Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2331/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Дьомич Л. М.
УХВАЛА

Іменем України

07.12.2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Дьомич Л.М.

суддів: Гайсюка О.В.; Єгорової С.М.

за участю секретаря: Шевченко Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 26 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Верес», третя особа відділ Держгеокадастру у Онуфріївському районі Кіровоградської області про визнання договору оренди землі недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Верес» про визнання не чинним договір оренди землі, укладений між ОСОБА_2 та товариством з обмеженою відповідальністю «Верес» 09 вересня 2011 року та зареєстрований у відділі Держкомзему у Онуфріївському районі 01 грудня 2011 року за № 00244.

Протягом судового розгляду, уточнила вимоги і просила визнати недійсним договір оренди землі, укладений між ОСОБА_2 та товариством з обмеженою відповідальністю «Верес» 09 вересня 2011 року та зареєстрований у відділі Держкомзему у Онуфріївському районі 01 грудня 2011 року за № 00244 (а.с.100).

В обгрунтування вимог зазначила, що на підставі державного акту на право власності на землю серії Р1 № 310218 вона є власником земельної ділянки загальною площею 5,26 га, з кадастровим номером :02:000:0287, яка розташована на території Деріївської сільської ради Онуфріївського району Кіровоградської області, з цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

14 лютого 2011 року рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 14 квітня 2011 року розірвано договір оренди укладений між ОСОБА_2 та ПП «СТД АГРО».

У звязку з чим 09 вересня 2011 року між ОСОБА_2 та товариством з обмеженою відповідальністю «Верес» укладено договір оренди землі, який зареєстрований у відділі Держкомзему у Онуфріївському районі Кіровоградської області 01 грудня 2011 року за № 00244. Згідно умов якого вищевказана земельна ділянка передана в оренду відповідачу, за попередньою домовленістю на пять років.

Проте, отримавши примірник договору оренди позивач виявила, що відповідач самовільно змінив строк його дії на десять років.

Вказаний договір укладено з порушенням ст. 15 ЗУ «Про оренду землі» та вимог ч.1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України.

В договорі відсутні такі умов як: кадастровий номер, умови індексації орендної плати, порядок її внесення і перегляду, умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, які визначені законом як істотні умови договору оренди землі.

Звернувшись до товариства з повідомленням про припинення дії договору, отримала відмову, в якій йшлося, що відповідач начебто вніс на земельну ділянку добрива, здійснив певні сільгоспроботи.

Однак, відповідно до вимог п. 6.4. договору здійснені орендарем без згоди орендодавця витрати на поліпшення орендованої земельної ділянки, які не можливо відокремити без заподіяння шкоди цій ділянці, не підлягають відшкодуванню.

Ухвалою вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 28 вересня 2011 року скасовано рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 14 лютого 2011 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 14 квітня 2011 року, яким розірвано договір оренди земельної ділянки укладений між ОСОБА_2 та ПП «СТД АГРО».

Рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 26 вересня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позову. Зазначає, що суд першої інстанції приймаючи рішення не повно зясував обставини, що мають істотне значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права. А саме, судом не враховано, що умови договору були змінені в односторонньому порядку, відповідач в порушення усних домовленостей самовільно вніс в договір оренди земельного паю строк десять років, незважаючи на те, що сторони домовлялися лише на пять років, відповідачем та судом порушено інтерес позивача в отриманні достойної оплати за користування майном. Проігноровані докази, надані позивачем та покази представника третьої сторони, яка в судовому засіданні визнала факт державної реєстрації попереднього договору оренди землі та незаконність одночасного існування двох договорів оренди.

Суд не перевірив факт відсутності державної реєстрації попереднього договору оренди землі шляхом перевірки журналів реєстрації договорів земельних паїв та проігнорував факт фальсифікації договору оренди земельного паю, підтверджений показами свідків. Дія попереднього договору оренди відновлена рішеннями судових інстанцій і на сьогоднішній день цей договір являється діючим. Не враховано, що відсутність у договорі оренди земельного паю умов, передбачених ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» порушує право позивача на справедливу індексацію розміру орендної плати за землю та чіткого порядку її внесення і перегляду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_4, який представляє інтереси ОСОБА_2 та пояснення ОСОБА_5, який представляє інтереси ТОВ «Верес», дослідивши письмові докази по справі, перевіривши рішення суду у межах доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, щодо відсутності правових підстав для визнання спірного договору оренди землі недійсним, оскільки позивачем не доведено, що даний правочин, укладено без додержання вимог ч.3 ст. 203, ст. 215 ЦК України.

Вказаний висновок відповідає обставинам справи, яким суд дав належну правову оцінку.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 310218 є власником земельної ділянки площею 5,26 га, розташованої на території Деріївської сільської ради, цільове призначення якої ведення особистого селянського господарства (а.с.12).

01 квітня 2010 року між ОСОБА_2 та ПП «СТД АГРО» укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0287, площею 5,26 га, розташованої на території Деріївської сільської ради Онуфріївського району, строком на 10 років (82-87).

14 лютого 2011 року рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області, залишеного 14 квітня 2011 року без змін судом апеляційної інстанції розірвано договір оренди, укладений між приватним підприємством «СТД АГРО» та ОСОБА_2 (а.с.37-41).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 вересня 2011 року скасовано вищевказані рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 14 лютого 2011 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 14 квітня 2011 року та передано справу на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 42-44).

Ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 06 грудня 2011 року позовну заяву прокурора Онуфріївського району в інтересах ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та інших 145 власників земельних ділянок до ПП «СТД АГРО» про розірвання договорів оренди землі та проведення повного розрахунку за вказаними договорами залишено без розгляду (а.с. 46).

Згідно листа відділу Держгеокадастру в Онуфріївському районі від 05 вересня 2016 року відомості про скасування державної реєстрації договору оренди укладеного між ОСОБА_2 та ПП «СТД АГРО» в відділі відсутні, оскільки відсутній запис щодо проведення державної реєстрації вищевказаного договору (а.с. 99).

09 вересня 2011 року між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Верес» укладено договір оренди земельної ділянки, який зареєстрований у встановленому законом порядку 01 грудня 2011 року. Згідно умов якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку № 287, площею 5,26 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Деріївської сільської ради Онуфріївського району (а.с.5-12).

15 жовтня 2015 року ОСОБА_2 звернулася до ТОВ «Верес» з повідомленням про припинення дії договору оренди земельної ділянки № 287 укладеного 09 вересня 2011 року між нею та ТОВ «Верес».

28 жовтня 2015 року генеральним директором ТОВ «Верес» відмовлено у задоволені заяви та розяснено, що на даний час відсутні підстави для припинення дії договору, оскільки як орендар товариство договірні зобовязання виконує в повному обсязі, здійснює заходи з підвищення родючості ґрунтів, своєчасно та в повному обсязі виплачує орендну плату у передбаченому чинним законодавством України та умовами договору оренди землі розмірі (а.с. 27).

Згідно ч.2 ст.792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3 ст.203 ЦК України).

Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Частиною першою ст.203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства.

У п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Згідно ч.1 ст.14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Відповідно до частини четвертої статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. За змістом частини другої статті 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України "Про оренду землі".

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст.638 ЦК України). Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: обєкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану обєкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення обєкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Частиною другою зазначеної статті визначено, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, є підставою для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України та статті 3 Цивільного процесуального кодексу України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, а тому суд повинен встановити, чи дійсно порушує право орендодавця відсутність у договорі оренди передбаченої частиною першої статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотної умови, визначити істотність цієї умови, а також зясувати, у чому саме полягає порушення законних прав орендодавця.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 10 вересня 2014 року у справі №6-110 цс 14 та справі №6-119 цс 14, від 21 січня 2015 року у справі № 6-215 цс 14, від 04 лютого 2015 року у справі № 6-233 цс 14.

Саме по собі встановлення судом відсутності у договорі оренди земельної ділянки умов, передбачених статтею 15 Закону України «Про оренду землі», не являється достатньою підставою для застосування судом способів захисту цивільних прав або інтересів, а саме визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції (ч.1 ст.303 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд з дотриманням норм процесуального права дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не надано переконливих і беззаперечних доказів того, що оспорюваний договір

укладено без додержання вимог ч.3 ст. 203, ст. 215 ЦК України.

Форма спірного договору оренди земельної ділянки відповідає Типовому договорі оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 березня 2004 року № 220, договір пройшов державну реєстрацію, на момент його укладення позивач мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, її волевиявлення було вільним та відповідало її внутрішній волі, даний правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Тобто, відповідав вимогам законодавства, які діяли на час його укладення та реєстрації. Орендні відносини, що виникли з договору оренди землі, існують між сторонами 5 років, протягом яких відповідач виконує умови договору оренди.

Посилання позивача на те, що на момент укладення договору оренди з ТОВ «Верес» не було скасовано державну реєстрацію попереднього договору укладеного ОСОБА_2 з ПП «СТД АГРО» є безпідставними та такими, що не спростовують висновків суду. На момент укладення спірного договору оренди, укладений в 2010 році з ПП «СТД АГРО» правочин розірваний в судовому порядку. Крім того, згідно листів начальника відділу Держгеокадастру в Онуфріївському районі № 31-28-99.2-689/15-16 від 05 вересня 2016 року та № 741/0/1516 від 26 вересня 2016 року відомості про скасування державної реєстрації договору оренди укладеного ОСОБА_2 та ПП «СТД АГРО» в відділі відсутні, оскільки відсутній запис щодо проведення державної реєстрації даного договору (а.с.97,99).

Як підставу визнання недійсним вищевказаного правочину позивач послався також на відсутність в ньому передбачених ст.15 Закону України «Про оренду землі» істотних умов, а саме в договорі не зазначено кадастровий номер земельної ділянки, умови індексації орендної плати, порядок її внесення і перегляду, умови передачі в заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Проте, ОСОБА_2 не зазначено в чому саме полягає порушення її прав як орендаря і які зміни мали б бути внесені до тексту договору для забезпечення її прав.

Відсутність у договорі оренди передбачених частиною першої статті 15 Закону України «Про оренду землі» таких істотних умов, як кадастровий номер земельної ділянки, а також передача у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, законні права орендодавця не порушують.

Спір щодо ідентифікації земельної ділянки як обєкту оренди під час виконання договору між сторонами відсутній. Орендована земельна ділянка відповідачем в заставу не передавалася і не вносилася до статутного фонду. Згідно матеріалів справи до ТОВ «Верес» із заявою про необхідність внесення змін до спірного договору позивач не зверталась. Крім того, відповідно до ч.5 ст.93 Земельного Кодексу право оренди може передаватися у заставу, вноситися до статутного капіталу виключно власником земельної ділянки.

Невиконання орендодавцем умов договору щодо виплати орендної плати в розмірі, передбаченому договором, не є підставою для визнання даного правочину недійсним.

Доводи позивача щодо не зазначення в договорі умов індексації орендної плати, порядку її внесення і перегляду спростовуються текстом договору оренди, зокрема, пунктами 2.3, 4.1, 4.2,4.3, в яких зазначена проіндексована нормативна грошова оцінка земельної ділянки, визначено, що орендна плата вноситься орендарем щорічно у формі та розмірі грошової, натуральної та відробіткової за домовленістю сторін: у розмірі 4% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки або натуроплати у строк до 31 грудня кожного року. Орендна плата не може бути меншою, ніж встановлено чинним законодавством України. Розмір орендної плати переглядається за згодою сторін у разі зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції, погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами та в інших випадках, передбачених законодавством. Податки з доходів фізичних осіб за орендовану земельну ділянку сплачуються орендарем із загальної суми орендної плати орендодавця. У разі невнесення орендної плати в строк, визначений договором, справляється пеня за кожний день прострочення (а.с.5).

Посилання сторони на те, що позивач, маючи намір на укладення договору оренди на пять років, підписав пустий бланк договору, а відповідач всупереч його волі зазначив строк дії договору десять років також не підтверджено належним та беззаперечними доказами в розумінні ст.ст. 57, 59 ЦПК України. Посилання на порушення судом першої інстанції засад змагальності сторін спростовуються матеріалами справи, а саме журналами судових засідання.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав вважати, що рішення суду ухвалене з порушенням норм права, а відтак є незаконним.

Враховуючи вищевикладене позивачем в супереч вимог ст. 60 ЦПК України, не доведено обставин, які б свідчили про недійсність договору оренди землі та порушення її прав.

Судом на підставі встановлених в судовому засіданні фактів, здійснена належна оцінка зібраним доказам і правильно визначені правовідносини між сторонами,застосовані норми матеріального права, що регулюють правовідносини.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому, відповідно до ч. 1 ст.308 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст. 304, ст. 307, ст. 308, ст. 313, ст. 314, ст. 315, ст. 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 26 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: