Справа № 428/6363/14-ц
Провадження № 2-о/428/40/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2016 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді Олійник В.М.,

при секретарі Гетьманцевій Ю.Ю.,

за участю заявника ОСОБА_1,

представника заявника ОСОБА_2,

заінтересованих осіб ОСОБА_3,

ОСОБА_4

представника заінтересованої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сєвєродонецьк цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про оголошення фізичної особи померлою, суд

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про оголошення фізичної особи померлою, яку мотивувала тим, що померла її бабуся по лінії батька, отже вона має право відповідно до приписів ст.1266 ЦК України за правом представлення успадкувати майно своєї померлої бабусі, але за умови смерті її батька. Вона, а також заінтересовані особи відповідно до приписів ст.1269 ЦК України подали нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заявниця фактично позбавлена можливості оформити своє право на спадщину, оскільки смерть її батька не була оформлена в установленому чинним законодавством порядку з видачею свідоцтва про смерть, тому вона змушена звернутися до суду. Заявниця зазначила, що її батько в приватному порядку в 1991 році виїхав на заробітки в райони Крайньої Півночі Російської Федерації, а саме в Магаданську область, постійно та систематично телефонував один-два рази на місяць, перераховував матері кошти, в тому числі і на утримання заявниці. Так тривало два-три роки, але згодом зв'язок припинився, та мати заявниці звернулася з позовом до батька про стягнення аліментів на утримання заявниці. Ухвалою Сєвєродонецького міського суду від 30.12.1999 року було оголошено розшук батька заявниці. Розшук здійснювався до часу досягнення повноліття заявницею, а саме до 2004 року. Після цього розшук припинився, але місце знаходження батька заявниці не було встановлено. Приблизно в 2004-2005 році батько заявниці зателефонував і пояснив, що він відбував покарання, а тому з колонії не мав змоги зателефонувати засобами міжнародного звязку. Після цього батько ще залишився на два-три роки працювати там, за цей час систематично телефонував та висилав кошти. Але наприкінці 2007 року початку 2008 року зв'язок знову припинився. Після цього в січні-лютому 2008 року матері заявниці зателефонував невідомий чоловік, який представився товаришем та колегою батька заявниці, пояснив що батько заявниці загинув (замерз) в Тайзі при полюванні. Але, так як батько заявниці працював неофіційно та нелегально, то його роботодавець з метою уникнення відповідальності не надав компетентним органам Російської Федерації відомості про батька заявниці, а тому нещасний випадок з батьком заявниці було оформлено як випадок з невідомою особою, тобто з невстановленою особою, у звязку з чим, батько заявниці був захований як невідома особа. Постійним місцем проживання батька заявниці є м.Сєвєродонецьк, пр-кт Космонавтів, 25-а/69. Оголошення в судовому порядку батька заявниці померлим необхідно їй з метою оформлення нею свого права на спадщину за правом представлення після померлої бабусі.

В судовому засіданні заявник підтримала свої вимоги, та додатково пояснила, що батьки були у шлюбі з 1985 року по 1993 рік, були прописані усі разом за адресою пр-кт Космонавтів, 25-а/69, місце проживання батька можуть підтвердити свідки, батько виїздив з м.Сєвєродонецька ще з радянським паспортом, про отримання громадянства нічого не казав. Доказів що батько помер в заявниці не має, але про це відомо зі слів товариша батька ОСОБА_6, з яким батько заявниці працював, проживав та разом орендував квартиру. Зі слів матері заявниці відомо, що мати шукала батька десять років, вдруге розшук не оголошувався. Особисто з питання щодо оголошення ОСОБА_7 у розшук вона з офіційною заявою не зверталась. Також зазначила, що в м.Сусуман вул.Больнична, як зазначено у довідці Сєвєродонецького МВ УМВС України № 54114-2103 за червень 2001 року, не існує взагалі. Просила суд заявлені вимоги задовольнити.

Представник заявника адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала у повному обсязі, суду надала пояснення, аналогічні викладеним у заяві, та додатково пояснила, що ОСОБА_7 з м.Сєвєродонецька (постійного місця мешкання) поїхав на заробітки у 1991 році і з того часу він ніяких відношень з матірю заявниці не підтримував, про його життя їй відомо зі слів матері заявниці. Про смерть ОСОБА_7 повідомив матері заявниці друг їхньої родини ОСОБА_6. Просила суд заявлені вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Заінтересована особа ОСОБА_4 в судовому засіданні заявлені вимоги не підтримав та пояснив, що доказів документальних немає, а ті які є - суперечать один одному. Доказів смерті ОСОБА_8 немає. Також пояснив, що його дружина ОСОБА_9 отримувала листи від сина ОСОБА_7 та сама писала йому, що ОСОБА_7 поздоровляв матір з днем народження та з 70-літнім ювілеєм, а також поздоровляв у цей рік в квітні і його з днем народження. Заявниця була у них в гостях декілька разів і вона не повідомляла у його присутності про смерть ОСОБА_7, а якщо б вона повідомляла про це, то дружина ОСОБА_9 йому б відразу повідомила, але цього не було.

Представник заінтересованої особи адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заявлені вимоги не підтримав та просив суд відмовити ОСОБА_1 в задоволені вимог у повному обсязі.

Заінтересована особа ОСОБА_3 в судовому засіданні заявлені вимоги не підтримала та пояснила, що ОСОБА_7 є її двоюрідним братом, який разом з батьками до 1966 року мешкав в м.Кола Мурманської обл., потім разом з батьками приїхав до м.Сєвєродонецька. В 1984-1985 році ОСОБА_7 разом з матірю та її чоловіком поїхав в м.Ігарку, Красносярського краю. Там в липні 1985 року зареєстрував шлюб з матірю заявниці. Батьки заявниці разом практично не мешкали, так як у ОСОБА_10 склалися погані відношення зі свекрухою ОСОБА_9. Наприкінці 1985 року мати заявниці повернулася до м.Сєвєродонецька, де і народилася заявниця. ОСОБА_7 деякий час знаходився у м.Сєвєродонецьку, а в січні 1988 року виїхав на заробітки в м.Якутськ. Відомо, що у 1999 році ОСОБА_7 знаходився в містах позбавлення волі. Під час спілкування з рідно тіткою - ОСОБА_9 було відомо, що в тітки та її першого чоловіка ОСОБА_11 деякий час контакту з сином - ОСОБА_7 не було, але у 2011 році тітка повідомила їй, що син знайшовся та що вона відправила йому посилку кудись в Якутію. Також ОСОБА_11 повідомляв матері заінтересованої особи, що в нього зявився контакт з сином, що він також відправив йому посилку та що вони спілкуються по телефону. Вважає, що факти викладені в заяві є вигаданими та не підтверджуються документально. Повідомила суд, що в дійсності розшук ОСОБА_7 був оголошений згідно ухвали Сєвєродонецького міського суду від 30.12.1999 року, та у червні 2001 року заходами розшуку ОСОБА_7 був знайдений в м.Сусуман Магаданської обл., і те що він проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, працює ЗАТ «Риолит», що підтверджується довідкою, яка знаходиться в матеріалах справи щодо розшуку ОСОБА_7 та зберігається в архіві Сєвєродонецького міського суду. Пояснила, що за наявності зібраних по справі доказів, відсутні підстави для задоволення заявлених вимог, тому просила суд відмовити ОСОБА_1 в задоволені вимог у повному обсязі.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні пояснила, що заявник ОСОБА_1 є її донькою, ОСОБА_7 був її чоловіком та батьком її доньки. Розписалася вона з ОСОБА_7 в 1985 році, прожили до кінця 1985 року з батьками чоловіка в м.Ігарка, а в кінці 1985 року повернулася до м.Сєвєродонецька де народила доньку ОСОБА_1. Чоловік був в м.Сєвєродонецьку. В січні 1986 року чоловік поїхав в м.Ігарку до матері, а потім в Магаданську обл. м.Сусуман, працював там на копальнях по 8 місяців та на 4 місяці приїздив до м.Сєвєродонецька, так відбувалося до 1991 року. Потім її чоловік у 1991 році поїхав і більше про нього нічого не чули. Свідок постійно розшукувала ОСОБА_7 Розірвання шлюбу з ОСОБА_7 було на Півночі у 1993 році. У розшуку був до повноліття доньки. Потім в 2007-2008 році подзвонив один товариш, який проживав в м.Сєвєродонецьку, ОСОБА_6, він був весь час з її чоловіком на копальнях, та зустрівшись в кінці лютого 2008 року повідомив, що ОСОБА_7 замерз в тайзі, його поховали там як невідомого. ОСОБА_6 помер в кінці січня 2010 року. У ОСОБА_7 ні прописки, ні реєстрації на Півночі не було, він був зареєстрований та проживав у свідка за адресою: пр-кт Космонавтів, 25-а/69. Їй не відомо чому він виписаний з її квартири. Житла у нього не було. Ніякого спілкування у неї з ОСОБА_7 з 1991 року не було взагалі. ОСОБА_7 вів антисоціальний спосіб життя, сидів у вязниці 5 років. Свідок не памятає чи повідомляла вона матері її колишнього чоловіка ОСОБА_9 про смерть її сина, так як у них було своє життя та відношень з ОСОБА_13 вона не мала. До правоохоронних органів Російської Федерації щодо розшуку, смерті свого колишнього чоловіка ОСОБА_7 не зверталася. На місце захоронення ОСОБА_7 не була. Про факт смерті чоловіка посилається на пояснення ОСОБА_6.

Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні пояснила, що вона є приятелькою бабусі заявниці. Їй відомо, що ОСОБА_7 разом з сімєю поїхав на Північ і там у нього народилася донька ОСОБА_1 заявниця по справі. З 1991 року вона не бачила ОСОБА_7 зовсім. Відомо що його мати ОСОБА_9 подавала на розшук але його так і не знайшли. ЇЇ приятелька не казала, що син їй пише чи дзвонить, вона хвилювалася що не має відомостей про сина. Про те, що ОСОБА_7 замерз в Тайзі вона їй теж не казала, вона просто казала, що невідомо де він.

Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні пояснив, що він є рідним дядьком заявниці. ОСОБА_7 знає з дитинства, вони навчалися разом. В м.Сєвєродонецьку він мешкав по пр-кту Космонавтів. З 1991 року ОСОБА_7 поїхав в Магадан на заробітки і він більше не бачив його. Чув зі слів, що разом з ОСОБА_7 поїхав ОСОБА_6, він з ним працював там. ОСОБА_6 приїхав в 2007 чи 2008 році, свідок задавав йому питання відносно ОСОБА_7, він спочатку відмовчувався, а потім повідомив, що його вже не має, що він в 2008 році зимою загинув в тайзі чи то на охоті, чи то на риболовлі. Свідку відомо, що його сестра ОСОБА_12 оголошував розшук ОСОБА_7 по аліментам. Особисто інформацію про смерть ОСОБА_7 не перевіряв, про це йому відомо лише зі слів ОСОБА_6. З ОСОБА_9 знайомий, спілкувався дуже давно. Йому відомо, що ніяких дзвінків та посилок від ОСОБА_7 не було. Також відомо, що ОСОБА_7 працював разом з ОСОБА_6, але доказів не має. Міліція шукала ОСОБА_7 5 років. Розшук припинили по повноліттю заявниці. Про той факт, що ОСОБА_7 знайшли у м.Сусуман йому нічого не відомо. Де саме мешкав ОСОБА_7 на Півночі - не відомо, зі слів ОСОБА_6 відомо, що вони орендували квартиру спочатку в м.Магадан, а потім в м.Сусуман. Про отримання ОСОБА_7 громадянства також нічого не відомо. Про факт перебування ОСОБА_7 в місцях позбавлені волі свідку відомо теж зі слів ОСОБА_6, але не відомо який період. Свідок доступу до телефону ОСОБА_9 не мав, її номера не знає, до переписки теж доступу не мав, але вказує що її не було. Йому відомо що ОСОБА_7 в 2007-2008 роках вже не сидів, а працював.

Суд, вислухавши доводи заявниці, її представника, заінтересованих осіб, представника заінтересованої особи, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає заяву ОСОБА_1 необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно до п.3 ч.2 ст.234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

У відповідності до ч.3 ст.235 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Нормою ч.6 ст.235 ЦПК України передбачено, що якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Ухвалою Сєвєродонецького міського суду від 16.06.2015 року зазначену заяву було залишено без розгляду у звязку з виникненням спору про право, заявнику та заінтересованим особам було розяснено право подати позов на загальних підставах.

Ухвалою від 09.07.2015 року колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області ухвалу Сєвєродонецького міського суду від 16.06.2015 року було скасовано, справу повернуто до суду першої інстанції для продовження розгляду з тих підстав, що розгляд справ про оголошення особи померлою регламентується главою 4 ЦПК України, а саме ст.246-250, які не передбачають залишення заяви без розгляду з підстав, визначених ст.235 ч.6 ЦПК України. Зміст ч.6 ст. 235 ЦПК України кореспондується лише до ч.4 ст. 256 ЦПК України, яка регламентує порядок розгляду заяв саме про встановлення фактів, які мають юридичне значення.

Відповідно до ст.46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв'язку з воєнними діями, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті. Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Відповідно до ст.ст.246, 247 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна. У заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

З аналізу вищенаведених норм закону вбачається, що діюче законодавство повязує можливість визнання особи померлою з її відсутністю за постійним місцем проживання протягом трьох років та неможливістю встановити місце перебування особи за допомогою засобів, прийнятих заінтересованими особами та державними органами.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 народився 24 березня 1963 року в м.Кола Мурманська обл. Батьками ОСОБА_7 записані ОСОБА_11 та ОСОБА_16, що підтверджується довідкою про народження № 446, виданою відділом запису актів цивільного стану ОГРН Мурманської області від 06 листопада 2014 року.

ОСОБА_9, бабуся заявниці, померла 20 травня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть І-ЕД № 409558, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сєвєродонецького міського управління юстиції від 23 травня 2014 року.

ОСОБА_7 є батьком заявниці, що підтверджується свідоцтвом про народження ІV-ЕД № 259105, виданим Сєвєродонецьким міським ЗАГС Ворошиловградської області від 02 грудня 1985 року.

ОСОБА_7 06 липня 1985 року уклав шлюб з ОСОБА_7 (дошлюбне прізвище ОСОБА_15) ОСОБА_10, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу ІІІ-БА № 296617, виданим відділом ЗАГС Красноярського краю від 06 липня 1985 року.

Ухвалою Сєвєродонецького міського суду від 30 грудня 1999 року було оголошено у розшук ОСОБА_7, як неплатника аліментів за в/л № АЕ-101від 22 березня 1989 року Сєвєродонецького міського суду на користь ОСОБА_12 на утримання доньки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Вжитими заходами розшуку неплатник аліментів ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, встановлений: мешкає Магаданська обл., м.Сусуман, вул.Больничная, 31-б, працює ЗАТ «Риолит», що підтверджується довідкою заступника начальника Сєвєродонецького МВ УМВС України Луганської області ОСОБА_17 за № 54114-2103 за червень 2001 року.

Заявником на підтвердження заявлених вимог було надано копію довідки № 54/13422, видану Начальником Сєвєродонецького МВ УМВС ОСОБА_18 з якої вбачається, що ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 знаходився у розшуку з 1994 року по 2004 рік (РС № 1655), місце знаходження останнього вданий час не відомо. Але на вимогу суду заявниця оригінал цієї довідки не надала, тому Сєвєродонецький міський суд її до уваги не приймає. А натомість заявницею був наданий оригінал довідки Сєвєродонецького ВП ГУНП в Луганській області, від 12.11.2015 року, № 54/143, згідно якої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 знаходився у розшуку з 1994 року по 2004 рік (РС № 1655).

З відповіді першого заступника начальника Сєвєродонецького міського відділу ГУМВС України у Луганській області № 54/13а/з від 13 листопада 2014 року вбачається, що ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 у розшук не оголошувався.

Судом з метою встановлення місця перебування ОСОБА_7 було витребувано інформацію з відповідних установ.

Так відповідно до інформації виданої КП «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька» довідкою № 332 від 29 січня 2015 року встановлено, що ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 мешкав та був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, б. 25-а, кв. 69, в період з 19 січня 1988 року по 27 січня 1988 року з вибуттям до м.Якутськ.

Довідкою № 29/2-2986, виданою Сєвєродонецьким міським відділом державної міграційної служби від 15 червня 2015 року, встановлено, що за даними картотеки заяв про видачу паспорта Сєвєродонецького МВ УДМС України у Луганській області ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 не значиться.

Згідно із загально доступної інформації з мережі інтернет сайт www.sudru/ru нормативна база/судова практика опублікованої 03 липня 2013 року об 08 годині 03 хвилини, існує Ухвала наглядової інстанції 93-Д07-5 Верховного суду Російської Федерації, згідно якої 31 січня 2008 року Судова колегія по кримінальним справам Верховного суду Російської Федерації розглянула наглядову скаргу засудженого ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_6 уродженця ІНФОРМАЦІЯ_7, раніше засудженого 20 жовтня 1997 року, про перегляд вироку Сусуманського районного суду Магаданської області від 13 березня 2003 року та помякшало покарання до пяти років шести місяців позбавлення волі. Таким чином ОСОБА_7 до вересня 2008 року відбував покарання у місцях позбавлення волі.

Також згідно із загально доступної інформації з мережі інтернет у м.Сусуман Магаданської області існує адреса: вул.Больнична, 31-б, хоча в своїх поясненнях, як заявниця так і її представник вказували, що в м.Сусуман вул.Больнична не існує взагалі.

Суд критично ставиться до пояснень свідків, так як їхні пояснення відносно смерті ОСОБА_7, його життя після 1991 року, не ґрунтуються на їх власних спостереженнях та відомостях, а відомі їм лише зі слів деякої особи ОСОБА_6, який на даний час, зі слів свідків, вже помер і тому суд позбавлений можливості допитати його та відповідно перевірити необхідну інформацію. Також деякі пояснення свідків не збігаються з письмовими доказами даної цивільної справи.

Таким чином, на підставі наявних в матеріалах справи доказів судом встановлено, що адреса: АДРЕСА_1 не є останнім та взагалі місцем проживання ОСОБА_7, за даною адресою він лише тимчасово був зареєстрований у період з 19 січня 1988 року по 27 січня 1988 року, вибув до м.Якутськ. У червні 2001 року ОСОБА_7 заходами розшуку був знайдений у Магаданській обл., м.Сусуман, за адресою: вул.Больничная, 31-б,та місце роботи ЗАТ «Риолит». Після цього ОСОБА_7 у розшук повторно не оголошувався, у Російській Федерації не розшукувався. Тому останнім відомим місце проживання ОСОБА_7 є м.Сусуман Магаданської області. Крім цього паспорт громадянина України ОСОБА_7 у м.Сєвєродонецьку не отримувався. Відомостей про отримання ОСОБА_7 громадянства України та паспорта громадянина України суду не надано. Крім того посилання заявника на те, що про смерть батька дізнались в січні-лютому 2008 року після телефонного дзвінка також спростовується матеріалами справи, оскільки встановлено, що він до вересня 2008 року відбував покарання у колонії.

Отже, аналізуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що правових підстав для визнання ОСОБА_7 померлим відповідно до положень ст.46 ЦК України немає, а заявлені вимоги є необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.3-8, 57, 212-215, 234, 235, 246-249, 292 ЦПК України, ст.46 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1, заінтересовані особи ОСОБА_4, ОСОБА_3 про оголошення фізичної особи померлою відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Луганської області через Сєвєродонецький міський суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В. М. Олійник

Народні засідателі І.В.Бернацька

ОСОБА_19