Справа № 367/3252/15-ц Головуючий у І інстанції Мікулін А. В.
Провадження № 22-ц/780/2033/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 46 28.07.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

28 липня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Кулішенка Ю.М., Фінагєєва В.О.

при секретарі: Волинець Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 селищної ради Київської області на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 09 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 заступника прокурора Київської області в інтересах держави, уповноваженим органом якої є Кабінет Міністрів України до Гостомелської селищної ради Київської області, ОСОБА_4, треті особи: Комунальне підприємство "Святошинське лісопаркове господарство", ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсним рішення ради, державного акту на право власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року позивач ОСОБА_3 заступник прокурора Київської області в інтересах держави, уповноваженим органом якої є Кабінет Міністрів України звернувся до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи його тим, що за результатами вивчення законності розпорядження землями лісогосподарського призначення прокуратурою області виявлено порушення вимог законодавства при відведенні ОСОБА_2 селищною радою земельних ділянок у приватну власність громадянам для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд. Зокрема, рішенням ОСОБА_2 селищної ради від 11.03.10 року № 1298-50-V «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» затверджено проект землеустрою та передано безкоштовно у приватну власність ОСОБА_5 земельну ділянку загальною площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в селищі Гостомель, вул. Київська, 75.Відповідно до вищезазначеного рішення на імя ОСОБА_5 видано державний акт серії ЯЛ № 217584 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:101:0043, площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, зареєстрований відділом Держкомзему у м. Ірпінь за № 77. В подальшому на підставі договору купівлі-продажу від 11.06.10 ОСОБА_5 відчужив зазначену земельну ділянку на користь ОСОБА_6,а остання в свою чергу, на підставі договору купівлі-продажу від 30.08.10 року на користь ОСОБА_4 Вартість земельної ділянки становить 36 671,20 грн.. Перевіркою установлено, що вищезазначена земельна ділянка державної власності знаходиться за межами населеного пункту селища Гостомель, що стало відомо, відповідно до наданої інформації з управління Держземагенства у м. Ірпені згідно з планово-картографічними матеріалами. Зазначає, що відповідно до проекту землеустрою, який затверджено зазначеним вище рішенням, відведенням земельної ділянки передбачене за рахунок земель запасу, однак у період з 01.01.09 року по 01.01.11 року за формою 6-зем площа земель запасу не змінювалась. На момент відведення спірна земельна ділянка згідно з інформацією КП «Святошинське лісопаркове господарство» та ВО «Укрдержліспроект» перебувала у постійному користуванні лісгоспу та відповідно до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування знаходилась у кварталі №12 Київського лісництва. За інформацією з Українського державного проектного лісовпорядного виробничого обєднання «Укрдержліспроект» від 08.10.14 року, спірна територія була лісами ще з радянських часів. Так, на підставі Постанови ЦК КПУ і Ради Міністрів УРСР від 20.06.56 року № 673 та рішення виконкому Київської міської ради від 07.08.56 року № 1186 створено Святошинське лісопаркове господарство, яке ввійшло до складу управління земельної зони м. Києва. Загальна площа Святошинського лісопаркового господарства на момент створення становила 14 167 га, вказані землі передано без вилучення із Держлісфонду України. Роспорядженням Київської міської державної адміністрації № 2715 від 17.12.01 року на виконання рішення Київської міської ради від 02.10.01 року № 59/1493, Київське державне комунальне обєднання зеленого будівництва «Київзеленбуд» перейменовано на Київське комунальне обєднання зеленого будівництва та експлуатації «Київзеленбуд», а державне комунальне підприємство Святошинське лісопаркове господарство на комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство». Лісовпорядні роботи проводилися в 1945-1946, 1952-1959, 1969, 1979, 1989, 1999, 2009 роках. Перевіркою також, установлено, що погодження на вилучення з постійного користування вказаної спірної ділянки КП «Святошинське лісопаркове господарство» не надавало, уповноважений орган державної влади відповідного рішення не приймав. На думку позивача, земельну ділянку у приватну власність ОСОБА_5 передано з порушенням порядку зміни цільового призначення земель. Крім того, зазначена земельна ділянка державної власності лісогосподарського призначення, що знаходилась за межами населеного пункту с.м.т. Гостомель, без вилучення у постійного користувача передано у приватну власність ОСОБА_5 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, у звязку з чим рішення селищної ради від 11.03.10 року № 1298-50-V є незаконним та має бути визнано недійсним. Так, прийнятим рішенням ОСОБА_2 селищної ради Київської області від 11.03.10 року № 1298-50-V порушено право власності держави на земельну ділянку лісогосподарського призначення, за відсутності відповідних повноважень передано у приватну власність ОСОБА_5. Оскільки право власності до ОСОБА_5 перейшло на підставі рішення, яке є протиправним, то виданий на його підставі державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 217584 підлягає визнанню недійсним. У звязку з цим просить визнати недійсним рішення ОСОБА_2 селищної ради Київської області від 11.03.2010 року №1298-50-V «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки», яким передано у власність ОСОБА_5 земельну ділянку пл. 0,1000 га, визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №217584, виданий ОСОБА_5 на земельну ділянку із кадастровим номером :01:101:0043 пл. 0,1000 га з відміткою про перехід права власності до ОСОБА_4, витребувати із володіння ОСОБА_4 на користь держави в особі Кабінету міністрів України земельну ділянку з кадастровим номером :01:101:0043 пл. 0,1000 га вартістю 36671,20 грн.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 09 лютого 2016 року позов задоволено, визнано недійсним рішення ОСОБА_2 селищної ради Київської області від 11.03.2010 р. №1298-50-V «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки», яким передано у власність ОСОБА_5 земельну ділянку пл. 0,1000 га., визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №217584, виданий ОСОБА_5 на земельну ділянку із кадастровим номером :01:101:0043 пл. 0,1000 га. з відміткою про перехід права власності до ОСОБА_4, витребувано із володіння ОСОБА_4 на користь держави в особі Кабінету міністрів України земельну ділянку з кадастровим номером :01:101:0043 пл. 0,1000 га вартістю 36671,20 грн. та стягнуто із ОСОБА_2 селищної ради Київської області та ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн..

У апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 селищна рада просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким у задоволені позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість, незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що прокурор пропустив строк для звернення до суду та звернувся в інтересах не належного позивача. Вважає, що відсутні межі національного природного парку «Голосіївський» та підстави про розпорядження землями державної власності. Крім того зазначила, що відсутні підстави витребування з володіння ОСОБА_4 земельної ділянки на користь держави в особі Кабінету Міністрів України.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання недійсним рішення, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що, ОСОБА_2 селищна рада Київської області при винесенні зазначеного вище рішення вийшла за межі своїх повноважень чим порушила законні інтереси держави, а тому враховуючи приписи статей 20, 56, 84 ЗК України, спірна земельна ділянка була передана у приватну власність ОСОБА_5 із порушенням порядку зміни цільового призначення земель, та за відсутності у проекті землеустрою, затвердженому спірним рішенням ОСОБА_2 селищної ради, погодження органу лісового господарства, а тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання недійсним рішення ОСОБА_2 селищної ради Київської області від 11.03.2010 р. №1298-50-V «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки», яким передано у власність ОСОБА_5 земельну ділянку пл. 0,1000 га із кадастровим номером :01:101:0043, що знаходиться за адресою: Київська область, смт. Гостомель, вул. Київська, 75.

Вирішуючи спір в частині визнання недійсним державного акту, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, оскільки право власності на земельну ділянку із кадастровим номером :01:101:0043 пл. 0,1000 га., що знаходиться за адресою: Київська область, смт. Гостомель, вул. Київська, 75, перейшло на підставі рішення, яке судом визнано недійсним, тому наявні також правові підстави для визнання державного акту на право власності на земельну ділянку ЯЛ №217584, виданий ОСОБА_5, недійсним.

Вирішуючи спір в частині витребування земельної ділянки, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що оскільки спірна земельна ділянка вибула із власності держави з порушенням вимог чинного законодавства поза волею уповноваженого органу, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для витребування із володіння ОСОБА_4 на користь держави в особі Кабінету міністрів України земельної ділянки з кадастровим номером :01:101:0043 пл. 0,1000 га вартістю 36 671,20 грн., що знаходиться за адресою: Київська область, смт. Гостомель, вул. Київська, 75.

Однак, такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що рішенням ОСОБА_2 селищної ради Київської області від 11.03.2010 р. №1298-50-V «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки», було передано у власність ОСОБА_5 земельну ділянку пл. 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в сел. Гостомель, вул. Київська, 75 (т. 1а.с.10).

Встановлено, що на підставі зазначеного рішення ОСОБА_5 був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №217584 із кадастровим номером :01:101:0043 пл. 0,1000 га., яка знаходиться за адресою: Київська область, смт. Гостомель, вул. Київська, 75 (т. 1 а.с.8).

Встановлено, що в подальшому, на підставі договору купівлі-продажу від 11.06.2010 р., ОСОБА_5 відчужив зазначену земельну ділянку на користь ОСОБА_6, яка в свою чергу, на підставі договору купівлі-продажу від 30.08.2010 р., відчужила дану земельну ділянку на користь ОСОБА_4 (а.с.11-14).

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.п. а), б) ч. 1 ст. 12 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядженнями землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. ст. 20, 21 ЗК України, які діяли на час виникнення правовідносин, віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Відповідно до з п. ґ) ч. 3 ст. 84 ЗК України до земель державної власності, які не можуть передаватись у комунальну власність, належать землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 статті 116 ЗК України, яка діяла на час виникнення правовідносин, передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до п. 12 Перехідних положень ЗК України, який діяв на час виникнення правовідносин, до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Відповідно до ст. 155 Земельного Кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції вважав доведеним, що спірна земельна ділянка розташована на землях, що перебувають у постійному користуванні Комунального підприємства «Святошинське лісопаркове господарство».

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 селищна рада зазначає, що першим заступником прокурора Київської області при зверненні до суду було пропущено строк позовної давності.

Так, обґрунтовуючи позовні вимоги, перший заступник прокурора Київської області зазначає про те, що про порушення права держави на спірну земельну ділянку прокуратура дізналася лише після проведення перевірки додержання вимог земельного законодавства, проведеної на підставі постанови про проведення перевірки в порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів від 16 травня 2014 року № 51.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком предявлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими субєктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку предявлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі предявлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Статтею 361 Закону України «Про прокуратуру» та ч. 2 ст. 45 ЦПК України передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (абз. 2 ч. 2 ст. 45 ЦПК України).

Процесуальні права прокурора як особи, якій надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, визначені у ст. 46 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 ЦПК України органи та інші особи, які відповідно до ст. 45 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах, мають процесуальні права й обов'язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду.

Прокурор, який бере участь у справі, має обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Таким чином, на позови прокурора, які пред`являються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади чи органу місцевого самоврядування поширюється положення ст.257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі ч. 1 ст. 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як субєкт владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного ОСОБА_1 України від 16 вересня 2015 року (справа №6-68цс15).

У даній справі першим заступником прокурора Київської області предявлено позов в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України.

Кабінет Міністрів України (Уряд України) є вищим органом у системі органів виконавчої влади, здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації, спрямовує, координує та контролює діяльність цих органів (ч.ч.1, 2 ст. 1 Закону України «Про Кабінет Міністрів України»).

Відповідно до ст. 13 ЗК України до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом, реалізація державної політики у галузі використання та охорони земель, викуп земельних ділянок для суспільних потреб у порядку, визначеному законом, координація проведення земельної реформи розроблення і забезпечення виконання, загальнодержавних програм використання та охорони земель; організація ведення державного земельного кадастру, державного контролю за використанням і охороною земель та здійснення землеустрою, встановлення порядку проведення моніторингу земель, вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Держава здійснює повноваження власника землі через спеціально створені уповноважені органи в галузі земельних відносин.

З матеріалів справи вбачається, що відведення спірної земельної ділянки відбулося на підставі рішення органу місцевого самоврядування - ОСОБА_2 селищної ради Київської області. При цьому підготовка цього рішення, виготовлення відповідного проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, його затвердження, реєстрація права власності на спірну земельну ділянку відбувалось за участю державних органів, які мали повноваження контролю та виявлення порушень при прийняті рішення органом місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» основними завданнями державного контролю за використанням та охороною земель є забезпечення додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами земельного законодавства України, запобігання порушенням законодавства України у сфері використання та охорони земель, своєчасне виявлення таких порушень і вжиття відповідних заходів щодо їх усунення.

Згідно ст. 9 цього Закону державний контроль за використанням та охороною земель у системі центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів здійснює Державна інспекція з контролю за використанням та охороною земель і її територіальні органи.

Державна інспекція з контролю за використанням та охороною земель відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2002 року №1958 була утворена в складі Державного комітету по земельних ресурсах та є органом виконавчої влади.

Таким чином, державі в особі Кабінету Міністрів України та утвореним ним органам, які мали повноваження щодо розпорядження землями державної власності та контролю за додержанням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами земельного законодавства України, було і могло бути відомо про порушення права власності держави на землю з часу вчинення цього порушення.

Разом із тим, ці уповноважені державою органи не вчинили покладених на них законом обовязків щодо усунення вказаних порушень протягом позовної давності, а тому право держави, як власника землі не підлягає судовому захисту.

Тобто, Кабінет Міністрів України в силу наділених повноважень через спеціально створені уповноважені органи в галузі земельних відносин, що здійснюють контролю за використанням та охороною земель, міг довідатися про порушене право з моменту прийняття ОСОБА_2 селищною радою оспорюваного рішення - 11 березня 2010 року.

ОСОБА_3 заступник прокурора Київської області предявив позов в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України 20 травня 2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи перевірка законності надання у власність громадян земельних ділянок по вул. Київській та по вул. Щорса в смт. Гостомель проводилася прокуратурою м. Ірпеня ще в 2010 року, і саме з цієї дати у прокурора була можливість дізнатися про порушення прав держави під час виділення спірної земельної ділянки (т. 1 а.с. 82).

У запереченнях на позовну заяву ОСОБА_2 селищна рада Київської області, вказувала, зокрема, на те, що при зверненні до суду прокурором було пропущено строк позовної давності.

Тобто при вирішенні даного спору суд першої інстанції мав виходити з того, що строк позовної давності при зверненні до суду дійсно пропущений.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволені позовних вимог відповідно до ст. 309 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 селищної ради Київської області задовольнити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 09 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволені позову ОСОБА_3 заступника прокурора Київської області в інтересах держави, уповноваженим органом якої є Кабінет Міністрів України до Гостомелської селищної ради Київської області, ОСОБА_4, треті особи: Комунальне підприємство "Святошинське лісопаркове господарство", ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсним рішення ради, державного акту на право власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: