пр. № 2/759/52/16
ун. № 759/6111/14-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2016 року Святошинський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Чалої А.П.,

при секретарі - Котляр Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

3-ті особи: ОСОБА_4,

ОСОБА_5,

ОСОБА_6,

ОСОБА_7,

ОСОБА_8

про встановлення порядку користування земельною ділянкою, усунення

перешкод в користуванні земельною ділянкою та приміщенням, -

В с т а н о в и в :

09.04.2014р. ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та просив встановити порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 в частині 37/200 частин, що становить 367,5 кв.м. та усунути йому перешкод в користуванні вказаною земельною ділянкою і приміщенням: частиною кухні площею 7,4 кв.м.

В судовому засіданні представник відповідачів і третіх осіб заявила клопотання про закриття провадження по справі в частині позовних вимог про встановлення порядку користування земельною ділянкою і усунення перешкод в користуванні приміщенням у вигляді кухні на підставі пункту 2) частини 1 ст.205 ЦПК України, скільки є такі, що набрали законної сили рішення суду, постановлені з приводу спору між тими ж сторонами, про той самий предмет і тих самих підстав, про що надала суду копії цих судових рішень.

Позивач і його представник проти клопотання заперечували з тих підстав, що, на їх думку, судові рішення зі спірного питання постановлені давно, строк пред*явлення їх до виконання сплив, а розмір спірної земельної ділянки збільшився, у зв*язку із чим позивач бажає збільшити пропорційно і свою частку.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно пункту 2) частини 1 ст.205 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв*язку із відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

В спірному випадку позовні вимоги ОСОБА_1 полягають у встановленні порядку користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1, у зв*язку із тим, що він є власником 37/200 частин житлового будинку за вказаною адресою, які придбав у ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу від 28.05.1990р., а також в усуненні йому перешкод в користуванні земельною ділянкою і приміщенням у вигляді кухні площею 7,4 кв.м.

Як вбачається з рішення Ленінградського районного суду м.Києва від 26.06.1992р., ОСОБА_1 вже звертався із позовом до ОСОБА_10., ОСОБА_2, ОСОБА_11., ОСОБА_3, ОСОБА_9, в подальшому просив вважати відповідачами лише ОСОБА_3 і ОСОБА_9, із позовними вимогами про встановлення порядку користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1, у зв*язку із тим, що він є власником 37/200 частин житлового будинку за вказаною адресою, які придбав у ОСОБА_9 на підстав договору купівлі-продажу від 28.05.1990р., однак не знає, якою земельною ділянкою йому користуватися, а також ОСОБА_1 доповнив свої вимоги і просив в усуненні йому перешкоди в користуванні кухнею, шляхом переміщення перегородки та приведення площі приміщення кухні у відповідність до рішення Ленінградського районного суду м.Києва від 18.12.1984р., за результатами розгляду якого 26.06.1992р. було постановлено рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено, виділено йому земельну ділянку, прилеглу до його приміщеньв житловому будинку площею 131,5 кв.м. згідно схематичного плану до висновку технічної експертизи; вхід зі своєї ділянки ОСОБА_1 здійснювати по АДРЕСА_2, а ОСОБА_3 - по АДРЕСА_1. Зобов*язатиОСОБА_3 і ОСОБА_9 за власний рахунок усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні кухнею, шляхом приведення її у відповідність до рішення Ленінградського районного суду м.Києва від 10.12.1984р. до 01.01.1993р. (а.с. 13-15 - копія рішення суду).

10.04.2000р. за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та зобов*язанні видати домову книгу, було постановлено рішення Ленінградським районним судом м.Києва про зобов*язанняОСОБА_3 за власний рахунок перенести свій паркан на лінію розмежування земельних ділянок згідно рішення Ленінградського районного суду м.Києва від 26.06.1992р., схематичного плану технічної експертизи БТІ від 25.06.1992р. і технічного паспорту на житловий будинок від 21.01.1999р.; зобов*язаноОСОБА_3 за власний рахунок усунути перешкоди в користуванні кухнею, належною ОСОБА_1 згідно рішення суду від 26.06.1992р., зокрема: довести площу кухні ОСОБА_1 до 7,4 кв.м., визначеної на поверховому плані під номером 5-1, тобто передвинути стіну розділу приміщень, позначених під номерами 5-1 і 4-2 на 0,2 м в сторону приміщення, позначеного під літерою 4-2, належному ОСОБА_3 (а.с. 18-20 - копія рішення суду).

Із наведених судових рішень вбачається, що правовою підставою позовних вимог ОСОБА_1 зазначав договір купівлі-продажу від 28.05.1990р. у ОСОБА_9 37/200 частин будинку по АДРЕСА_1, згідно якого до ОСОБА_1 перейшло право власності ОСОБА_9 на 37/200 частин житлового будинку за вказаною адресою і право користування відповідною частиною земельної ділянки, необхідної для обслуговування цієї частини будинку, яка судовим рішенням, що набрало законної сили, визначена в розмірі 131,5 кв.м.

У квітні 2011р. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про збільшення долі у праві власності на частину будинку та розподіл земельної ділянки в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою, яка розташована по АДРЕСА_1, в даному спорі 15.09.2011р. постановлено рішення про відмову в задоволенні позову з тих підстав, що позивачем придбано майно, яке було виділене раніше в натурі попереднім власникам цього майна на підставі рішення Ленінградського районного суду м.Києва від 18.12.1984р. за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_12 про визнання права власності на частину будинку, його поділ і визначення порядку користування земельною ділянкою. Рішенням Ленінградського районного суду м.Києва від 26.06.1992р. було вирішено спір щодо порядку користування спірним будинком, що виник через те, що ОСОБА_1 фактично користувався меншою площею, між мав право з урахуванням рішення Ленінградського районного суду м.Києва 18.12.1984р., а також вирішено питання порядку користування співвласниками прилеглою до будинку земельною ділянкою та виділено ОСОБА_1 в користування земельну ділянку площею 131,5 кв.м. згідно із його часткою та схематичним планом до висновку технічної експертизи. Таким чином, суд вважав, що спір щодо частки майна, яким ОСОБА_1 належить користуватися в натурі, вже вирішений судом в 1992р. Також, суд не прийняв до уваги посилання позивача на необхідність збільшення в натурі його частки земельної ділянки у зв*язку із фактичним збільшенням розміру земельної ділянки, оскільки в матеріалах справи були відсутні докази наявності правових підстав для збільшення даного майна (а.с. 187-188 - копія рішення суду).

01.03.2012р. Апеляційний суд м.Києва в даній справі постановив нове рішення, яким виключив із мотивувальної частини рішення Святошинського районного суду м.Києва від 15.09.2011р. посилання на ст.257 ЦК України, а в решті судове рішення залишив без змін, при цьому суд апеляційної інстанції погодився із судом першої інстанції щодо мотивів відмови в позові (а.с. 189-191 - копія рішення суду).

В частині 3 ст.61 ЦПК України зазначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Аналізуючи зміст вказаних вище судових рішень вбачається висновок про те, що судами першої і апеляційної інстанції вже дана оцінка тій обставині, що питання стосовно порядку користування земельною ділянкою і житловим будинком по АДРЕСА_1, 1 в м.Києвіщодо користування кухнею, належною позивачу, в розмірі 7,4 кв.м., вже вирішено в судовому порядку, судові рішення набрали законної сили та є чинними.

При цьому, не виконання судового рішення в своїй суті не може бути правовою підставою для не застосування пункту 2) частини 1 ст.205 ЦПК України.

Підсумовуючи наведене, суд вважає, що судовими рішеннями, які набрали законної сили і наявні в матеріалах справи, вже вирішено спір щодо частини земельної ділянки по АДРЕСА_1, якою позивач має право користуватися в натурі та виділено її на місцевості, а також вирішено питання стосовно усунення позивачу перешкод в користуванні кухнею, шляхом приведення її до розміру 7,4 кв.м. у відповідності дорішення Ленінградського районного суду м.Києва від 10.12.1984р., тобто позовні вимоги в даному спорі в цій їх частині заявлені з тих самих підстав, між тими самими сторонами (їх правонаступниками) і про той самий предмет, а тому провадження у справі в цій частині підлягає закриттю, а клопотання задоволенню.

Керуючись ст.ст. 205 ч.1 п.2), 206, 209, 210 ЦПК України, суд, -

У х в а л и в :

Клопотання задовольнити.

Провадження по справі за позовом ОСОБА_1доОСОБА_2, ОСОБА_3,3-ті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8провстановлення порядку користування земельною ділянкою, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та приміщенням -закрити в частині позовних вимог провстановлення порядку користування земельною ділянкою і усунення перешкод в користуванні приміщенням у вигляді кухні.

Ухвалу може бути оск аржено до Апеляційного суду м.Києва через районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом п*яти днів з дня проголошення ухвали, а особами, без участі яких постановлено ухвалу - протягом п*яти днів з дня отримання її копії.

Суддя: