Справа № 147/837/16-ц
Провадження № 2-о/147/39/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2016 року смт Тростянець

Суддя Тростянецького районного суду Вінницької області Костюк Г.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту розірвання шлюбу та повернення дівочого прізвища,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою до ОСОБА_2 про встановлення факту розірвання шлюбу та повернення дівочого прізвища.

Зазначена заява не відповідає вимогам, встановленим нормами ЦПК України, а тому є підстави для залишення її без руху, з метою усунення недоліків.

Відповідно до ч.3 ст. 235 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом. Згідно частини четвертої вказаної статті справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб, коло яких за змістом ст.3 ЦПК України визначається взаємовідносинами із заявником у зв'язку з обставинами, які підлягають встановленню і які можуть вплинути на їх права і обов'язки.

Натомість, як вбачається з матеріалів заяви, ОСОБА_1 звернулася до суду із вимогами в порядку окремого провадження, однак учасників цивільного процесу вказала в порядку позовного провадження, тобто позивача та відповідача.

Таким чином, зазначаючи осіб, які беруть участь у справі заявнику слід звернути увагу на вимоги ч. 2 ст. 26 та ч.4 ст. 235 ЦПК України щодо їх процесуального статусу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 258 ЦПК України у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення повинно бути зазначено крім факту, який заявник просить встановити, мету встановлення такого факту, причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, докази, що підтверджують факт.

Відповідно до п.4 ст.256 ЦПК суди можуть встановлювати факти реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу та усиновлення, якщо в органах реєстрації актів цивільного стану не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту цивільного стану.

В порушення вказаних норм, а також п. 5 ч. 2 ст. 119 ЦПК України заявником не у повному обсязі викладено обставини в обґрунтування своїх вимог. Зокрема, чи був розірваний її шлюб з чоловіком, якого вона зазначила як відповідача, в установленому Сімейним кодексом України порядку. Не зазначено мети, з якою встановлюється факт, а також доказів на підтвердження факту.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 належить уточнити зміст заявлених вимог шляхом подання заяви у новій редакції, визначитись із видом провадження у якому слід розглядати дану справу (позовне, окреме), колом осіб, які беруть участь у справі, та їх процесуальним статусом.

Крім того, відповідно до частини 5 ст. 119 ЦПК України до заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору за ставками визначеними Законом України «Про судовий збір».

Згідно ч.1 ст. 82 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не пізніше як до ухвалення судового рішення у справі.

Докази, що підтверджують складне матеріальне становище ОСОБА_1 останньою не надано.

Враховуючи викладене, суд вважає необхідним дану заяву залишити без руху та надати строк для усунення вказаних недоліків.

Керуючись ст. ст. 119, 121 ч.1, 256, 258 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту розірвання шлюбу та повернення дівочого прізвища залишити без руху, надавши строк для усунення недоліків тривалістю п'ять днів з дня отримання копії ухвали.

У випадку невиконання вказаних вимог суду, дана заява вважатиметься неподаною і буде повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя