ухвала
іменем україни
23 листопада 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого Луспеника Д.Д.,
суддів: Гулька Б.І., Закропивного О.В.,
Хопти С.Ф., Штелик С.П.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом військової частини НОМЕР_1 , квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомира до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомира на рішення апеляційного суду Житомирської області від 21 березня 2016 року,
в с т а н о в и л а :
У жовтні 2012 року військова частина НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_1 ) квартирно-експлуатаційний відділ м. Житомира (далі КЕВ м. Житомира) звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , обґрунтовуючи вимоги тим, що з червня 2006 року ОСОБА_1 разом із сім`єю проживає у кімнаті АДРЕСА_1 . Зазначена будівля є нежитловим приміщенням адміністративною будівлею профілакторієм, призначеним для відпочинку льотного складу перелітаючих екіпажів, знаходиться на балансі КЕВ м. Житомира та в експлуатації в/ч НОМЕР_1 . Позивачі зазначили, що проживаючи у вказаній кімнаті, відповідачі користуються послугами з опалення та електропостачання, проте за вказані послуги не сплачують, у зв`язку із чим з червня 2006 року по 01 жовтня 2012 року утворилася заборгованість у розмірі 10 414 грн 67 коп. Посилаючись на викладене, та, з урахуванням уточнення позовних вимог, позивачі просили стягнути з ОСОБА_1 на користь в/ч НОМЕР_1 заборгованість у розмірі 15 167 грн 30 коп.
Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 29 листопада 2013 року, з урахуванням ухвали Житомирського районного суду Житомирської області від 25 листопада 2015 року про виправлення описки, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь в/ч НОМЕР_1 заборгованість за спожиті послуги з опалення та електропостачання у розмірі 15 167 грн 30 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 21 березня 2016 року рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 29 листопада 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.
У касаційній скарзі КЕВ м. Житомира просить скасувати рішення суду апеляційної інстанцій й залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.
У зв`язку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.
Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.
Задовольняючи позов та стягуючи заборгованість за послуги з опалення те електропостачання, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачам було надано у користування кімнату у будівлі профілакторію, тому відповідно положень ст. ст. 67, 68 ЖК Української РСР вони як наймачі житла зобов`язані сплачувати за комунальні послуги.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, оскільки на час існування спірних правовідносин приміщення, яким користувалися відповідачі, не було житловим, а позивачі пов`язували свої вимоги щодо стягнення заборгованості з нормами саме житлового законодавства.
Проте повністю погодитися з таким висновком суду апеляційної інстанції не можна з огляду на таке.
Судами встановлено, що з червня 2006 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 користуються кімнатою АДРЕСА_1 .
Зазначена будівля є адміністративною будівлею профілакторієм, призначеним для відпочинку льотного складу перелітаючих екіпажів та знаходиться на балансі КЕВ м. Житомира та на експлуатації в/ч НОМЕР_2 5.
Проживаючи у вказаній кімнаті, відповідачі користувалися послугами з опалення та електропостачання, проте за вказані послуги не сплачували, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 15 167 грн 30 коп. (а. с. 101, 102).
У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій ст. 215 ЦПК України, і обов`язково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини.
Відповідно до п. п. 11, 12 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).
У цій частині рішення має міститися обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).
Відповідно до п. 6.2 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 17 травня 2013 року № 322, оплата комунальних послуг та енергоносіїв, спожитих військовослужбовцями, які розміщені в казармах і переобладнаних будівлях, здійснюється військовою частиною за рахунок кошторису Міністерства оборони України.

Частиною 3 вищевказаного пункту визначено, що військовослужбовці офіцерського складу та особи, звільнені з військової служби в запас або відставку, які залишились перебувати на квартирному обліку у гарнізонах Збройних Сил України і проживають у казармах та переобладнаних будівлях, компенсують військовій частині вартість отриманих ними комунальних послуг і енергоносіїв за тарифами для населення.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Таким чином, згідно із зазначеними вище нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції на порушення вимог ст. ст. 212214, 303, 316 ЦПК України не визначився із характером спірних правовідносин, що виникли між сторонами й відповідно які правові норми підлягають застосуванню до цих правовідносин, фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, належним чином не встановив. Поза увагою апеляційного суду залишилося те, що відповідач проживає у спірному приміщенні, й відповідно отримує та користується житлово-комунальними послугами, а відтак зобов`язаний сплачувати за них.
За загальними вимогами процесуального права, закріпленими у ст. ст. 5760, 131132, 137, 177, 179, 185, 194, 212215 ЦПК України, визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявність доказів, що їх підтверджують).
Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.
Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК Українипідставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення судом норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом повністю не встановлені, судове рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені порушення норм процесуального права призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ч. 3 ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:
Касаційну скаргу квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомира задовольнити частково.
Рішення апеляційного суду Житомирської області від 21 березня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Головуючий Д.Д. Луспеник
Судді: Б.І. Гулько
О.В. Закропивний
С.Ф. Хопта
С.П. Штелик