АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5255/16 Справа № 204/5914/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Каратаєва Л.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3

за участю секретаря - Сахарова Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» про визнання кредитного та іпотечного договорів недійсними, стягнення коштів, стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2016 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_4 до ПАТ «Кредобанк» про визнання кредитного та іпотечного договорів недійсними, стягнення коштів, стягнення моральної шкоди відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_5 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалите нове, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу

, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 07 квітня 2008 року між позивачем та ВАТ «Кредобанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредобанк», в особі Дніпропетровської філії, укладений кредитний договір № 62/08-Ф, згідно з умовами якого банк надав позивачу грошові кошті в сумі 178000 доларів США на строк кредитування до 06 квітня 2022 року із сплатою процентів за користування кредитом LIBOR3M+9,5% річних.

Для забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 07 квітня 2008 року між відповідачем та позивачем укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_6, відповідно до якого в іпотеку передано нерухоме майно, а саме: будинок № 98 по вул. Тимірязєва, м. Дніпропетровськ.

Вищевказані кредитний договір та договір іпотеки підписані сторонами у справі, що свідчить про те, що сторони на момент підписання спірних договорів досягли згоди щодо всіх істотних умов укладених між ними договорів.

Позивач, звернувшись з зазначеним позовом вважає, що банком при укладанні вищезазначених правочинів порушено вимоги чинного законодавства та безпосередньо права позивача, як позичальника та споживача.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оспорюваний правочин на даний момент дійсним, банком при укладанні спірних договорів дотриманні всі вимоги, встановленні чинним законодавством України. Підтвердженням досягнення згоди з усіх істотних умов договору є підписи представником банку та безпосередньо ОСОБА_4 на кредитному договорі та договорі іпотеки. Позивач протягом тривалого часу сплачувала всі передбачені договором платежі, що свідчить про обізнаність з усіма умовами цих договорів і добровільною згодою їх виконувати. Також позивач отримала кредит ще у квітня 2008 року, а до суду звернулася лише у вересні 2015 року, що так само свідчить про визнання позивачем спірних договорів, як таких, що відповідають вимогам закону та волевиявленню сторін. До того ж, у позивача відповідно до п.6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», існувала можливість в 14-денний термін відмовитись від кредиту. Проте, оцінюючи всі фінансові ризики вона не скористалася свої правом та не відмовилася від отримання кредитних коштів саме у валюті (долари США). Також, суд зауважив, що саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для задоволення позову.

Правовідносини, що склалися між сторонами регулюються наступними нормами матеріального права.

Відповідно до ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є: зокрема, свобода договору, яка полягає у визнанні за субєктом цивільного права можливості укладати договори (або утримуватись від укладання договорів) і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості.

Згідно ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність, відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до ч.1 ст.627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно п.2 ст.1056 ЦК України, позичальник має право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця до встановленого договором строку його надання, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.192 ЦК України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.3 ст.533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Згідно ч.1 ст. 201 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч.1, 3, 5, 6 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до п.1 ст.229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції всебічно дослідив обставини справи, надав правильну правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, застосував відповідні норми матеріального права та ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги полягають у незгоді апелянта з висновками суду першої інстанції щодо дійсності кредитної угоди, а відтак і іпотечного договору через те, що апелянт не отримала кредитні кошти у валюті, що визначена в договорі та в повному обсязі та із застосуванням до правовідносин норм ЦК України замість Закону України «Про захист прав споживачів», яким передбачено.

Вказані доводи не спростовують правильність рішення суду першої інстанції, оскільки позивачка прийняла виконання та із свого боку тривалий час виконувала договір. Укладаючи договір, позивачка мала повний текст договору та діяла свідомо, крім того тривалий час, виконуючи його, не зверталась до банку з приводу ненадання їй будь-якої інформації чи незгоди з його положеннями, що спростовує її твердження про приховування банком певної інформації.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що підстави, визначені ст.309 ЦПК для зміни або скасування рішення суду першої інстанції, відсутні, рішення відповідає вимогам ст.. 213, 214 ЦПК, а тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга відхиленню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: