанова про відкриття виконавчого провадження,акти про арешт майна,ухвала про забезпечення позову та декларація про доходи ОСОБА_3 за 2011 рік, були досліджені судом першої інстанції у повному обсязі і суд дійшов вірного висновку про те,що вони не дають підстав для беззаперечного висновку про наявність умислу всіх сторін правочину та фіктівність укладених відповідачами договорів позики та поруки.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають, а грунтуються лише на припущеннях позивача та побоюванні, що боржник ОСОБА_5 може бути у майбутньому позбавлений належного йому майна за рахунок якого позивач бажає задовольнити свої вимоги щодо погашення стягнутого з останнього за рішенням суду на його користь боргу .

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає,що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції щодо пред'явлених у рамках даної справи позовних вимог повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення .

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені та в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м.Києва від 20 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення ,але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :

Справа № 753/22172/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/ 5494/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Парамонов М.Л.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.