Ухвала

іменем україни

13 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СавченкоВ.О., Касьяна О.П., Остапчука Д.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до селянського фермерського господарства «РИСК» Згурівського району Київської області, третя особа - відділ Держземагентства у Згурівському районі Київської області, про визнання договору оренди землі недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 на рішення Згурівського районного суду Київської області від 23 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 22 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до селянського фермерського господарства «РИСК» Згурівського району Київської області (далі - СФГ «РИСК») про визнання договору оренди землі недійсним, посилаючись на те, що договір земельної ділянки, укладений між нею та відповідачем 14 березня 2010 року є недійсним у зв'язку з відсутністю в ньому істотних умов, а саме: кадастрового номера земельної ділянки, строків передачі земельної ділянки в оренду, розміру пені за несвоєчасну сплату орендної плати, умов передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Крім того, серед додатків до договору оренди відсутні план або схема земельної ділянки, що передається в оренду, акт визначення меж земельної ділянки в натурі, кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлені земельні сервітути.

Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 23 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 22 вересня 2015 року, відмовлено в задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 просить скасувати судові рішення першої та другої інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента, та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

Відмовляючи ОСОБА_4 в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, обґрунтовано виходив із того, що позивачем не було надано жодних належних і допустимих доказів на підтвердження того, що спірний договір оренди укладений всупереч вимогам закону та будь-яким чином порушує права чи інтереси орендодавця.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої та апеляційної інстанції, оскільки вони узгоджуються з матеріалами та обставинами справи.

Суди правильно визначили характер спірних правовідносин й вірно застосували положення норм матеріального права та процесуального права.

Доводи касаційноїскарги ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 на увагу не заслуговують й висновків судів не спростовують.

Матеріали витребуваної справи не свідчать про те, що судами при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Таким чином, оскаржувані рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, наведені у касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Згурівського районного суду Київської області від 23 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 22 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Савченко

О.П. Касьян

Д.О. Остапчук