РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2016 року

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Боговського Д.Є.,

за участю секретаря Бєлової Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_6, про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права власності в порядку спадкування за законом, позовом третьої особи ОСОБА_6 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, в якому після уточнень, доповнень та змін просить встановити факт її спільного проживання із ОСОБА_7 однією сімєю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з жовтня 1993 року до часу відкриття спадщини ОСОБА_7 27 серпня 2014 року; змінити черговість спадкування, визнавши її спадкоємцем першої черги як дружини та надавши їй право на спадкування у першу чергу після смерті чоловіка; визнати за нею право власності на 1/2 частини квартири № 106 по пр.. ОСОБА_8,136-В в м. Харкові в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, померлого 27.08.2014.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що з жовтня 1993 року вона почала мешкати із ОСОБА_7 однією сімєю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство та сумісний бюджет, тобто мали фактичні шлюбні стосунки, мешкали вона в квартирі ОСОБА_7 за адресою: м. Харків, пр.. ОСОБА_8,136-В кВ. 106, куди вона перевезла свої особисті речі, а також меблевий гарнітур, холодильник, телевізор тощо. Реєструвати вони свій шлюб не поспішали, оскільки в цьому не було потреби, спільних дітей вони не мали, протягом багатьох років вони турбувались один про одного, любили та жити тільки один для одного. За час спільного проживання вони зробили ремонт у квартирі, виклали плиткою санвузол та кухню, придбали водонагрівач у ванну кімнату, вона брала побутові кредити на придбання побутової техніки в квартиру, а саме пральну машину, телевізор які і на теперішній час знаходяться в квартирі. Спірна квартира була отримала ОСОБА_7 в 1993 році по державній програмі, за умовами якої особа приймає особисту участь у будівництві, своєю працею допомагає побудувати собі квартиру, о потім отримує її у користування. У 1994 році ОСОБА_7 приватизував квартиру на своє імя і вона постійно спільно мешкали в ній, робили ремонті роботи. Як і кожної сімї, в них були сімейні традиції і свята, вони разом святкували усі визначні події, разом відвідували своїх друзів, завжди разом їздили на відпочинок. У 2006 році померла мати ОСОБА_7, і позивач усі витрати на її поховання взяла на себе, оскільки розмір її заробітку на той час дозволяв утримувати себе та свого чоловіка. Крім того, у 2008 році ОСОБА_7 переніс інсульт, внаслідок якого в нього розвинулась дисциркуляторна енцелопатія, він мав гіпертонічну хворобу третього ступеню, стенокардію, кардіосклероз, мав постійного проходити обстеження та лікування на стаціонарі лікарні, ОСОБА_1 постійно здійснювала за ним необхідний догляд. 27 серпня 2014 року її чоловік ОСОБА_7 помер, вона займалась організацією його поховання. Після смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина, до якої входить спірна квартира. Двоюрідні брати ОСОБА_7 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та його сестра ОСОБА_5 на спадщину не претендують та подали відповідні заяви до нотаріуса. ОСОБА_1 також звернулась із заявою про прийняття спадщини, однак їй необхідно встановити факт спільного проживання із спадкодавцем для отримання права на спадкування. Враховуючи, що вона може вважатися лише спадкоємцем четвертої черги, вона просить змінити черговість одержання права на спадкування та надати їй право на спадкування разом із спадкоємцем першої черги ОСОБА_6

Третя особа у справі ОСОБА_6 звернувся до суду із позовними вимогами, які в ході розгляду справи неодноразово змінював та доповнював. Остаточно просив встановити факт та визнати що ОСОБА_7, померлий 27.08.2014, є його рідним батьком, внесши відповідні зміни до актового запису про його народження; визнати за ним право власності на гараж № 67 в гаражному кооперативі «Шанс-1» за адресою: м. Харків, вул.. Ньютона,124, а також право власності на квартиру № 106 по пр.. ОСОБА_8,136-В в м. Харкові в порядку спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_7, померлого 27 серпня 2014 року.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_6 посилається на те, що його мати ОСОБА_9 із ОСОБА_7 кілька років мешкали спільно, а у березня 1985 року народився він. Після його народження і до початку 1992 року його батьки жили разом, вели спільне господарство, мали спільний побут, але у зареєстрованому шлюбі не перебували. Мати зареєстрували його народження особисто, однак він вважав та називав ОСОБА_7 своїм батьком. І після того, як батьки почали мешкати окремо, вони часто спілкувались, ОСОБА_7 приїздив до них, а ОСОБА_6 приїздив до нього, вона телефонували один одному. ОСОБА_4, який є двоюрідним братом ОСОБА_7, є його хрещеним батьком. ОСОБА_6 завжди хотів у належний спосіб юридично підтвердити та встановити факто того, що ОСОБА_7 є його батьком, але через безтурботність він постійно зволікав з цим питанням. До того ж в листопаді 2010 року під час ремонту будинку по вул.. Тринклера в м. Харкові ОСОБА_6 зазнав трудового каліцтва, впавши з висоти близько 20 метрів і з того часу не може пересуватися, є інвалідом першої групи та потребує постійного стороннього нагляду. Всі ці факти тривалий час перешкоджали ОСОБА_6 зайнятися питанням юридичного підтвердження факту батьківства ОСОБА_7 Після смерті його батька 27 серпня 2014 року він звернувся до нотаріальної контори із питанням щодо оформлення спадкового майна та дізнався про наявність в провадження суду позову ОСОБА_1 та вважав за потрібне звернутися із відповідним позовом.

В ході розгляду справи ОСОБА_6 подав заяву про залишення без розгляду його вимог щодо визнання права власності на гараж № 67 в гаражному кооперативі «Шанс-1» за адресою: м. Харків, вул.. Ньютона,124, в порядку спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_7, померлого 27 серпня 2014 року, а також заяву про відшкодування судових витрат.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_10 підтримали свої уточнені позовні вимоги в повному обсязі, просили їх задовольнити. Не заперечували той факт, що ОСОБА_6 є сином ОСОБА_7 та має право на спадкування після смерті свого батька.

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради ОСОБА_11 заперечував проти заявлених вимог ОСОБА_1, просив відмовити в їх задоволенні, надавши до суду свої письмові заперечення, долучені до матеріалів справи, в подальшому в судові засідання не зявлявся, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи встановленому законом порядку.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судовому засіданні визнавали факт батьківства ОСОБА_7 ОСОБА_6, а також факт спільного проживання ОСОБА_1 разом із ОСОБА_7 з 1993 року по день смерті останнього, буди допитані у судовому засіданні в якості свідків, в подальшому в судові засідання не зявлялись, будучи повідомленими про час та місце розгляду справи встановленому законом порядку.

Представник третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_6 ОСОБА_12 у судовому засіданні підтримав уточнені вимоги свого довірителя, просив їх задовольнити, в частині визнання права власності га гараж просив позов залишити без розгляду. Позовні вимоги ОСОБА_1 просив залишити без задоволення, оскільки лише ОСОБА_6 є спадкоємцем першої черги, а підстав для зміни черговості спадкування суду не надано.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

За даними КП «ХМБТІ» станом на 22.05.2015 квартира № 106 по пр.. ОСОБА_8,136-В в м. Харкові по праву власності зареєстрована на імя ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого ХМЦПЖФ від 20.01.1994, реєстровий № 3-94-5771.

27 серпня 2014 року ОСОБА_7 помер (актовий запис № 12213 від 29.08.2014, зроблений Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби ОСОБА_2 міського управління юстиції).

КП «Жилкомсервіс» надано інформацію станом на 16.06.2015, з якої вбачається, що за адресою: м. Харків пр.. ОСОБА_8,136-В кВ. 106 був зареєстрований ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 30.01.1991 по день його смерті 27.08.2014.

Після смерті ОСОБА_7 Сьомої ОСОБА_2 державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 539/2014.

Сестра ОСОБА_7 ОСОБА_5 та його двоюрідні брати ОСОБА_4 та ОСОБА_3 оформили нотаріально посвідчені заяви щодо відмови у прийнятті спадщини після смерті ОСОБА_7.

Позивач ОСОБА_1 стверджує, що з 1993 року вона мешкала разом із ОСОБА_7 як чоловік та дружина, вела із ним спільне господарство, мали спільний бюджет, однак шлюб не реєстрували.

Вважаючи себе спадкоємцем четвертої черги, однак не маючи належних документів на підтвердження цього факту, однак бажаючи оформити спадкові права, ОСОБА_1 звернулась до суду із відповідним позовом.

В ході розгляду справи судом було виявлено наявність судового рішення про встановлення факту батьківства рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 23.03.2015 у справі № 639/102/15-ц, яким було встановлено юридичний факт, що ОСОБА_7, померлий 27.08.2014, є батьком ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2; даним судовим рішенням внесені відповідні зміни до актового запису про народження дитини.

На підставі даного судового рішення було видано повторне свідоцтво про народження ОСОБА_6 серії І-ВЛ № 410254.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 06.07.2015 рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 23.03.2015 скасовано, а заява ОСОБА_6 про встановлення факту батьківства залишена без розгляду.

ОСОБА_6, вважаючи себе сином ОСОБА_7 та бажаючи отримати належні йому права на спадщину як спадкоємця першої черги, заявив відповідні позовні вимоги.

Суд вважає, що заявлені позивачем ОСОБА_1 та третьої особою ОСОБА_6 обґрунтовані з наступних підстав.

Так, в порядку цивільного судочинства розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до положень п. 5) ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу, якщо від цього факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. У рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд встановив цей факт.

Позивачем ОСОБА_1 суду надано достатньо доказів, що підтверджують факт спільного проживання її разом із ОСОБА_7, в тому числі і показанні свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17ОСОБА_18, ОСОБА_19, а також допитаних в якості свідків відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Перелічені вище свідки підтвердили, що ОСОБА_7 мешкав разом із ОСОБА_1 з 1993 року по день смерті ОСОБА_7 27 серпні 2014 року в квартирі останнього за адресою: м. Харків, пр.. ОСОБА_8,136-В кВ. 106, вели себе як чоловік та жінка, турбувались один про одного, усі свята та визначні події проводили разом, їздили на відпочинок також разом.

На запит суду Комінтернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби ОСОБА_2 міського управління юстиції від 15.04.2015 надано інформацію про відсутність актового запису про шлюб ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1; Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби ОСОБА_2 міського управління юстиції від 23.04.2015 повідомлено про відсутність актового запису про шлюб ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3

Як зазначено в Постанові № 7 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Зазначений пятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сімєю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сімєю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сімї, тощо.

Окремо зазначено про те, що проживання однією сімєю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України.

За таких обставин суд доходить висновку про наявність підстав для підтвердження факту спільного проживання ОСОБА_1 разом із ОСОБА_7 як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з 1993 року по день смерті ОСОБА_7 27.08.2014 року.

Водночас суд вважає, що вимоги ОСОБА_6 про встановлення факту батьківства також підтверджуються належними та достатніми доказами, а саме поясненнями відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_3, які також допитані в якості свідків, а також свідків ОСОБА_19, ОСОБА_9, ОСОБА_18, ОСОБА_20 та ОСОБА_21

Всі перелічені особи стверджують, що ОСОБА_7 та ОСОБА_9 мешкали разом без реєстрації шлюбу, хоча весілля своє справляли в серпні 1983 року, в 1985 році в них народився спільний син ОСОБА_6. В 1991 році ОСОБА_7 та ОСОБА_9 перестали мешкати разом, однак ОСОБА_7 продовжував спілкування із своїм сином ОСОБА_6

За клопотанням третьої особи ОСОБА_6 судом у справі було призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, згідно висновків якої від 18.02.2015 за № 533 ОСОБА_7, померлий 27.08.2014, кісткові рештки якого надано на дослідження, може бути біологічним батьком ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2; ймовірність даної події складає 99,9998%.

Відповідно до положень п. 1) ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, якщо від цього факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб.

Згідно ст.. 130 Сімейного кодексу України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у ч. 3 ст. 128 СУ України, а саме матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

В п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України про розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вказано, що оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені в ст.. 128 СК України, істотно відрізняються від підстав цього встановлення, передбачених у ст.. 53 Кодексу про шлюб та сімю, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Так, при розгляді справ про встановлення батьківства дитини, яка народилась до 01.01.2004, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують батьківство, в їх сукупності, зокрема спільне проживання й ведення спільного господарства мати та батька дитини до її народження, спільне виховання або утримання батьком дитини.

Відповідно до положень ст.. 53 Кодексу про шлюб та сімю України (втратив чинність 27.07.2010) походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір'ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану. В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Враховуючи зібрані судом докази, наявні достатні підстави вважати доведеним факт батьківства між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 та необхідність внесення змін до свідоцтва про народження дитини, керуючись Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011.

Встановивши факт того, що ОСОБА_6 є рідним сином ОСОБА_7, він визнається спадкоємцем першої черги відповідно до положень ст.. 1261 ЦК України.

Відповідно до положень ст. 1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Позивач ОСОБА_1 як спадкоємець четвертої черги ставить питання щодо зміни черговості спадкування.

Так, ст.. 1259 ЦК України передбачена зміна черговості одержання права на спадкування, а саме черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов'язкову частку у спадщині. Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Позивач вказує, що у 2008 році ОСОБА_7 переніс інсульт, внаслідок якого в нього розвинулась дисциркуляторна енцелопатія, він мав гіпертонічну хворобу третього ступеню, стенокардію, кардіосклероз, мав постійного проходити обстеження та лікування на стаціонарі лікарні, тільки ОСОБА_1 весь час постійно здійснювала за ним необхідний догляд, більше ніхто не цікавився станом його здоровя до самої його смерті.

Показання усіх свідків, допитаних у даній справі, свідчать про те, що лише ОСОБА_1 мешкала із ОСОБА_7 та опікувалась його здоровям. Тяжкий стан здоровя ОСОБА_7 в останні роки його життя підтверджується наявною у справі медичною документацією.

За таких обставин, суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 про зміну черговості спадкування та надання їй права на спадкування разом із спадкоємцем першої черги ОСОБА_6 обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Враховуючи положення ст. 1278 ЦК України, що частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними, той факт, що окрім ОСОБА_1 та ОСОБА_6 не має спадкоємців, які бажають прийняти спадщину після смерті ОСОБА_7, то позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання права власності підлягають задоволенню в повному обсязі, а позовні вимоги ОСОБА_22 щодо визнання права власності на спадкове майно спірну квартиру, підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи положення ст.. 207ЦПК України, суд залишає без розгляду позовні вимоги ОСОБА_22 про визнання права власності на гараж № 67 в гаражному кооперативі «Шанс-1» за адресою: м. Харків, вул.. Ньютона,124, в порядку спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_7, померлого 27 серпня 2014 року.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 ст. 214 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Статті 10, 60 Цивільно-процесуального кодексу України передбачають, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ст.. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

До складу судових витрат відповідно до ст.79 ЦПК України належать витрати, повязані з проведенням судових експертиз.

Третя особа ОСОБА_6 є інвалідом першої групи з 01.04.2014 року у звязку із трудовим каліцтвом, від сплати судового збору звільнений згідно ст.. 5 Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 209, 212, 214-215, 217-218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_7 однією сімєю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з жовтня 1993 року до 27 серпня 2014 року.

Надати ОСОБА_1 право на спадкування після смерті ОСОБА_7, померлого 27.08.2014, разом із спадкоємцями першої черги.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини квартири №106 по пр.. ОСОБА_8,136-В в м. Харкові в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, померлого 27.08.2014.

Позовні вимоги ОСОБА_6 задовольнити частково.

Встановити факт того, що ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, померлий 27.08.2014, є батьком ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2

Внести зміни до актового запису про народження № 201, зробленого Комінтернівським відділом реєстрації актів цивільного тану ОСОБА_2 міського управління юстиції 12.04.1985, щодо народження 29 березня 1985 року ОСОБА_6, зазначивши батьком дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Визнати за ОСОБА_6 право власності на ? частини квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_7, померлого 27.08.2014.

Позовні вимоги ОСОБА_6 про визнання права власності на гараж в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 витрати, повязані із проведенням судової молекулярно-генетичної експертизи, в сумі 8547 грн. 94 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги у 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: ОСОБА_23