У х в а л а

іменем україни

01 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Євтушенко О.І.,

Кадєтової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Ямпільського районного суду Сумської області від 16 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 24 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначено, що 04 червня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 був укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0, згідно умов якого остання отримала кредит в сумі 23 526,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 12,5 % річних на строк з 04 червня 2007 року по 04 червня 2014 року.

У січні 2009 року за результатами розгляду заяви позичальника ОСОБА_3 про реструктуризацію заборгованості між сторонами договору 30 січня 2009 року була укладена додаткова угода за № та складений Графік погашення платежів, визначення сукупної вартості кредиту, який є невід'ємною частиною договору № № . Визначений новий строк дії договору - червень 2016 року.

У зв'язку із неналежним виконанням позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором станом на 28 липня 2015 року у неї виникла заборгованість у розмірі 741 071 грн 92 коп.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» (правонаступник Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк») та ПАТ «Дельта Банк» укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором № 0.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просив суд стягнути із відповідача вказану вище заборгованість.

Заочним рішенням Ямпільського районного суду Сумської області від 16 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 24 лютого 2016 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 741 071 грн 92 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 порушує питання про скасування оскаржуваних рішень судів із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 04 червня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 був укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0, згідно умов якого остання отримала кредит в сумі 23 526,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 12,5 % річних на строк з 04 червня 2007 року по 04 червня 2014 року.

16 вересня 2008 року відповідачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_4, змінила своє прізвище на ОСОБА_4.

У січні 2009 року за результатами розгляду заяви позичальника ОСОБА_3 про реструктуризацію заборгованості між сторонами договору 30 січня 2009 року була укладена додаткова угода за № та складений Графік погашення платежів, визначення сукупної вартості кредиту, який є невід'ємною частиною договору № № . Визначений новий строк дії договору - червень 2016 року.

Станом на січень 2009 року була визначена заборгованість по кредиту у сумі 18485,06 доларів США, відносно погашення цієї суми та нарахованих на цю суму процентів був складений Графік погашення платежів, який, в тому числі, був підписаний позичальником ОСОБА_3

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» (правонаступник Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк»0 та ПАТ «Дельта Банк» укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами.

Згідно з вищезазначеним договором відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором ОСОБА_3

Постановою Національного банку України від 02 березня 2015 року № 150 ПАТ «ДельтаБанк» віднесено до категорії неплатоспроможних.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02 березня 2015 року № 51 у ПАТ «ДельтаБанк» запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» - ОСОБА_5

Відповідно до наданого банком розрахунку, станом на 28 липня 2015 року у позичальника виникла заборгованість у розмірі 741 071 грн 92 коп.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій, встановивши, що ОСОБА_2 зобов'язання за кредитним договором не виконує, відповідно до наведених норм матеріального права, обґрунтовано дійшли висновку про задоволення позову про стягнення заборгованості.

Доводи висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни або скасування не встановлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ямпільського районного суду Сумської області від 16 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 24 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: О.І. Євтушенко

О.В. Кадєтова