У Х В А Л А

11 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Лященко Н.П., Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву публічного акціонерного товариства «Фітофарм» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 лютого 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Фітофарм» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

Артемівський міськрайонний суд Донецької області рішенням від

10 грудня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовив.

Апеляційний суд Донецької області рішенням від 26 січня 2016 року рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 10 грудня 2015 року скасовував та ухвалив нове рішення, яким позов ОСОБА_4 задовольнив: поновив його на посаді інженера-технолога цеху ГЛС № 1 ПАТ «Фітофарм» з 8 липня 2015 року; стягнув з товариства на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 8 липня 2015 року до 26 січня 2016 року в сумі 31 тис. 433 грн 12 коп. без утримання податків і обов'язкових платежів, а також 2 тис. грн на відшкодування моральної шкоди; вирішив питання розподілу судових витрат; рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у сумі 4 тис. 172 грн 41 коп. допустив до негайного виконання.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 18 лютого 2016 року відмовив ПАТ «Фітофарм» у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 5 частини четвертої статті 328 ЦПК України.

30 березня 2016 року до Верховного Суду України звернулося

ПАТ «Фітофарм» із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 лютого 2016 року, посилаючись на неоднакове застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме пункту 2 частини першої статті 41 Кодексу Законів про працю України (далі - КЗпП України), що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

У підтвердження неоднаковості застосування норм матеріального права заявник надав ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 серпня й 17 жовтня 2012 року, 25 вересня 2013 року, 25 листопада 2015 року та 13 січня 2016 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 апеляційний суд, з висновками якого погодився й суд касаційної інстанції, виходив з того, що посадовою інструкцією інженера-технолога, розпорядженням № 1 від 22 січня

2015 року начальника цеху ГЛЗ №1 та Документованою процедурою ДП-7.5.-02 «Організація та випуск продукції в цеху ГЛЗ №1 і №2» не передбачено, що позивач відноситься до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, оскільки основний зміст його трудових обов'язків не становить виконання операцій, пов'язаних з таким обслуговуванням цінностей; виконання позивачем трудових обов'язків відповідно до посадової інструкції не має відповідального, підзвітного характеру з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей; не встановлено також при цьому і порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностям.

Наданими для порівняння ухвалами від 17 жовтня 2012 року, 25 вересня 2013 року та 13 січня 2016 року суд касаційної інстанції скасував ухвалені у справах рішення та передав справи на новий розгляд з підстав, передбачених статтею 338 ЦПК України, у зв'язку з порушенням норм процесуального права, зокрема статей 60, 212-214, 303, 315 ЦПК України, що призвело до неможливості встановити та перевірити фактичні обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 27 серпня 2012 року погодився з висновками судів попередніх інстанцій, які установили, що позивач, всупереч своїх посадових обов'язків, своїми діями щодо неналежного проведення операцій з товарно-матеріальними цінностями, зокрема завищення об'ємів робіт та використання матеріалів, що призвели до заподіяння ПАТ «Укрнафта» значних матеріальних збитків, дав підставу відповідачу для втрати до нього довір'я та прийняття рішення про його звільнення з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України.

Ухвалою від 25 листопада 2015 року суд касаційної інстанції залишив без змін ухвалені у справі рішення судів попередніх інстанцій, які відмовили у задоволенні позовних вимог про скасування наказу про звільнення, зміну дати та формулювання причин звільнення тощо з підстав того, що позивач є особою, яка безпосередньо обслуговує товарно-матеріальні цінності і під час виконання трудових обов'язків він вчинив дії, які дали підстави для втрати до нього довір'я.

Порівняння зазначених судових рішень, наданих заявником на підтвердження вимог, із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суди касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ неоднаково застосували норми матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у побідних правовідносинах.

За таких обставин вважати заяву ПАТ «Фітофарм» обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись ст. ст. 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Фітофарм» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди за заявою публічного акціонерного товариства «Фітофарм» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від

18 лютого 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

В.М. Сімоненко