Справа № 441/1254/15 Головуючий у 1 інстанції: Яворська Н.І.
Провадження № 22-ц/783/2150/16 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Кабаля І.І., Монастирецького Д.І.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 25 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_6, Городоцька міська рада Львівської області про визнання права власності на спадщину в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И Л А:

31 серпня 2015 року позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись в суд із позовом до ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_6, Городоцька міська рада, про визнання права власності на спадщину. Просили ухвалити рішення, яким визнати за кожним з них в порядку спадкування за законом право власності на 1/6 ідеальну частину житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла їхня, відповідно, мати та дочка - ОСОБА_7, якій на праві спільної сумісної власності, як одному із подружжя, разом із відповідачем ОСОБА_2 належав житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1. Відповідач не надав їм свідоцтва про смерть ОСОБА_7, а виготовити повторне свідоцтво вони змогли лише в 2014 році, оскільки, спадкодавець померла за кордоном (в Іспанії). У зв»язку з цим офіційно до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини вони звернулись у 2014 році, однак нотаріусом їм було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину.

Оскаржуваним рішенням позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_6, Городоцька міська рада Львівської області про визнання права власності на спадщину, в порядку спадкування за законом задоволено.

Вирішено:

- визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/6 частину житлового будинку по АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2;

- визнати за ОСОБА_8 право власності на 1/6 частину житлового будинку по АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті доньки ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 25 січня 2016 року оскаржив представник відповідача ОСОБА_3

В апеляційній скарзі посилається на те, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим без належної оцінки доказів, з порушенням норм матеріального права. Вважає, що позивачі всупереч вимогам ст.57-60 ЦПК України не надали суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а суд першої інстанції, не з»ясувавши дійсних обставин справи, невірно застосував матеріальний закон і ухвалив незаконне рішення.

Просить рішення Городоцького районного суду Львівської області від 25 січня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог за недоведеністю.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції, оскільки вони зроблені на підставі правильного встановлення існуючих правовідносин між сторонами, а доводи апеляційної скарги правильності оскаржуваного рішення не спростовують. До такого висновку колегія суддів дійшла з врахуванням наступних обставин.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався.

Згідно із ст. ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до положень ст. ст. 11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. ст. 57, 64 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналу.

Згідно норм глави 84 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до положень ст. 1261 ЦК України у першу чергу спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя хто його пережив та батьки.

Приписами ст. 1221 ЦК України встановлено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

На підставі положень ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст. 1270 ЦК України він не заявив відмову від неї

Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ст.70 СК України частки в майні подружжя є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Судом встановлено, що відповідно до витягу з державного реєстру цивільного стану громадян про шлюб (а.с.-16), відповідач ОСОБА_2 та спадкодавець ОСОБА_7 перебували в зареєстрованому шлюбі з 30 жовтня 1971 року. За час сумісного проживання подружжям був зведений житловий будинок по АДРЕСА_1 на земельній ділянці, відведеній для цієї мети ОСОБА_2 колгоспом «Зоря». Вказані обставини визнані сторонами, що в силу вимог ст. 61 ч. 1 ЦПК України є підставою для звільнення даних фактів від перевірки іншими засобами доказування.

Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції, що фактичними співвласниками вказаного будинку є відповідач ОСОБА_2 та покійна ОСОБА_7 як подружжя - по 1/2 частці кожен.

Відповідно до довідок КП «Городоцьке РБТІ» від 03.09.2014 року та Самбірського БТІ від 24.07.2015 року право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 не зареєстроване (а.с 24 - 25). Однак, як вбачається з апеляційної скарги та доданої до неї копії свідоцтва про право власності від 06.07.1997 року, оригінал якого оглядався колегією суддів, житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1 на підставі рішення виконкому Городоцької міської ради народних депутатів від 17.07.1997 року №274 зареєстрований на праві власності за відповідачем ОСОБА_2 (а.с.184).

Із копії Витягу і акту про смерть вбачається, що ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Вербанія, що в Італії (а.с.13).

Згідно свідоцтв про народження, Витягу із Реєстру записів про народження та Витягу з державного реєстру цивільного стану громадян про шлюб спадкоємцями першої черги спадкування по закону після смерті ОСОБА_7 є її чоловік ОСОБА_2, мама ОСОБА_5, донька ОСОБА_4 та син ОСОБА_6 ( а.с.-14,15, 16, 19).

Із довідки Городоцької міської ради № 02.14/2188 від 09.09.2014 року (а.с.-43) вбачається, що ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, дійсно проживала та була зареєстрована до дня смерті в АДРЕСА_1. Разом з померлою на час її смерті були зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_9, ОСОБА_4

Із копії спадкової справи № 21/2014 вбачається, що така заведена за заявами позивачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 Інші спадкоємці в нотаріальну контору із заявами про прийняття спадщини не звертались. За заявами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 приватним нотаріусом Марців І.Я. винесено постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії - їм відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом (а.с.- 22,23, 44,45,62) у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів, а ОСОБА_5 також і у зв»язку з пропуском строку на подачу заяви до нотаріальної контори.

Встановлено, що оригінал правовстановлюючого документа знаходиться у відповідача, про що йдеться в апеляційної скарзі і що його представник не заперечив у суді апеляційної інстанції. Відповідач прийняв спадщину, оскільки постійно проживав із спадкодавцем. Заяв про відмову від спадщини, чи про її прийняття, а відтак і правовстановлюючого документу в нотаріальну контору не подавав. Реєструюючі органи з невідомих причин подали документи про відсутність державної реєстрації нерухомого майна. Тому висновок суду першої інстанції про те, що як у позивачів, так і у нотаріуса дійсно був відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно, а відтак їх порушено право підлягає захисту в судовому порядку, є вірним.

Окрім того, приватний нотаріус Городоцького районного нотаріального округу Львівської області Марців І.В. на запит Апеляційного суду Львівської області повідомила, що при зверненні ОСОБА_5 у 2009 році до нотаріуса після смерті дочки ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, нею не було заведено спадкову справу за її заявою, оскільки до 01.06.2009 року оформлення спадщини здійснювалось тільки державними нотаріусами, приватні нотаріуси отримали таке право лише з 01.06.2009 року і тільки на ту спадщину, яка відкрилась після 01.06.2009 року (а.с. 251).

З матеріалів справи також вбачається, що спадкодавець померла в Іспанії. Оригінал свідоцтва про її смерть знаходиться у відповідача. Останній в нотаріальну контору не звертався, а відтак не подавав туди і свідоцтво про смерть спадкодавця. Копії чи дублікату свідоцтва про смерть спадкодавця в компетентних органах позивач ОСОБА_5, яка є особою похилого віку (1929 року народження), самостійно отримати не могла. В силу неприязних стосунків з відповідачем таке не могла отримати і у останнього. Свідоцтво про смерть спадкодавця було отримано лише у 2014 році позивачем ОСОБА_4

Оцінюючи вище перелічені докази в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки позивач ОСОБА_5, як мати покійного спадкодавця, в силу вимог ст..1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги і звернулась до нотаріуса у передбачений законом строк, однак з незалежних від неї причин - відсутність правовстановлюючого документу, відсутність свідоцтва про смерть та відсутність повноважень у приватного нотаріуса на вчинення такої нотаріальної дії, спадкова справа заведена не була, тому її порушене право також підлягає захисту в судовому порядку.

Зважаючи на те, що позивач ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_2 постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, і протягом строку встановленого ст. 1270 ЦК України вони не заявили про відмову від неї, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що в силу вимог ст.1268 ЦК України їх слід вважати такими, що прийняли спадщину.

А відтак, суд вірно прийшов до висновку, що з врахуванням того, що частка спадкодавця в житловому будинку по АДРЕСА_1 становила 1/2 його частини, тобто така є спадковим майном, та визначив частки позивачів по 1/3 частини від спадкового майна, що складе по 1/6 частині від всього житлового будинку за кожним, та в цій частині визнав за ними право власності.

Вірними також є висновки суду першої інстанції і про те, що не заслуговує на увагу покликання представника відповідача, що ОСОБА_4 не проживає в спадковому будинку і не проживала в ньому на час смерті матері, а її реєстрація у вказаному будинку не свідчить про факт проживання із спадкодавцем, з огляду на наступне.

Так, згідно ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово; реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.

Згідно цього ж Закону, документами, до яких вносяться відомості про місце проживання та місце перебування особи, є паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист, довідка про звернення за захистом в Україні.

Відповідно до п. 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 3 березня 2004 року доказом постійного проживання разом із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом із спадкодавцем; копія рішення суду, яке набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, інші документи, які підтверджують факт постійного проживання разом із спадкодавцем.

Позивачка з 2007 року перебувала на роботі за кордоном (Іспанія). Між тим, кожного року поверталась до житлового будинку по АДРЕСА_1, який є єдиним її місцем проживання, у вказаному будинку знаходяться її особисті речі, починаючи з 2011 року стала проводити ремонт другого поверху будинку, зокрема, облаштувала окремий вихід, поставила вхідні двері, зробила ванну, санвузол, кухню, провела опалення та водопостачання, зверталась до Городоцької міської ради про телефонізацію будинку, уклала договір із Городоцьким ВКГ на водопостачання та водовідведення, нарівні із відповідачем оплачує комунальні витрати по будинку, що теж не оспорюється представником відповідача в суді (а.с.105-136).

Також судом першої інстанції вірно не взято до уваги доводи представника відповідача про те, що його довіритель особисто сплачує комунальні послуги, так, як згідно наявного в матеріалах справи попередження, ОСОБА_7 мав заборгованість, яку в послідуючому сплатила саме позивач ОСОБА_4 (а.с. 104, 136).

А відтак, висновки суду першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підлягають до задоволення є вірними.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_3 висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки такі є вірними та відповідають нормам як матеріального, так і процесуального права, ґрунтуються на повному та всебічному дослідженні поданих суду доказів. З такими погоджується і колегія суддів.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів.

Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних у справі доказів.

З висновками суду слід погодитись, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України. Підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування заочного рішення Городоцького районного суду Львівської області від 25 січня 2016 року відсутні.

Керуючись ст. ст. 209 ч.3, 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 25 січня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Кабаль І.І.

Монастирецький Д.І.