У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді - Шимківа С.С.,

суддів: - Бондаренко Н.В., Собіни І.М.,

секретар судового засідання - Коробчук А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ЕкономКомфорт" на рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 15 квітня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю "ЕкономКомфорт" про захист прав споживача та визнання договорів недійсними, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 15 квітня 2016 року позов ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю "ЕкономКомфорт" про захист прав споживача та визнання договорів недійсними задоволено у повному обсязі.

Визнано недійсними договір № 03747/14 та договір № 03747 від 17 грудня 2014 року, що були укладені між товариством з обмеженою відповідальністю "ЕкономКомфорт" та ОСОБА_3.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "ЕкономКомфорт" на користь ОСОБА_3 13334 (тринадцять тисяч триста тридцять чотири) грн 43 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі, ТОВ "ЕкономКомфорт" покликається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що позивач жодного разу не звертався з вимогою роз'яснити чи уточнити умови договору. Також позивач не звертався з будь-якими скаргами чи претензіями на дії чи бездіяльність представника відповідача під час укладання та виконання умов договорів.

Додатковим підтвердженням дотримання відповідачем вимог Закону України "Про захист прав споживачів" є підписаний позивачем двосторонній акт виконаних робіт, в якому чітко зазначено, що послуги отримані позивачем з питань діяльності та подальшої участі замовника у програмі.

У вказаному акті позивач особисто підтвердив дотримання відповідачем всіх вимог чинного законодавства та відсутність будь-яких претензій до відповідача.

Позивач самостійно знайомився з умовами договору про участь у програмі і з

_______________________________________________________________________________________________________________________

Справа № 560/177/16-ц Головуючий в суді І інстанції - Оборонова І.В.

Провадження № 22-ц/787/1087/2016 Суддя-доповідач - Шимків С.С.

умовами самої програми до їх підписання, що виключає можливість порушення відповідачем вимог Закону України "Про захист прав споживачів".

Визнання недійсним договору у зв'язку із введенням в оману на підставі законодавства про захист прав споживачів можливе лише за наявності ознак пірамідальної схеми. В решті випадків таке визнання має обґрунтовуватися доказами введення в оману, які має надати позивач.

Вказує, що жодних послуг, метою яких є операції з фінансовими активами учасників і будь-яких оплат за такі послуги умови договорів не містять.

Зазначає, що відповідач не отримує прибутку від надання коштів у позику, оскільки проводить оформлення безвідсоткових позик. Відсутня обов'язкова ознака будь-якого кредиту - отримання прибутку за користування кредитними коштами.

Сфера дії Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" є обмеженою за суб'єктним складом і не поширюється на юридичних осіб, які не є фінансовими установами, тобто на ТОВ "ЕкономКомфорт".

Просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення оскаржуваного рішення без змін.

Судом встановлено, що 17 грудня 2014 року між ОСОБА_3 та ТОВ "ЕкономКомфорт" було укладено договір № 03747 за яким замовник доручив, а виконавець прийняв на себе зобов'язання за плату в розмірі 9,9 % від вартості товару та/або цільової позики, що відповідно становить 10890 грн, здійснити такі дії: забезпечити дбайливе оформлення договору про участь у програмі для замовника з дотриманням вимог чинного законодавства, надавати інформаційні, консультаційні, роз'яснювальні та довідкові послуги з питань діяльності та подальшої участі замовника у програмі (а.с. 18).

Крім того, 17 грудня 2014 року між ОСОБА_3 та ТОВ "ЕкономКомфорт" укладено договір № 03747/14 за умовами якого товариство зобов'язалося за плату вчинити від імені ОСОБА_3 та за її рахунок певні юридичні дії, спрямовані на придбання товару, визначеного в додатку № 1 до договору, в тому числі: сформувати групу учасників, забезпечити її адміністрування; присвоїти та повідомити учаснику його номер групи та персональний код у групі; організовувати та проводити розподіли свідоцтв; здійснити оплату товару на користь учасника та/або надати учаснику відповідну суму в позику; надавати інші послуги та здійснювати інші правочини, погоджені сторонами, у порядку та в строки, передбачені цим договором та додатками до нього (а.с. 11).

На виконання умов договорів ОСОБА_3 передала ТОВ "ЕкономКомфорт" 13334 грн 43 коп., а саме: 10890 грн - на виконання договору № 03747 від 17 грудня 2014 року, 2444,43 грн - на виконання договору № 03747/14 від 17 грудня 2014 року (а.с. 23-26).

У додатку № 1 до договору № 03747/14 від 17.12.2014 року вказано суму 110000 грн та цільове призначення використання коштів - "меблі". Окрім цього, в додатку встановлено план розрахунків, яким передбачено кількість платежів - 180, чистий платіж - 611,11 грн; основний платіж - 611,11 грн: товарний платіж - 9,9 % (а.с. 12 ).

За змістом статті 9 Закону України від 1 червня 2000 року № 1775-ІІІ "Про ліцензування певних видів господарської діяльності" та статті 34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" від 12.07.2001 № 2664-ІІІ (далі - Закон № 2664-ІІІ) діяльність із надання фінансових послуг підлягає ліцензуванню.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону № 2664-ІІІ під поняттям "фінансова послуга" розуміється операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Як вбачається зі змісту договору № 03747/14 від 17.12.2014 року та умов програми ТОВ "ЕкономКомфорт" послуга, яка надавалася позивачу, за своєю суттю є фінансовою послугою у вигляді адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (пункт 111 частини першої статті 4 Закону № 2664-ІІІ), оскільки послуга, яка є предметом указаного договору, здійснюється шляхом створення адміністратором груп учасників та формування фонду групи для придбання на користь та за рахунок учасників бажаних товарів та/або отримання відповідної суми позики, з проведенням розподілу права на отримання товару чи позики відповідно до визначеної процедури; а також передбачено залучення коштів фізичної особи.

Законом України від 2 червня 2011 року № 3462-VІ "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг" (набрав чинності 8 січня 2012 року) внесено зміни до частини першої статті 4 Закону № 2664-ІІІ та доповнено її пунктом 111, відповідно до якого фінансовими вважаються послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Згідно з пунктами 3, 4 розділу VIII "Прикінцеві положення" цього Закону фінансові установи зобов'язані протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність у відповідність з вимогами цього Закону (тобто до 8 січня 2013 року), а спеціально уповноважений орган виконавчої влади у сфері регулювання ринків фінансових послуг зобов'язаний у шестимісячний строк з дня опублікування цього Закону розробити та затвердити ліцензійні умови здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

На підставі цього Закону Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (далі - Нацкомфінпослуг) як уповноважений державний орган 9 жовтня 2012 року затвердила Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (розпорядження № 1676 "Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах"; далі - Ліцензійні умови).

Ліцензійні умови закріпили визначення, сутність, правовий статус учасників (і вимоги до них) такого виду фінансових правовідносин, як придбання товарів у групах, і передбачили, що діяльність таких груп направлена на легітимне використання фінансової схеми із залученням грошових коштів споживачів для придбання певного виду товарів та (або) послуг.

Згідно з пунктом 1.2 розділу І Ліцензійних умов адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі - це фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об'єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи.

Ліцензіатом є фінансова установа, яка одержала ліцензію на провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Згідно з пунктом 1.5 Ліцензійних умов фінансова установа може провадити діяльність з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах тільки після отримання ліцензії Нацкомфінпослуг відповідно до цих Ліцензійних умов.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Закону № 2664-ІІІ ТОВ "ЕкономКомфорт" не належить до установ, на діяльність яких не поширюються положення вказаного Закону.

Отже, доводи апеляційної скарги зводяться до власного вибіркового тлумачення положень Закону № 2664-ІІІ, без аналізу його суті.

У даній справі договори між ОСОБА_3 та ТОВ "ЕкономКомфорт" укладено 17 грудня 2014 року - коли закон вимагав отримання ліцензії для надання послуг з адміністративного фінансування активів для придбання товарів у групах.

Вищенаведене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, що викладена в його постановах від 10 лютого 2016 року у справі № 6-2389цс15; від 16 березня 2016 року у справі № 6-2629цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Відповідно до ч. 2 ст. 203, ч. 1 ст. 227 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Враховуючи наведене, є достатні правові підстави для застосування положень ч. 1 ст. 227 ЦК України та визнання недійсним договору № 03747/14 від 17 грудня 2014 року як такого, що вчинений юридичною особою без відповідного дозволу (ліцензії).

За умовами договору № 03747 від 17.12.2014 року відповідач гарантував забезпечити дбайливе оформлення договору, а отже гарантував наявність у нього права на укладення договору для надання послуг з адміністративного фінансування активів для придбання товарів у групах, хоча насправді не мав відповідної ліцензії для надання таких послуг.

Самі по собі послуги, що є предметом договору № 03747, позивачу не потрібні, в разі неможливості досягнення основної мети відносин із відповідачем - отримання позики.

У позовній заяві ОСОБА_3 вказує, що оскільки відповідач не повідомив її про відсутність у ТОВ "ЕкономКомфорт" ліцензії на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, така підприємницька практика, згідно ч.ч. 1, 2 Закону України "Про захист прав споживачів" є нечесною і вводить її як споживача в оману.

Згідно положень ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" від 12.05.1991 № 1023-XII нечесна підприємницька практика забороняється.

Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно: характеру, атрибутів та прав продавця або його агента, зокрема інформації про його особу та активи, кваліфікацію, статус, наявність ліцензії, афілійованість та права інтелектуальної або промислової власності, його відзнаки та нагороди; права споживача або небезпеки, що йому загрожує.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 вищенаведеного Закону правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

З урахуванням того, що відповідач не повідомив позивача про відсутність у ТОВ "ЕкономКомфорт" ліцензії на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, позивач був позбавлений можливості свідомого вибору: оформляти чи не оформляти договір про участь у програмі, отримувати чи ні консультативно-довідкові послуги з питань діяльності програми.

Отже, відповідно до ч. 6 ст. 19 вищезазначеного Закону, є підстави для визнання недійсним договору № 03747, що укладений 17 грудня 2014 року між ОСОБА_3 та ТОВ "ЕкономКомфорт".

Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Таким чином, судом першої інстанції правомірно стягнуто з ТОВ "ЕкономКомфорт" на користь ОСОБА_3 13334,43 грн, сплачених на виконання недійсних правочинів, згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, місцевий суд правомірно керувався ст. 227 ЦК України, а також положеннями ч. 6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів".

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу згідно із законом.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ЕкономКомфорт" відхилити.

Рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 15 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання нею чинності.

Головуючий-суддя С.С. Шимків

Судді: Н.В. Бондаренко

І.М. Собіна