Справа № 346/5193/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1351/2016
Головуючий у 1 інстанції Веселов В. М.
Суддя-доповідач Малєєв А.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого - Малєєва А.Ю.,

суддів: Девляшевського В.А., Меленко О.Є.,

секретаря - Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні горищем та стягнення моральної шкоди та зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні нежитловим приміщенням частино горища, -

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні горищем та стягнення моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в АДРЕСА_3 знаходиться двоповерховий житловий будинок, в я кому є 4 квартири № 1, 5, 7, 8 та два нежитлових приміщення. В квартирі № 1, яка знаходиться на першому поверсі проживає відповідачка, в квартирі № 7, яка знаходиться на другому поверсі, проживає позивач, балансоутримувачем будинку є КП «Житлоінфоцентр». Вказує, що відповідачка самовільно на горищі будинку використовує його частину для просушування одягу та облаштування власних речей в якості кладовки, яка знаходиться над квартирою, в якій мешкає позивач. Відповідно такими діями відповідачка порушує його законне право як співвласника житлового будинку. Так, оскільки власники квартир в вищезазначеному будинку набули права власності на допоміжні приміщення на горищі, то всі вони володіють ними на праві спільної сумісної власності, при чому між ними повинна бути домовленість щодо права користування горищем. Однак, приміщення горища не є поділеними, не виділені у встановленому порядку, а також відсутні домовленості між мешканцями будинку щодо їх використання.

На думку позивача, такі самочинні дії відповідачки - використання горища без згоди позивача призводять до втрати ним рівноваги, створюють для нього незручності, а своєю поведінкою відповідачка порушує правила добросусідства, що призводить до конфліктних ситуацій і відповідно до моральних страждань позивача. За таких обставин просить суд винести рішення, яким зобов'язати відповідачку ОСОБА_3 усунути перешкоди позивачу ОСОБА_2 в користуванні допоміжними приміщеннями - горищем в житловому будинку АДРЕСА_1 шляхом демонтажу кладовки, що знаходиться на горищі та над другим поверхом квартири АДРЕСА_1, стягнути з відповідачки ОСОБА_3 на користь позивача 4000 грн спричиненої моральної шкоди, та стягнути 500 грн за складання позовної заяви та 974 грн судового збору (а.с. 2-5).

В квітні 2016 року ОСОБА_3 подала зустрічну позовну заяву до первісного позивача, в якій вказала,що на горищі будинку, в якому проживає вона та позивач фактично облаштовано 3 кладових для кожного з співвласників жилих приміщень, в тому числі одна кладова належить позивачу. Облаштовувались всі три кладових за обопільною усною згодою всіх мешканців будинку. Кладова, якою користується позивач, розташована над квартирою їх сусідки та зубним кабінетом її сина. Таке розташування та розміщення кладовок, без укладення письмового договору між сторонами є незаконним, при тому, що при облаштуванні кладовки, позивач не звертався до органів місцевої влади для погодження проектної документації. На думку відповідачки, такі самочинні дії позивача - використання горища без згоди відповідача - створюють для неї незручності, а своєю поведінкою позивач не намагається дотримуватись правил добросусідства, що призводить до конфліктних ситуацій. За таких обставин просить суд винести рішення, яким зобов'язати позивача ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні в житловому будинку АДРЕСА_1 шляхом демонтажу двох кладовок,що знаходяться на горищі та над другим поверхом квартири № 5 та на першому поверсі стоматологічного кабінету житлового будинку АДРЕСА_1 та стягнути з ОСОБА_2 на її користь сплачений судовий збір (а.с. 88-91).

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 квітня 2016 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні горищем та стягнення моральної шкоди задоволено частково: зобов'язано відповідачку ОСОБА_3 усунути перешкоди позивачу ОСОБА_2 в користуванні допоміжними приміщеннями - горищем в житловому будинку АДРЕСА_1 шляхом демонтажу кладовки,що знаходиться на горищі та над другим поверхом квартири АДРЕСА_1. Стягнути з відповідачки ОСОБА_3 на користь позивача 500 грн за складання позовної заяви та витрати по судовому збору в сумі 974 грн,в решті позовних вимог відмовлено.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні нежитловим приміщенням - частиною горища задоволено: зобов'язано позивача ОСОБА_2 та співвідповідачку ОСОБА_4 усунути перешкоди в користуванні в житловому будинку АДРЕСА_1 шляхом демонтажу двох кладовок, що знаходяться на горищі та над другим поверхом квартири № 5 та на першому поверсі стоматологічного кабінету житлового будинку АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 солідарно на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір в сумі 551 грн 20 коп.

ОСОБА_2 оскаржив указане рішення в апеляційному порядку, оскільки вважає його в частині задоволення зустрічного позову незаконним та необґрунтованим. Апелянт вказує, що в матеріалах справи відсутні належні докази, що йому належить або він має в користуванні одну з кладовок на горищі житлового будинку в якому проживають всі сторони по справі. Крім того, рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 07.10.2014 підтверджено факт вчинення позивачем ОСОБА_3 та ОСОБА_5 перешкод в користуванні приміщенням горища, однак суд першої інстанції з власної ініціативи не досліджував матеріали вказаної справи.

ОСОБА_2 зазначив, що не намагався ввести суд в оману щодо дійсних обставин справи, оскільки у нього не було необхідності повідомляти суд про інші дві кладочки, що були на горищі. Одна з кладовок розміщена над квартирою № 5 і її використовує ОСОБА_4, друга кладочка нічия і знаходиться поблизу кладочки ОСОБА_4 На думку апелянта, він не може погодитися з висновками суду першої інстанції щодо знесення ним кладочки, яка йому не належить і не знаходиться в його користуванні. Також позивач не погоджується з рішенням суду в частині відмови у стягненні на його користь моральної шкоди. ОСОБА_2 зазначає, що відповідач своїми діями призвела до того, що він встановив замок в дверях горища, оскільки ОСОБА_3 використовувала його не за призначенням - зберігала будівельні матеріали. Вказане завдавало позивачу значних моральних страждань через постійний стукіт, шум та знаходження над його квартирою сторонніх осіб.

Просить скасувати рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 квітня 2016 року в частині задоволення зустрічного позову та відмови в задоволенні первісного позову ОСОБА_2 в частині стягнення моральної шкоди. Прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні зустрічного позову в частині зобов'язання ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_3 в користуванні допоміжними приміщеннями - горищем в житловому будинку АДРЕСА_1 шляхом демонтажу кладовки, що знаходиться на горищі та над другим поверхом квартири АДРЕСА_1, стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 4000 грн спричиненої моральної шкоди та судові витрати за подання апеляційної скарги. В решті рішення залишити без змін.

У судовому засіданні апелянт вимоги апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити з указаних у ній мотивів.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про причини суд не повідомили.

Заслухавши апелянта, суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково з наступних мотивів.

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 відповідно до копії Договору купівлі-продажу квартири від 12 лютого 2002 року (а.с.6).

Відповідно до копії Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09.02.2010 ОСОБА_3, ОСОБА_5 є власниками квартири АДРЕСА_2 (а.с. 7).

Згідно повідомлення Коломийського відділення управління комунальним майном від 31.03.2014 працівниками управління проведено огляд горища житлового будинку по АДРЕСА_1 та виявлено факт встановлення без дозволу балансоутримувача КП «Житлоінфоцентр» двох дерев'яних споруд оббитих дошками, внаслідок чого відгороджено частину горища спільного користування (а.с. 9). Про вказане комісією управління складено Акт обстеження горища від 27.03.2014 (а.с. 10).

На а.с. 11-13 наявна фототаблиця із зображенням горища в житловому будинку по АДРЕСА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 відповідно до копії Свідоцтва про смерть від ІНФОРМАЦІЯ_1 та Актового запису про смерть № 582 (а.с. 32, 38).

Заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 травня 2014 року зобов'язано ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні горищем за адресою: АДРЕСА_1 шляхом відновлення стану, який існував до порушення прав ОСОБА_5, повернути ключі від замка в горище і не чинити жодних перешкод в користуванні ним, стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 2000 грн моральної шкоди (а.с. 53-56).

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 07 жовтня 2014 року вищевказане рішення скасовано, в частині вимог ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди відмовлено, в решті - залишено без змін (а.с. 57-61).

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам закону рішення суду не відповідає.

Ухвалюючи рішення про усунення перешкод позивачу у користуванні допоміжним приміщенням та зобов'язуючи сторони демонтувати наявні на горищі кладовки, суд першої інстанції виходив з того, що між усіма співвласниками спірного будинку відсутня згода на вчинення будь-яких дій з спірним приміщення.

Проте з таким висновком погодитися не можна.

Правовий режим спільної сумісної власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження спільною сумісною власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку (ст. 382 ЦК України).

Відповідно до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005р. №76, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25.08.2005р. за № 927/11207, п. 3.2.7. Використання горищних приміщень під майстерні, для сушіння білизни і під складські приміщення не допускається. В п. 3.7.12. зазначено, що не дозволяється використовувати горища, технічні поверхи й приміщення (у т.ч. венткамери, електрощитові) для зберігання устаткування, меблів, вибухопожежонебезпечних матеріалів та інших небезпечних предметів.

З урахуванням тлумачень, зазначених в рішенні Конституційного Суду України № 4-рп/2004 від 02 березня 2004 року у багатоквартирних будинках власник (власники) неприватизованих квартир (їх правонаступники) і власники приватизованих квартир багатоквартирного будинку є рівноправними співвласниками допоміжних приміщень. Вони є рівними у праві володіти, користуватися і розпоряджатися допоміжними приміщеннями. Ніхто з власників квартир не має пріоритетного права користуватися та розпоряджатися цими приміщеннями, у тому числі і з питань улаштування мансард, надбудови поверхів і т. ін.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Домовленості між сторонами щодо використання спільного горища немає, у матеріалах справи відсутні дані, що кладовки, які ОСОБА_2 зобов'зано демонтувати належать йому. Більше того, в матеріалах справи є дані, що кладовки існували до того, як ОСОБА_2 став власником квартири в будинку. Оскільки встановити належність кладовок ОСОБА_2 з матеріалів справи неможливо, то і покладати на ОСОБА_2 обов'язок їх демонтувати не можна. Тому рішення в частині вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_8 усунути перешкоди в користуванні в житловому будинку АДРЕСА_1 шляхом демонтажу двох кладовок, що знаходяться на горищі та над другим поверхом квартири № 5 та на першому поверсі стоматологічного кабінету житлового будинку АДРЕСА_1 слід скасувати і ухвалити нове про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог у цій частині.

Керуючись ст. ст. 209, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 квітня 2016 року у частині вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_8 усунути перешкоди в користуванні в житловому будинку АДРЕСА_1 шляхом демонтажу двох кладовок, що знаходяться на горищі та над другим поверхом квартири № 5 та на першому поверсі стоматологічного кабінету житлового будинку АДРЕСА_1 - скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_8 про усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням - частиною горища відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий А.Ю. Малєєв

Судді: В.А. Девляшевський

О.Є. Меленко