Справа 635/3282/16-ц
Провадження 2/635/1790/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2016 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Бобко Т.В.,

секретар судового засідання Щербак Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Покотилівка Харківського району Харківської області обєднану в одне провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Авелес», треті особи Харківська обласна державна адміністрація, Харківська районна державна адміністрація Харківської області, Лукянцівська сільська рада Харківського району Харківської області про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію права оренди та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння та за позовом ОСОБА_2 до Фермерського господарства «Авелес», треті особи Харківська обласна державна адміністрація, Харківська районна державна адміністрація Харківської області, Лукянцівська сільська рада Харківського району Харківської області про визнання договорів оренди земельної ділянки недійсними, скасування рішень про державну реєстрацію права оренди та витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом, яким просять визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 3,5233 га кадастровий номер :03:002:0005 від 02 вересня 2015 року, укладений між ними та Фермерським господарством «Авелес», витребувати від відповідача належну їм на праві приватної власності зазначену земельну ділянку, скасувати рішення про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки №27313437 від 21 грудня 2015 року та вилучити запис про державну реєстрацію речового права оренди в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12649460 від 17 грудня 2015 року за спірним договором оренди, а також стягнути з відповідача на її користь судовий збір у розмірі 551,21 гривень.

Крім того, ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, яким просила визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 3,5232 га кадастровий номер :03:002:0007 від 31 грудня 2014 року, укладений між нею та Фермерським господарством «Авелес», витребувати від відповідача належну їй на праві приватної власності зазначену земельну ділянку, скасувати рішення про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки №20247125 від 24 березня 2015 року та вилучити запис про державну реєстрацію речового права оренди в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 9162445 від 18 березня 2015 року за спірним договором оренди, а також стягнути з відповідача на її користь судовий збір у розмірі 551,21 гривень.

В обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що їм належать зазначені земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташована на території Лукянцівської сільської ради Харківського району Харківської області. Поряд із зазначеними земельними ділянкками знаходяться земельні ділянки, які належать на праві власності іншим особам і в сукупності вони складають одне поле площею 373,9408 га. 02 вересня 2015 року між ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ФГ «Авелес», а 31 грудня 2014 року між ОСОБА_2 та ФГ «Авелес» були укладені договори оренди строком на 15 років, форму та зміст яких були запропоновані останнім. Уклавши аналогічні договори з іншими власниками земельних ділянок, а всього 89 договорів, ФГ «Авелес» отримав право оренди на приватній землі загальною площею 373,9408 га. Однак відповідач використовує спірні земельні ділянки з початку 2012 року, засіває їх, збирає урожай та отримує прибуток. Таким чином, у 2012-2014 роках відповідач користувався зазначеними земельними ділянкоами без оформлення договору. З цього приводу позивачі разом з іншими власниками земельних ділянок проводили збори, куди запрошували і керівництво ФГ «Авелес», а також зверталися зі скаргами до Харківської обласної державної адміністрації, Харківської районної державної адміністрації, Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, Прокуратуру Харківської області, Харківську обласну раду тощо, після чого, наприкінці 2014 року, відповідач терміново розпочав укладати договори оренди землі, при цьому, керуючий ФГ «Авелес» ОСОБА_3 особисто приїжджав до власників земельних ділянок та, користуючись їх безграмотністю, а також шляхом шахрайства, а іноді й погрозами, примушував підписувати договори оренди, тобто волевиявлення позивачів на підписання зазначених договорів не було вільним та не відповідало внутрішній волі останніх. Після підписання договорів оренди, які були складені особисто відповідачем, власники земельних ділянок не були ознайомлені з їх змістом, копії такого договору не отримували, при цьому відповідач посилався на те, що договір підлягає реєстрації. Після численних вимог орендодавців, відповідач наприкінці 2015 року розпочав видавати копії договорів оренди. Таким чином, відповідач навмисно та обізнано затягував оформлення договорів, щоб не сплачувати в тому числі позивачу орендну плату. Після того, як орендодавці отримали копію спірного договору оренди, вони не погодилися з його умовами, зокрема договір не відповідає типовій формі договору оренди землі, яку затверджено Постановою Кабінету Міністрів України №220 від 03 березня 2004 року, не вказані основні умови, які є в типовій формі, а саме: умови збереження стану обєкта оренди, страхування обєкта оренди, в розділі «Обовязки орендаря» не визначений обовязок, закріплений ст. 25 Закону України «Про оренду землі», відповідачем докорінно змінено розділ «Умови і строки передачі земельної ділянки в оренду», порушено вимоги п. 4 ст. 22 Земельного Кодексу України, в порушення вимог ст. 15 Закону України «Про оренду землі» не визначено спосіб, умови та порядок розрахунків в готівковій формі орендної плати. Орендодавці запрошували керівництво ФГ «Авелес» для обговорення вищевказаних умов договорів оренди, на що останні запропонували збільшити термін дії договору вдвічі або залишити умови договору такими, якими вони є. Таким чином, відповідач порушує встановлений порядок використання вищевказаних орендованих земельних ділянок, наносить шкоду ґрунтам, оскільки засіває їх одними й тими ж культурами без наявності проектів ротації земель та розроблених і затверджених в установленому порядку проектів землеустрою. Відповідачем розорано та засівається земля не тільки орендованих земельних ділянок, але й тих, на які договір оренди не укладався, польових магістралей, допоміжних шляхів між земельними ділянками. Крім того, псуються внутрішні дороги села, оскільки по ним постійно їздять багатотонні вантажівки ФГ «Авелес». Відповідач зацікавлений лише в отриманні прибутку від земельних ділянок, які знаходяться в приватній власності, в тому числі від земельних ділянок, власники яких вмерли, а їх правонаступники не прийняли спадщину. ФГ «Авелес» відмовляється ремонтувати дороги, сплачувати орендодавцям своєчасно та у повному обсязі орендну плату з видачею розрахункового документа та веденням документації, переглядати умови договорів оренди. Державні органи та органи місцевого самоврядування, куди орендодавці направляли скарги щодо неправомірних дій відповідача, в своїх відповідях рекомендували звернутися до суду. У звязку з відсутністю в договорах зазначених вище умов, порушуються права позивача як власника земельної ділянки, відповідач використовує земельні ділянки без розроблених проектів сівозміни, що призводить до неефективного ведення сільськогосподарського виробництва, нераціонального використання та охорони земель, створюється несприятливе екологічне середовище, погіршуються природні якості землі. Таким чином, ФГ «Авелес» не додержано в момент вчинення правочину вимог, які встановлені ч. 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України, а тому позивачі вважають, що існують підстави для визнання договорів оренди недійсними, а також для застосування правових наслідків недійсності правочину.

Представники позивачів ОСОБА_4, який діє на підставі договору про надання правової допомоги, ОСОБА_5, який діє на підставі довіреності, у судове засідання не зявилися, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, в якій позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_6, яка діє на підставі довіреності, у судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представники третіх осіб Харківської районної державної адміністрації Харківської області ОСОБА_7 та Харківської обласної державної адміністрації ОСОБА_8, які діють на підставі довіреностей, у судове засідання не зявилися, надали суду заяви про розгляд справи за відсутності представників Харківської районної державної адміністрації та Харківської обласної державної адміністрації, в яких просили прийняти рішення на розсуд суду.

Представник третьої особи Лукянцівської сільської ради Харківського району Харківської області, у судове засідання не зявився, суду надана заява за підписом сільського голови ОСОБА_9 про розгляд справи за відсутності представника Лукянцівської сільської ради Харківського району Харківської області, в якій він просить прийняти рішення по справі на розсуд суду.

Харківське районне управління юстиції Харківської області виключене з числа третіх осіб на підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 30 червня 2016 року, яка була постановлена судом на місці без виходу до нарадчої кімнати.

Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

У ході судового розгляду справи були встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

На підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ХР №008374, виданого Харківською районною державною адміністрацією, ОСОБА_2 належить земельна ділянка площею 3,52 га кадастровий номер :03:002:0007 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Лукянцівської сільської ради.

На підставі свідоцтва про право на спадщину від 01 вересня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_10 за реєстровим №573, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 належать відповідно 1/6 та 5/6 частин кожному земельна ділянка площею 3,5233 га кадастровий номер :03:002:0005, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Лукянцівської сільської ради (ОСОБА_10 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №430883300 від 01 вересня 2015 року).

31 грудня 2014 року між ОСОБА_2 та Фермерським господарством «Авелес» укладений договір оренди, відповідно до умов якого орендодавець ОСОБА_2 передала в оренду орендарю ФГ «Авелес», а останній прийняв в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Лукянцівської сільської ради Харківського району Харківської області кадастровий номер :03:002:0007, в тому числі рілля загальною площею 3,5232 га, яка належить ОСОБА_2 на підставі вищевказаного державного акту строком на 15 років, при цьому орендар зобовязався сплачувати орендодавцю за користування земельною ділянкою орендну плату у розмірі 3,0% від нормативної грошової оцінки, що становить 2700,95 гривень на рік. Договір підписаний сторонами по справі. Право оренди земельної ділянки зареєстроване в Реєстраційній службі Харківського міського управління юстиції Харківської області, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24 березня 2015 року індексний номер 20247125, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №35395108 від 24 березня 2015 року.

02 вересня 2015 року між ОСОБА_2, ОСОБА_1 та Фермерським господарством «Авелес» укладений договір оренди, відповідно до умов якого орендодавці передали в оренду орендарю ФГ «Авелес», а останній прийняв в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Лукянцівської сільської ради Харківського району Харківської області кадастровий номер :03:002:0005, в тому числі рілля загальною площею 3,5233 га, яка належить ОСОБА_2, ОСОБА_1 на підставі вищевказаного свідоцтва про право на спадщину за заповітом, строком на 15 років, при цьому орендар зобовязався сплачувати орендодавцям за користування земельною ділянкою орендну плату у розмірі 3,0% від нормативної грошової оцінки, що становить 3374,04 гривень на рік. Договір підписаний сторонами по справі. Право оренди земельної ділянки зареєстроване приватним нотарісуом Харківського міського нотаріального округу Хрківської області ОСОБА_11 від 21 грудня 2015 року за реєстровим №27313437, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №50382123 від 21 грудня 2015 року.

На підставі актів приймання-передачі обєкта оренди, які також підписані сторонами по справі, вищевказані земельні ділянки були передані у строкове платне користування орендарю ФГ «Авелес».

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За правилом ст. 204 ЦК України (презумпція правомірності правочину) правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, установлених законом, то згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно із ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно ст. 215 ЦК України підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою ст. 203 ЦК України, а також якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом частини другої статті 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, вони регулюються також актами земельного законодавства.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

За змістом ст. 1 Закону України «Про оренду землі», в редакції закону, що діяв на момент укладення договору оренди, оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до ст. 3 Закону, в редакції закону, що діяв на момент укладення договору оренди, об'єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у

власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.

Згідно ст. 6 зазначеного Закону, в редакції закону, що діяв на момент укладення договору оренди, орендарі набувають права оренди земельної ділянки на тпідставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі», в редакції закону, що діяв на момент укладення договору оренди, під договором оренди землі розуміється Договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у

володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 203 ЦК України ,зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що були обумовлені ним.

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні. Або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Судом встановлено, підтверджено наявними у справі доказами, що станом на момент підписання спірних договорів оренди, вони мали всі невід'ємні частини, визначені в п.39 спірних договорів оренди, що підтверджується підписами сторін в актах прийому-передачі земельних ділянок та актах визначення меж земельних ділянок в натурі. До зазначених договорів оренди додані: план земельних ділянок з визначенням меж, експлікації, акт визначення меж земельних ділянок в натурі.

Як встановлено в ході судового розгляду, всі витрати по виготовленню землевпорядної документації на земельні ділянки, які належать позивачам, ніс відповідач. Крім того, позивачі особисто надали довіреність на імя представників ФГ «Авелес» ОСОБА_12 та ОСОБА_5, якою уповноважили останніх виконувати дії, направлені на оформлення та реєстрацію договорів оренди належних їм земельних ділянок, що свідчить про наявність волі позивачів на укладення договорів оренди та досягнення сторонами договору згоди в належній формі з усіх істотних його умов.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі», в редакції закону, що діяв на момент укладення договору оренди, істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки);

строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм

платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися

інші умови, зокрема якісний стан земельних угідь, порядок виконання зобов'язань сторін, порядок страхування об'єкта оренди, порядок відшкодування витрат на здійснення заходів щодо охорони і поліпшення об'єкта оренди, проведення меліоративних робіт, а також

обставини, що можуть вплинути на зміну або припинення дії договору оренди, тощо. Невід'ємною частиною договору оренди землі є: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень

(обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об'єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у разі його розроблення згідно із законом. У разі якщо договором оренди землі передбачається здійснити заходи,спрямовані на охорону та поліпшення об'єкта оренди, до договору додається угода щодо відшкодування орендарю витрат на

такі заходи.

Як зазначено в правовій позиції Верховного Суду України від 09 грудня 2015 року у справі №6-849цс15, з урахуванням частини першої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України, частини першої статті 15 Цивільного кодексу України правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

В своїй правовій позиції від 25 грудня 2013 року по справі №6-78цс13, Верховний Суд України роз'яснив, що виходячи з того, що відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України та статті 3 Цивільного процесуального кодексу України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, суд повинен встановити чи дійсно порушуються права орендодавців у звязку з відсутністю в договорах оренди умов, передбачених статтею 15 Закону України «Про оренду землі», визначити істотність цих умов, а також зясувати у чому саме полягає порушення їхніх законних прав.

Як вбачається зі змісту оспорюваних договорів оренди земельних ділянок, в них наявні всі передбачені вказаною нормою Закону України «Про оренду землі» їх істотні умови.

Згідно до ч.1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», до істотних умов договору оренди землі зокрема відносяться: орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови, цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди. Зі змісту оскаржуваного договору оренди вбачається, що такі істотні умови договору визначені зокрема в його п.п.8-12, п.п.13-14, п.15, п. 29, а тому доводи позивача про те, що в договорі оренди не зазначені умови збереження стану обєкта оренди та в порушення вимог ст. 15 Закону України «Про оренду землі» не визначено спосіб, умови та порядок розрахунків в готівковій формі орендної плати є безпідставними. Зміст спірного договору оренди землі свідчить про те, що при його підписанні було обумовлено строки та порядок внесення орендної плати, а підписання вказаного договору сторонами свідчать, що вони погодили саме встановлений порядок її виплати, що відповідає вимогам ч.1 ст. 15 та ч.3 ст. 21 Закону України «Про оренду землі».

Невідповідність спірних договорів Типовому договору оренди землі, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 3 березня 2004 року № 220, не є підставою для визнання їх недійсними в розумінні ч. 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі».

Матеріали справи свідчать про те, що спірні договори оренди землі містять схему земельних ділянок, які передавались в оренду; кадастровий план земельних ділянок, акти визначення меж земельних ділянок в натурі( на місцевості), акти приймання-передачі обєктів оренди.

Таким чином, судом встановлено, що сторони в момент укладення спірних договорів оренди досягли згоди з усіх істотних умов, які передбачені ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі».

Частиною другою ст. 15 Закону України «Про оренду землі» установлено, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, є підставою для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Оскільки суд прийшов до висновку про наявність в спірних договорах оренди всіх істотних умов, передбачених ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» (який діяв на момент укладення договорів), щодо яких сторони прийшли згоди, суд не вбачає підстав для визнання договорів оренди недійсними відповідно до вимог ч. 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі».

Саме така правова позиція викладена Верховним судом України в постанові від 04 червня 2014 року у справі №6-55цс14, зі змісту якої вбачається, що істотні умови договору оренди землі визначені статтею 15 Закону України Про оренду землі. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, та порушення вимог статей 4 6, 11, 17, 19 Закону Про оренду землі є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Якщо спірний договір оренди земельної ділянки містить усі істотні умови, передбачені статтею 15 Закону України Про оренду землі, підстави для визнання його недійсним відсутні.

Разом з тим, позивачі, в обґрунтування своїх позовних вимог щодо визнання договорів оренди недійсними, крім вищевказаних обставин, зазначають, що, в договорах оренди відсутні такі істотні його умови, як: інші особливості обєкта оренди, які можуть вплинути на орендні відносини, страхування обєкта оренди, в розділі «Обовязки орендаря» не визначений обовязок, який закріплено ст. 25 Закону України «Про оренду землі», крім того, основні пункти, передбачені Типовим договором, затвердженим Постановою КМУ №220 від 03.03.2004, змінені, зокрема: пункт щодо строку дії договору оренди з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою та розділ «Умови і строки передачі земельної ділянки в оренду», в якому, в порушення вимог ч. 4 ст. 22 ЗК України, визначено, що земельна ділянка передається без розроблення проекту її відведення. Як вже зазначалося вище, такі умови не передбачені ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» як істотні, а тому необхідності узгоджувати й зазначати такі умови в договорі не було обовязковим. Щодо доводів позивачів про незазначення в спірному договорі умови щодо страхування обєкта оренди, вони спростовуються п. 31 договору «Страхування обєкта оренди».

Також позивачі посилаються на відсутність щорічної ротації культур на їх земельних ділянках та розроблених проектів сівозміни, що в подальшому може призвести до неефективного ведення сільськогосподарського виробництва, нераціонального використання та охорони земель, ґрунтовтоми, малопродуктивності землі, використання якої буде економічно неефективним; створення відповідачем несприятливого екологічного середовища та погіршення природних якостей землі; на псування доріг села внаслідок проїзду вантажівок ФГ «Авелес» та на засівання польових магістралей і допоміжних шляхів між земельними ділянками, однак зазначені обставини жодним чином не доведені позивачами в ході судового розгляду, будь-яких доказів на підтвердження зазначених обставин суду також не надано. Судом встановлено, що позивачі разом з іншими орендодавцями зверталися з колективними скаргами до державних органів влади, органів місцевого самоврядування та правоохоронних органів, зокрема до: Харківської обласної ради, Харківської районної державної адміністрації Харківської області, Харківської обласної державної адміністрації, Головного Управління Національної Поліції у Харківській області, Харківської міжрайонної прокуратури Харківської області з приводу порушення умов договору оренди відповідачем та порядку оформлення договорів оренди, однак такі скарги підтверджують лише факт звернення, з відповідей зазначених органів на такі звернення не вбачається наявність порушень з боку відповідача під час оформлення договору оренди та виконання останнім умов спірного договору оренди, інших належних, беззаперечних та допустимих доказів на підтвердження зазначених обставин позивачем в ході судового розгляду не надано. Крім того, наявність таких обставин не є підставою для визнання договору недійсним в розумінні ст. 215 ЦК України. З вимогами про зміну або розірвання договору оренди в порядку ст. 651 ЦК України, позивачі не зверталися.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Пояснення позивачів про те, що під час укладення оскаржуваних договорів, вони не були ознайомлені з їх змістом, в ході судового розгляду не підтверджені жодними доказами. Крім того, як вбачається з довідки Лукянцівської сільської ради Харківського району Харківської області №219 від 13 травня 2016 року, зразок договору оренди землі, пропонований орендодавцям ФГ «Авелес» знаходився в сільській раді протягом 2014-2015 років та вільно надавався запитувачам секретарем та працівниками сільської ради, протягом вказаного періоду у приміщенні сільської ради 4 рази відбувалися загальні збори пайовиків господарства з питань укладення договорів оренди, протягом 2016 року збори з питань укладення додаткових угод до договорів оренди землі відбувалися двічі з використанням мультимедійних засобів у приміщенні загальноосвітньої школи. Таким чином, позивач, у разі незгоди з будь-якими умовами договору оренди, не був позбавлений можливості звернутися до відповідача із заявою про зміну таких умов, уточнення подвійного тлумачення спірних його пунктів або взагалі розірвання договору оренди, однак таких заяв від останнього не надходило.

На підтвердження своїх доводів про те, що відповідач користувався земельними ділянками без укладення договору оренди на протязі 2012-2014 років, позивачами також не надано жодного доказу, зокрема щодо звернення їх до відповідача зі заявами з приводу зазначених обставин або оскарження дій останнього.

Доводи позивачів щодо неправильності здійснення розрахунків за договорами оренди та відсутності документації, в якій фіксуються такі розрахунки, спростовуються наданою представником відповідача особистою картою пайщика (балансовий рахунок№684) щодо виплати ОСОБА_2, ОСОБА_1 орендної плати за 2013-2015 роки, будь-яких доказів, які б підтверджували наявність заборгованості з виплати відповідачем орендної плати або неправильність її розрахунку, позивачами не надано.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлений ЦПК України, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухваленні рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, в ході судового розгляду судом не встановлено факту порушення прав позивачів, як власників земельних ділянок, позивачі в обґрунтування позовних вимог щодо визнання договорів оренди недійсними посилаються на формальне порушення закону, спірні договори оренди вчинені у формі, встановленій законом, спрямовані на реальне настання правових наслідків та тривалий час виконувалися сторонами, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту порушення відповідачем виконання умов спірних договорів не надають, підписавши текст договорів оренди, за весь період часу з моменту їх укладення, не звертаються у позасудовому порядку до відповідача із заявами про уточнення спірних їх пунктів, зміну умов договору або їх розірвання, а тому правових підстав для задоволення позову немає, що узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними в постановах 25 грудня 2013 року №6-78цс13, від 04 червня 2014 року у справі №6-55цс14 та від 09 грудня 2015 року у справі №6-849цс15. Одностороння незгода сторони з реєстрацією раніше підписаних ними договорів, не може визнаватися обставиною для визнання їх недійсними з підстав, передбачених ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України. Будь-яких інших доводів в обґрунтування зазначених вимог позивачами не наведено, жодних належних та допустимих доказів, які б були підставою для визнання зазначених договорів недійсними суду не надано, а тому підстав для задоволення позову в цій частині немає.

У звязку з висновком суду про відмову в задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсними договорів оренди, вимоги щодо скасування рішень та вилучення записів про державну реєстрацію права оренди в Державному реєстрі речових прав, витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння не підлягають задоволенню.

Вимоги позивачів про відшкодування понесених ними судових витрат також задоволенню не підлягають відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України в звязку з відмовою в задоволенні їх позовних вимог у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Фермерського господарства «Авелес», треті особи Харківська обласна державна адміністрація, Харківська районна державна адміністрація Харківської області, Лукянцівська сільська рада Харківського району Харківської області про визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними, скасування рішень про державну реєстрацію права оренди та витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя