Номер провадження: 22-ц/785/4663/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Фальчук В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2016 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - Фальчука В.П.,

суддів Кравця Ю.І., Таварткіладзе О.М.,

секретаря Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні Апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргуГоловного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області на рішення Красноокнянського районного суду Одеської області від 12 квітня 2016 року, в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, -

встановила;

09.03.2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 96189 грн. 64 коп. посилаючись на те, що 14.08.2012 року його було звільнено з посади командира відділення 3-го караулу Красноокнянського районного відділу ППЧ-15 Головного територіального управління Міністерства з надзвичайних ситуацій України в Одеській області, але грошові суми, які необхідно було виплатити під час звільнення, виплачені не були.

Представник Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області позовні вимоги ОСОБА_2 не визнав у повному обсязі вказуючи, що:

- виплата грошових коштів за період тимчасової непрацездатності (хвороби) не є заробітною платою позивача, оскільки нараховується йому відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування», а тому не може виплачуватися безпосередньо при звільненні з роботи;

- рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 28.01.2014 року позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог до Головного територіального управління Міністерства з надзвичайних ситуацій України в Одеській області про поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу;

- несвоєчасною виплатою грошових коштів за період тимчасової непрацездатності трудові права позивача порушені не були, оскільки оплата періоду непрацездатності працівника не є заробітною платою, та не входить до заробітної плати;

- виплата грошових коштів за період тимчасової непрацездатності не була проведена позивачу при звільненні його з роботи не з вини відповідача, який був замінений на стадії виконавчого провадження;

- позивачем пропущений строк позовної давності за зверненням до суду із цими позовними вимогами.

Рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 12.04.2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково. Стягнуто з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області (яке є правонаступником Головного територіального управління Міністерства з надзвичайних ситуацій України в Одеській області) на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 95960 грн. 98 коп. і судовий збір у розмірі 959 грн. 61 коп. на користь Держави.

В апеляційній скарзі Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області просить рішення суду скасувати у звязку з порушенням судом норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

За правилами ч.1ст.303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст рішення, що оскаржене, доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні проводитися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, за наступних підстав;

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 та стягуючи з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період часу з 14.08.2012 року по 26.01.2016 року у розмірі 95960 грн. 98 коп., суд першої інстанції виходив із того, що відповідач несвоєчасно виплатив позивачу належні грошові виплати при звільненні з роботи, а саме: грошові кошти за період тимчасової непрацездатності позивача.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають обставинам справи, та нормам матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 47 КЗпП України роботодавець зобовязаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу.

Приписами ст.117 КЗпП України передбачено, що в разу несплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки вирішує орган, який виносить рішення по суті спору.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 працював на посаді командира відділення №15 ППЧ Красноокнянського району Головного територіального управління МНС України в Одеській області за трудовим договором, та 09.08.2012 року був звільнений з роботи у звязку із скороченням штату працівників.

В період часу з 16.07.2012 року по 08.08.2012 року позивач був непрацездатним у звязку з хворобою. Відповідачу було відомо про хворобу позивача, але при звільненні з роботи йому не були виплачені грошові кошти за період тимчасової непрацездатності. У звязку з відмовою виплатити вказані грошові кошти ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про примусове стягнення цих коштів.

Рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 27.11.2013 року в цивільній справі №1517/1122/2012 позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за період тимчасової непрацездатності задоволені у повному обсязі. Суд зобовязав Головне територіальне управління МНС в Одеській області оплатити ОСОБА_2 період часу його тимчасової непрацездатності з 16.07.2012 року по 08.08.2012 року (у звязку з хворобою). Рішення набрало чинності 26.02.2014 року, і було виконане відповідачем 26.01.2016 року.

Отже, на час звільнення позивача з роботи, йому не були виплачені належні грошові суми, а саме оплата тимчасової непрацездатності за період часу з 16.07.2012 року по 08.08.2012 року.

Оскільки відповідач виплатив належну при звільненні позивачу грошову суму за період тимчасової непрацездатності лише 26.01.2016 року, затримка розрахунку при звільнення ОСОБА_4 становить період часу з 14.08.2012 року по 26.01.2016 року (або 1259 днів).

Згідно довідки відповідача, середньогодинна заробітна плата позивача у червні і липні місяці 2012 року (перед звільненням з роботи) становила 14 грн. 29 коп., а середній заробіток склав 76 грн. 22 коп. З урахуванням цих даних суд першої інстанції встановив середній заробіток, який підлягає сплаті позивачу за весь час затримки розрахунку при звільненні і становить 95960 грн. 98 коп. (76 грн. 22 коп. х 1259 днів).

Отже, задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що заявлені ним вимоги ґрунтуються на законі і доведені у встановленому законом порядку. Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області в порушення ст.16 КЗпП України не виплатило позивачу при звільненні з роботи грошові кошти за період тимчасової непрацездатності, тому суд першої інстанції правомірно стягнув з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки висновків суду першої інстанції вони не спростовують, та не містять правових підстав, передбачених ст.309 ЦПК України для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що виплата працівнику всіх сум, що належали йому від підприємства, установи, організації при його звільненні з роботи, проводиться в день звільнення. Оскільки ОСОБА_2 працював в Красноокнянському районному відділу ППЧ-15 Головного територіального управління Міністерства з надзвичайних ситуацій України в Одеській області, останньому було відомо про непрацездатність позивача. Але при звільненні з роботи відповідач не нарахував позивачу та не виплатив грошові кошти за період тимчасової непрацездатності, і тому повинен сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Колегія суддів визнає, що виплата коштів за період тимчасової непрацездатності не є заробітною платою, але підлягає виплаті у день звільнення працівника з роботи, що зазначено в ст.116 КЗпП України.

Не приймає до уваги колегія суддів і доводи апелянта про пропуск позивачем строків позовної давності, оскільки відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 року за №4-рп/2012 (у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозвязку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу (справа №1-5/2012), для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач виплатив позивачу грошові кошти за період тимчасової непрацездатності 26.01.2016 року, а з позовними вимогами ОСОБА_2 звернувся до суду 09.03.2016 року, тобто в межах тримісячного строку, передбаченого ст.233 КЗпП України. Отже позивачем не пропущений строк позовної давності.

Не приймаються до уваги і посилання апелянта на рішення Красноокнянського районного суду Одеської області від 28.01.2014 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Головного територіального управління Міністерства з надзвичайних ситуацій України в Одеській області про поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, оскільки у цій справі не розглядалися позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з роботи.

Відповідач у справі є правонаступником Красноокнянського районного відділу ППЧ-15 Головного територіального управління Міністерства з надзвичайних ситуацій України в Одеській області, а тому зобовязаний відповідати за дії свого попередника, який порушив норми трудового законодавства під час звільнення позивача з роботи, та не виплатив йому при звільненні з роботи грошові кошти за період тимчасової непрацездатності.

Інші доводи апеляційної скарги не мають правового значення для вирішення спору між сторонами у справі.

Керуючись ст.304, п.1ч.1ст.307, ст.308 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Одеської області, -

ухвалила;

Апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області - відхилити.

Рішення Красноокнянського районного суду Одеської області від 12 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів, з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.П.Фальчук

ОСОБА_6

ОСОБА_7