Справа № 308/7439/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

04 листопада 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Джуги С.Д.,

суддів - Готри Т.Ю., Леска В.В.

при секретарі: Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах якої діє ОСОБА_3 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 23 вересня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Ужгородської загальноосвітньої школи I-III ступенів №6 імені В.С.Гренджі - Донського, третя особа - Управління освіти Ужгородської міської ради про поновлення на роботі та стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 оскаржила в апеляційному порядку рішення Ужгородського міськрайонного суду від 23 вересня 2016 року, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до Ужгородської загальноосвітньої школи I-III ступенів №6 імені В.С. Гренджі - Донського, третя особа - Управління освіти Ужгородської міської ради про поновлення на роботі та стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу - відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити по даній справі нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, вказує на безпідставність її звільнення за п.3 ст. 41КЗпП України. Також судом не враховано вимоги ч.3 ст.184 КЗпП України, відповідно до якої звільнення жінок, які мають дитину до трьох років з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Зазначає, що строк для звернення до суду нею пропущено з поважних причин, оскільки після отримання наказу про звільнення вона зверталася до Ужгородського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, однак отримала відмову в наданні такої, так як її середньомісячний сукупний дохід перевищував розмір прожиткового мінімуму, а після її повторного звернення було видано доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги. Крім того, вона неодружена та має малолітнього сина, який потребує постійного догляду, а тому вона була змушена пропустити строк звернення до суду за захистом свого права на працю.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи і підстави апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено, що згідно наказу №43-К від 31.08.2015р. ОСОБА_2 була призначена на посаду вчителя англійської мови Ужгородської ЗОШ I-III ступенів №6 ім. В.С. Гренджі-Донського з 01.09.2015р. по 27.05.2016р. (а.с.13).

Згідно наказу №95-К від 25.12.2015р. директора Ужгородської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №6 ім. В.С.Гренджі-Донського, виданого відповідно до наказу Управління освіти Ужгородської міської ради від 21.12.2015 року, який виданий на підставі подання директора Ужгородської загальноосвітньої школи І ІІІ ступенів №6, ОСОБА_2 звільнено з посади вчителя англійської мови Ужгородської загальноосвітньої школи І -ІІІ ступенів №6 ім. В.С. Гренджі- Донського відповідно до п.3 ст.41 КЗпП України з 25.12.2015року, а саме вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи.(а.с.14 -17).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 пропущено строк звернення до суду із даним позовом та не доведено поважність причин їх пропуску.

З даним висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів, оскільки такий ґрунтується на законі на матеріалах справи.

Згідно ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Як роз'яснено в п.4 постанови Пленуму ВСУ від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» встановлені статтями 228, 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст. 233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з'ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи, права і обов'язки сторін.

Відповідно до пункту 3 статті 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи.

До суб'єктів, які можуть бути звільнені за вказаною підставою, належать учасники навчально-виховного процесу, зазначені у статті 50 Закону України «Про освіту», а саме: керівні, педагогічні, наукові, науково-педагогічні працівники, спеціалісти.

Аморальним проступком є винне діяння, що суперечить загальноприйнятим нормам і правилам, порушує моральні устої суспільства, моральні цінності, які склалися в суспільстві, і суперечить змісту трудової функції, тим самим дискредитуючи службово-виховні, посадові повноваження відповідного кола осіб.

Відповідно до частини першої статті 54 Закону України «Про освіту» педагогічною діяльністю можуть займатися особи з високими моральними якостями, які мають відповідну освіту, професійно-практичну підготовку, фізичний стан яких дозволяє виконувати службові обов'язки.

За змістом статті 56 Закону України «Про освіту» педагогічні та науково-педагогічні працівники зобов'язані постійно підвищувати професійний рівень, педагогічну майстерність, загальну культуру; настановленням та особистим прикладом утверджувати повагу до принципів загальнолюдської моралі (правди, справедливості, відданості, патріотизму, гуманізму, доброти, стриманості, працелюбства, поміркованості, інших доброчинностей); виховувати в дітей і молоді повагу до батьків, жінки, старших за віком.

Аналіз положень пункту 3 статті 41 КЗпП України та Закону України «Про освіту» дає підстави для висновку про те, що працівники, які виконують виховну функцію, - вчитель, педагог, вихователь - зобов'язані бути людиною високих моральних переконань та бездоганної поведінки. Унаслідок цього, якщо педагог недостойною поведінкою скомпрометував себе перед учнями, іншими особами, порушив моральні норми, втратив тим самим авторитет, дискредитував себе як вихователь, він може бути звільнений з роботи за пунктом 3 статті 41 КЗпП України.

Матеріалами справи доведено, що 07.12.2015 р. позивач ОСОБА_2, перебуваючи в приміщенні вчительської, в якому знаходилися інші вчителі, копіювала тексти з книги. Вчитель ОСОБА_6 звернулася до неї з порадою про те, що текст краще набирати на білому папері. ОСОБА_2 агресивно відреагувала на пораду, взяла папери з книгою та вдарила ними колегу по обличчю. Згідно протоколу зборів педагогічного колективу Ужгородської ЗОШ І-ІІІ ст. №6 ім. В.С. Гренджі - Донського від 15.12.2015 року, на яких були присутні 52 педагоги, визнано поведінку ОСОБА_2, і особливо її фізичне насильство по відношенню до колеги ОСОБА_6, несумісними із посадою вчителя та рекомендовано директору школи звернутися до управління освіти з поданням про звільнення ОСОБА_2 із займаної посади у зв'язку з тим, що вона створює реальну загрозу для морального і психологічного здоров'я учнів (а.с.51-53).

По даному факту 18.12.2015 року директором УЗОШ І-ІІІ ст. №6 Кіштулинець Б.М. було складено подання начальнику управління освіти Ужгородськолї міської ради, в якому були викладені обставини вище вказаної події та клопотання про звільнення позивачки із займаної посади з 25.12.2015 року згідно п.3 ст.41 КЗпП «вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи» - за нанесення побоїв колезі. Некерованість та імпульсивність ОСОБА_2, її немотивована агресивність створюють небезпеку для життя і здоров'я учнів. (а.с.47).

Окрім того, з даного подання вбачається, що батьки учнів 5-х класів часто зверталися до директора школи із скаргами про грубу, агресивну поведінку учителя ОСОБА_2 на уроках по відношенню до учнів. У зв'язку із зверненням батьків 11.11.2015 року було видано наказ «Про проведення службового розслідування щодо дотримання педагогічної етики учителем англійської мови ОСОБА_2» У ході розслідування були відвідані уроки позивачки та проведено анонімне анкетування учнів 5-х класів (102 учні) За результатами анкетування було виявлено, що 35 учнів написали про те, що їх ображали на уроках англійської мови. Як приклад, семеро учнів написали, що вчителька англійської мови кинула щоденником в учня. Дана обставина підтверджується скаргою ОСОБА_9, заявами ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та доповідною запискою практичного психолога ОСОБА_12 (а.с. 41,54-61).

26.11.2015 року з ініціативи директора школи було проведено збори батьків учнів 5-х класів, де ставилося завдання нормалізації навчально виховного процесу на уроках ОСОБА_2, що підтверджується копією протоколу батьківських зборів від 26.11.2015 року. (а.с.45-50).

З наявного в матеріалах справи копії Акту, затвердженого директором УЗОШ І -ІІІ ст.№6, вбачається, що ОСОБА_2 не розуміє та не бажає розуміти роз'яснення адміністрації школи щодо толерантного ставлення до учнів і не враховує їх психологічні та вікові особливості.(а.с.48)

Таким чином, матеріалами справи повністю підтверджено вчинення працівником ОСОБА_2, який виконує виховні функції, аморального поступку; вчинення такого проступку несумісне з продовженням роботи, що має виховну функцію.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 має дитину ОСОБА_13,ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто дитину до трьох років, що підтверджено відповідним свідоцтвом про народження дитини(а.с.18)

Відповідно до ч.3 ст.184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням.

З врахуванням наведеного ОСОБА_2 не могла бути звільнена в даному випадку з ініціативи власника або уповноваженого ним органу на підставі п.3 ст. 41 КЗпП України, а тому порушено її законні права.

З матеріалів справи вбачається, що наказ про звільнення з посади вчителя англійської мови Ужгородської загальноосвітньої школи І ІІІ ступенів №6 ім. В.С. Гренджі - Донського ОСОБА_2 отримала 04.02.2016 року, що підтверджується особистим підписом позивачки на даному наказі (а.с.14 -15).

Позов про поновлення на роботі та стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу до суду подано 21.07.2016 року, що підтверджено вхідним штампом суду (а.с.5).

Таким чином, позивачем подано позов після спливу строку, встановленого ст. 233 КЗпП України.

В своїх поясненнях позивачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 вказують на поважність пропуску такого строку, зазначаючи про те, що позивачка, будучи юридично необізнаною особою, що потребує правової допомоги, не мала можливості звернутися вчасно до суду з даним позовом, так як після отримання наказу про звільнення звернулася до Ужгородського місцевого центру зайнятості з наданням безоплатної вторинної правової допомоги, однак отримала відмову в наданні такої, так як згідно довідки про доходи, середньомісячний сукупний дохід позивачки перевищував розмір прожиткового мінімуму. Але на час звільнення позивачка вже була звільнена і мала право на безоплатну вторинну правову допомогу. Цей факт, підтверджується тим, що після повторного звернення було видано доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги №72.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що дані обставини не є поважними причинами пропуску, як і не є поважними причинами пропуску строку звернення до суду наявність на утриманні у позивачки малолітньої дитини.

Крім того, судом першої інстанції правильно встановлено, що Ужгородським місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги доручення ОСОБА_3 про надання безоплатної вторинної правової допомоги особі - ОСОБА_2 видано 16 травня 2016 року, а позов ним в інтересах ОСОБА_2 подано 21.07.2016 року, тобто після спливу більше двох місяців з дня отримання вказаного доручення.

Таким чином, ні позивачка, ні її представник не надали жодного належного доказу, який би підтверджував факт поважності пропуску ними строку звернення до суду за захистом порушеного права.

З врахуванням наведеного суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, що відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315,317,319 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах якої діє ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 23 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач

Судді