АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа №22-ц/796/6346/2016 Головуючий у 1-й інстанції: Піхур О.В.
Доповідач: Барановська Л.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Барановської Л.В.

суддів: Панченка М.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Куркіній І.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Заслухавши доповідь судді Барановської Л.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2015 рокуОСОБА_2 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до відповідачки ОСОБА_1 про стягнення боргу.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що 20.05.2008 року між нею та відповідачкою було укладено договір позики у відповідності до якого вона передала ОСОБА_1 грошову позику в розмірі 60000,00 доларів США зі строком повернення 31.12.2011 року, що підтверджується розпискою.

По закінченню зазначеного строку ОСОБА_1 борг не повернула, але написала ще одну розписку від 08.10.2012 року, в якій ще раз зобов'язалась повернути борг у розмірі 60000,00 доларів США після продажу землі в АДРЕСА_1.

Разом з тим, відповідачка відмовляється виконати належним чином свої грошові зобов'язання щодо повернення позики, з огляду на що ОСОБА_2 просила суд стягнути з ОСОБА_1 суму основного боргу у розмірі 1325400,00 грн., 3% річних в розмірі 145104,00 грн., а всього - 1470504,00 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 01.03.2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 1349039 грн. 33 коп., судові витрати в розмірі 6090,00 грн., а всього 1355129 грн. 33 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що суд не дав належної оцінки доказам, неповно з'ясував обставини справи.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судом встановлено, що згідно оригіналу розписки від 20.05.2008 року відповідачка ОСОБА_1 взяла в борг у позивачки ОСОБА_2 суму коштів в розмірі 60000,00 доларів США, які зобов'язалась повернути до 31.12.2011 року.

08.10.2012 року гр. ОСОБА_1 написала розписку позивачці про те, що вона взяла в борг 60000,00 доларів США у ОСОБА_2 та в разі форс-мажорних обставин, її діти будуть виступати поручителями, та борг буде повернутий після продажу землі, яка знаходиться в м. Києві по вулиці Пушиної Федори.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 1325400,00 грн. підлягають задоволенню, оскільки ОСОБА_1 не доведено та не надано суду доказів того, що свої зобов'язання вона виконала належним чином та повернула в повному обсязі грошові кошти.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що 29.07.2015 року між гр. ОСОБА_1 та ТОВ «Істрейт» було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0543 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована на перетині АДРЕСА_1

Пунктом 2.1, 2.2 договору купівлі-продажу земельної ділянки вбачається, що відповідно до звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки станом на 22.07.2015 року вартість земельної ділянки складає 549 178 грн. 58 коп. ціна продажу земельної ділянки за домовленістю сторін складає 10 300 000 грн. 00 коп.

Відповідачка зобов'язувалась згідно розписки від 08.10.2012 року після продажу земельної ділянки площею 0,0543 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована на перетині вулиці Феодори Пушиної та вулиці Чорнобильської у Святошинському районі м. Києва повернути в повному обсязі грошові кошти позивачці.

Разом з тим, у відповідності до ст.ст. 57, 60 ЦПК України відповідачкою не доведено та в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо повернення ОСОБА_2 суми боргу, з огляду на що колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивачки суми боргу та 3% річних за період з 29.07.2015 року по 01.03.2016 року.

У зв'язку із вищевикладеним, неможливо погодитись з доводами апеляційної скарги про неналежну оцінку доказів та невідповідність викладених у рішенні суду висновків обставинам справи.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, з урахуванням наведеного вище не відносяться до тих, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість ухвалення рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді