АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2699/16 Справа № 207/4212/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Тюлюнова В. Г. Доповідач - Болтунова Л.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Болтунової Л.М

суддів - Козлова С.П., Тамакулової В.О.

за участю секретаря - Гулієва М.І.о.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 січня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Президента України, Дніпродзержинського відділу поліції Головного управління Національної поліції, України в Дніпропетровській області, Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області про захист власності та відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином,-

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з указаним позовом, і з урахуванням його уточнень, посилалась на те, що 13 квітня 2014 року в період з 14 до 16 год. з її приватного будинку, за адресою: АДРЕСА_1, її сусід ОСОБА_3, шляхом зловживання добросусідськими відносинами, залишившись доглядати за її малолітньою дитиною, скоїв крадіжку належних їй ювелірних виробів із золота на загальну суму 31 500 грн.

16 травня 2014 року відомості про вказане кримінальне правопорушення, слідчим відділом Баглійського РВ Дніпродзержинського ГУ МВС України в Дніпропетровській області внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000828.

Неодноразово кримінальне провадження закривалось та знову поновлювалось за постановою заступника прокурора Баглійського району м. Дніпродзержинська, дотепер злочин не розкрито, винна особа не притягнута до кримінальної відповідальності, майно їй не повернуто. Посилаючись на положення ст. 1177 ЦК України, вважає, що оскільки ні ОСОБА_3 ні будь-якій іншій особі, яку органи досудового розслідування повинні були визнати винною у вчиненні крадіжки її майна, не повідомлено про підозру і обвинувальний акт не направлено до суду, завдану матеріальну шкоду повинна відшкодувати Держава. Також позивачка зазначила, що злочином їй спричинено моральну шкоду, яку вона просила стягнути по 1000 грн. з прокуратури та міліції.

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 січня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила дане рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції , колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Зазначене судове рішення відповідає вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно матеріалів кримінального провадження №0000828, 13 квітня 2014 року в період з 14 до 16 години з приватного будинку, за адресою: Дніпропетровська область, АДРЕСА_1, невстановлена особа скоїла крадіжку належних ОСОБА_2 ювелірних виробів із золота на загальну суму 31 500 грн. Внаслідок злочину позивачці спричинена матеріальна шкода. Вжитими поліцією заходами протиправно вилучене майно та осіб, що скоїли злочин, встановити не виявилось можливим.

Відповідно до ч. 1 ст.1177 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної особи внаслідок злочину, відшкодовується державою, якщо не встановлено особу, яка вчинила злочин, або якщо вона є неплатоспроможною.

Диспозиція ч.2 ст.1177 ЦК України має банкетний характер, оскільки виходячи з її змісту, випадки і порядок відшкодування шкоди Державою за рахунок коштів Державного бюджету мають передбачатися законом.

Розглядаючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що діючим законодавством умови та порядок відшкодування майнової шкоди, завданої майну фізичної особи, яка потерпіла від злочину, на даний час не визначені, оскільки особу, що його скоїла, не встановлено, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову та стягнення матеріальної шкоди за рахунок держави. У зв'язку зі злочинними діями, на підставі ст. 23, ч. 1 ст. 1167 ЦК України, ОСОБА_4 має право на відшкодування моральної шкоди, яка відшкодовується особою, що її завдала за наявності її вини.

Зазначений висновок суду відповідає обставинам справи, узгоджується з нормами матеріального та процесуального права, які правильно застосовані судом першої інстанції.

З матеріалів справи видно, що постановою заступника прокурора прокуратури Баглійського району м. Дніпродзержинська від 30 грудня 2014 року за заявою ОСОБА_2 постанова слідчого від 14 жовтня 2014 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000828 від 16 травня 2014 року скасована і матеріали досудового розслідування направлені слідчому для подальшого розслідування. Отже, наразі у зазначеній кримінальній справі здійснюється досудове розслідування та позивачка, як потерпіла, в порядку, передбаченому ст.ст.61,128 КПК України, має право і не позбавлена можливості пред*явити цивільний позов у кримінальному провадженні.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судом були допущені порушення або неправильне застосування норм процесуального та матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалене судом рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону. А отже апеляційна скарга не задовольняється.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України , колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: