Справа № 496/2267/16-ц
Провадження № 2/496/1318/16
У Х В А Л А

04 липня 2016 року Суддя Біляївського районного суду Одеської області Трушина О.І., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про нарахування інфляційних витрат та 3% річних від простроченої суми.

Також від позивачки надійшла заява про забезпечення позову, в якій вона просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію ТЗ САЛ 797371, кузов № 2Т2ВК1ВА5ВС085002, зареєстрованого за ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено:

1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов;

2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;

3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Згідно ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Але позивачкою не надано суду доказів того, що автомобіль НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію ТЗ САЛ 797371, кузов № 2Т2ВК1ВА5ВС085002, станом, на момент звернення до суду з даним клопотанням, належить відповідачу ОСОБА_2, оскільки п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України вимагає накладення арешту лише на майно, що належить відповідачу.

Суд не приймає до уваги посилання позивачки на витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, оскільки відомості про належність відповідачу вказаного автомобілю зазначені станом на 17.02.2015 року.

Враховуючи викладене, суд вважає, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 151-153 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Біляївського районного суду

Одеської області: ОСОБА_3