У Х В А Л А

іменем україни

29 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Остапчука Д. О.,

суддів: Дербенцевої Т. П., Мостової Г. І.,

Колодійчука В. М., Попович О. В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 19 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, у якому зазначав, що заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 лютого 2014 року, яке змінено рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 30 вересня 2014 року, його позовні вимоги до ОСОБА_4 про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП. задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на його користь 18 382 грн 04 коп. майнової шкоди, 1 тис. грн моральної шкоди, 568 грн 40 коп. витрат на правову допомогу та 458 грн 90 коп. судового збору.

Посилаючись на те, що вказане рішення виконане відповідачем в повному обсязі лише 07 травня 2015 року, просив стягнути з останнього на свою користь інфляційні втрати у розмірі 5 322 грн 05 коп. та 3 % річних у розмірі 298 грн 75 коп. за період з 01 жовтня 2014 року по 07 травня 2015 року.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 19 листопада 2015 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 5 620 грн 80 коп., які складаються із: 5 322 грн 05 коп. інфляційних втрат та 298 грн 75 коп. - 3 % річних. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалені у справі судові рішення просить скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що у зв'язку із несвоєчасним виконанням відповідачем рішенняапеляційного суду Чернігівської області від 30 вересня 2014 року у справі № 750/12892/13-ц про стягнення з нього на користь позивача майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, останній вправі ставити питання про стягнення з відповідача на свою користь 3 % річних та інфляційних втрат на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Проте з такими висновками судів погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 19 лютого 2014 року Деснянським районним судом м. Чернігова у справі № 750/12892/13-ц ухвалено заочне рішення про стягнення ізОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 19 133 грн 39 коп. майнової шкоди, 1 тис. грн моральної шкоди та 458 грн 80 коп. судового збору.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 30 вересня 2014 року заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 лютого 2014 року змінено, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 18 382 грн 04 коп. майнової шкоди та 568 грн 40 коп. витрат на правову допомогу. В іншій частині заочне рішення залишено без змін.

22 жовтня 2014 року постановою головного державного виконавця Деснянського ВДВС Чернігівського МУЮ Літвін Л. В. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 750/12892/13-ц від 10 жовтня 2014 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 20 409 грн 24 коп., а 05 травня 2015 року постановою головного державного виконавця Деснянського ВДВС Чернігівського МУЮ Літвін Л. В. закінчено виконавче провадження у зв'язку з повним виконанням судового рішення.

Згідно з випискою з банку 07 травня 2015 року ОСОБА_3 було відшкодовано всю заподіяну йому шкоду.

Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилався на те, що у зв'язку з несвоєчасним виконанням вказаного судового рішення відповідач в силу вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України має відшкодувати йому інфляційні втрати та 3 % річних.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пункт 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобов'язання встановлює завдання майнової та моральної шкоди іншій особі.

Оскільки судовими рішеннями у справі № 750/12892/13-ц стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 майнову та моральну шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, то таке зобов'язання зводиться до сплати грошей, а отже, є грошовим зобов'язанням.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У той же час, вирішуючи спір по суті та ухвалюючи рішення про задоволення позову, на порушення приписів ст. ст. 212-214, 303 ЦПК України суди не перевірили, чи можуть обставини, які свідчать про невиконання відповідачем судового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача шкоди, заподіяної в ДТП, бути підставою для стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України з огляду на те, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».

При з'ясуванні даного питання суду необхідно врахувати висновки, викладені у правовій позиції постанови Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, які за змістом ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, на порушення приписів ст. 303 ЦПК України на зазначене не звернув уваги і суд апеляційної інстанції.

Порушення апеляційним судом при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому постановлена у справі ухвала апеляційного суду не може вважатись законною і обґрунтованою та в силу вимог ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 19 листопада 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. О. Остапчук

Судді: Т. П. Дербенцева

В. М. Колодійчук

Г. І. Мостова

О. В. Попович