Справа № 442/6987/15 Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П.
Провадження № 22-ц/783/2382/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючий суддя: Шумська Н.Л.

судді: Струс Л.Б., Шандра М.М.

секретар: Бадівська О.О.

особи, які беруть участь у справі: не з»явилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08 грудня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» про захист прав споживачів, визнання договору недійсним та стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08 грудня 2015 року позов ОСОБА_2 до ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» про захист прав споживачів, визнання договору недійсним та стягнення грошових коштів задоволено; визнано недійсним договір фінансового лізингу №000729 від 09.09.2015 року, укладеним між ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» та ОСОБА_2; стягнуто з ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» на користь ОСОБА_2 198 000, 00 грн. та 200, 00 грн. в рахунок повернення сплачених коштів за договором фінансового лізингу №000729 від 09.09.2015 року та 198, 00 грн. сплачених за вчинення оплати коштів, а всього 20198, 00 грн.; вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржено ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш авто». В апеляційній скарзі покликається на порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що при ухваленні оскаржуваного рішення, судом неправильно встановлено обставини, які мають значення для справи, неправильно визначено відповідно до встановлених судом обставин правовідносини які виникли між Позивачем та Відповідачем та як наслідок невірно застосовано норми матеріального права. Як вбачається з аналізу умов договору фінансового лізингу між сторонами було досягнуто згоди по всіх істотних умовах, які ставляться чинним законодавством України для чинності таких правочинів. Відтак, цей договір не може бути визнаний недійсним лише з підстав заперечення його дійсності стороною по справі. Суд не взяв до уваги, що між сторонами укладено договір фінансового непрямого лізингу, тобто лізингодавець зобовязаний придбати в майбутньому обраний предмет лізингу тільки після виконання встановлених Договором умов лізингоодержувачем та передати його у користування. Проте, Позивачем не було сплачено Авансового платежу та Комісії за передачу предмета Лізингу, в розмірі 3 % від вартості Предмета Лізингу, а отже у Відповідача не виник обовязок придбати та передати предмет лізингу у користування Позивачу. Адже відповідно до п. 1.7 Договору, обчислення строку передачі предмета лізингу розпочинається після сплати Позивачем трьох складових, які чітко визначені в Договорі. Крім того, вважає висновок Суду, що Адміністративний платіж незаконний є недоведеним та необгрунтованим. Позиція, стосовно визнання такого виду платежу як адміністративний платіж несправедливим оскільки не є лізинговим платежем спростована в ухвалі Верховного Суду України від 02.11 2015 року в аналогічних правовідносинах. Таким чином, Суд першої інстанції зазначаючи вимоги Договору, які на його думку є несправедливими, керується лише власним розсудом, а не вимогами чинного законодавства України. У разі виявлених умов договору, які не задовольняють одну із сторін, сторона має право звернутись до Компанії, щодо розяснення, зміни, або взагалі виключення з Договору даного положення. Позивач жодного разу не звертався до Відповідача з письмовою заявою щодо таких вимог, ним не було надано будь-яких інших пропозицій щодо умов Договору, Позивач підписав Договір фінансового лізингу на тих умовах, які були запропоновані Відповідачем. Також вказує, що в оскаржуваному рішенні від 08.12.2015 року судом не було належним чином мотивовано можливість застосування до Договору та до окремих його частин норм Закону України «Про захист прав споживачів», не враховано, що цей закон не регулює правовідносини у сфері укладання, виконання, розірвання договорів фінансового лізингу, не застосовано норми спеціального Закону, які регулюють цивільно-правові відносини, що виникають із договорів фінансового лізингу. Судом належним чином не досліджено норми законодавства, які були застосовані до умов оскаржуваного договору, які були визнані несправедливими, не враховано та не обгрунтовано можливість застосування до оскаржуваного цивільно-правового договору наслідків недійсності в цілому, а не окремих його частин. Просить рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове, яким у позові відмовити повністю.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та заперечень, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення скарги та скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що 09.09.2015р. між ТзОВ "Лізингова компанія " Ваш Авто" та ОСОБА_2 було укладено договір № 000729 фінансового лізингу. Домовленість з представником відповідача була про придбання міні-трактора YTO-SG244 за ціною 41000 грн. Для цього необхідно було сплатити платежі в розмірі 19 800,00 грн. та 200,0 грн., після чого необхідно укласти Договір, і упродовж тижня ОСОБА_2 отримає міні-трактор в одному з салонів ТзОВ "Лізингова компанія "Ваш Авто" на території Львівської області.

Як вбачається з матеріалів справи, 09 вересня 2015 року позивач сплатив на користь ТзОВ "Лізингова компанія " Ваш Авто" 19 800 грн. та 200 грн. в рахунок повернення сплачених ним коштів за договором фінансового лізингу від 09.09.2015р. № 000729; 198 грн. сплачених за вчинення оплати коштів в розмірі 19 800 грн.

Однак, відповідно до п.1.1 Договору фінансового лізингу Лізингодавець взяв на себе зобовязання придбати предмет лізингу трактор "Донг Фенг 354" за ціною 200 000 гри. у власність та передати предмет лізингу у користування Лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором, при цьому заздалегідь та у момент укладення договору не повідомивши позивача про зміну предмету договору.

Задовольняючи позов суд першої інстанції враховуючи характер і суть правовідносин, що склалися між сторонами, встановлених судом обставин, і зважаючи на те, що за обставинами справи, умови спірного договору є несправедливими та непрозорими, унаслідок чого утворився дисбаланс договірних прав і обовязків на шкоду споживачеві, суд прийшов до висновку, що є достатні правові підстави для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки позивач введений в оману так як отримав недостатню кількість інформації про умови договору.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначенний строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно ст. 2 вказаного Закону відносини, що виникають за договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Нормами статей 638, 640 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Відповідно до положень ч. 1 цього закону, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 цього закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Умови договору, які можуть бути несправедливими визначено у ч. 3 ст. 18 цього закону.

Аналізуючи норму статті 18 Закону № 1023-ХІІ, можна дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

У преамбулі договору фінансового лізингу № 000729 від 09.09.2015 року визначено, що адміністративний платіж - першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір адміністративного платежу відображається у додатку № 1 до договору та становить погоджений сторонами відсоток вартості предмета лізингу.

За змістом п. 8.1 ст. 8 договору фінансового лізингу № 001682 від 02.11.2015 року, лізингові та інші платежі, що підлягають сплаті за цим договором на користь лізингодавця, розраховуються відповідно до чинного курсу обміну долара США до української гривні за готівковими операціями, встановленим комерційним банком АТ "ОСОБА_3 Аваль" при продажу долара США станом на дату здійснення платежу.

Таким чином, "адміністративний платіж" виходить за межі переліку платежів, передбачених законом. Крім того, в пунктах договору відсутня інформація про сплату адміністративного платежу, єдина інформація про Адміністративний платіж вказана в п. 9.7 Договору це те, що кошти, які надійшли від Лізингоодержувача, не залежно від призначення платежу в квитанції, зараховуються у наступному порядку: Адміністративний платіж; Авансовий платіж; Комісія за передачу предмета лізингу і т.д.

Пункт 12.1. Договору лізингу від 09.09.2015 року зазначає - лізингоодержувач, який сплатив адміністративний платіж, частково або повністю сплатив авансовий внесок та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити Лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання Договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією. В такому випадку поверненню підлягає 60% від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 40% лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає.

Таким чином, відповідач в договорі надав собі можливість не повертати кошти, проплачені споживачем його послуг у разі розірвання договору останнім. Однак, при розірванні договору лізингодавцем ніяких санкцій не передбачено, що приводить до дисбалансу договірних умов та порушує норми законодавства.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що вищевказані умови договору фінансового лізингу суперечать вимогам чинного законодавства, порушують принципи добросовісності і справедливості, є несправедливими відносно споживача, а тому наявні підстави для визнання договору недійним відповідно до вимог статей 203, 215 ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів».

Висновки суду достатньо мотивовані і підтверджені доказами, наявними у матеріалах справи.

Рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів, відповідно до ст..308 ЦПК залишає рішення без змін.

Керуючись ст.303, п.1ч.1ст.307, 308, п.1ч.1ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення й може бути оскаржена протягом 20-ти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Н.Л. Шумська

Судді: Л.Б. Струс

ОСОБА_4