Ухвала

іменем україни

25 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Фаловської І.М., Іваненко Ю.Г. Маляренка А.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, спричинених злочином, за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 06 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 28 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 12 листопада 2011 року під час дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), яка сталась з вини ОСОБА_6, її чоловік отримав тяжкі тілесні ушкодження від яких помер. Вина ОСОБА_6 у вчиненні вказаної ДТП встановлена вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 02 серпня 2013 року. Разом з тим, ОСОБА_6 здійснив ДТП під час виконання трудових обов'язків.

Враховуючи викладене, ОСОБА_4 просила стягнути на свою користь витрати на поминальний обід у розмірі 15 400 грн. та моральну шкоду, спричинену їй у зв'язку зі смертю чоловіка, у розмірі 197 450 грн.

Рішенням Костянтинівського районного суду Донецької області від 06 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 28 жовтня 2015 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 у рахунок відшкодування моральної шкоди 197 450 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат. У задоволенні решти позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_7, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 12 листопада 2011 року під час виконання трудових обов'язків ОСОБА_6, керуючи автомобілем Ford Transit, що перебуває в оренді фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) ОСОБА_5, з якою ОСОБА_6 перебував у трудових правовідносинах на момент ДТП, порушив Правила дорожнього руху та скоїв зіткнення з автомобілем Renault Premium під керуванням ОСОБА_8

В результаті даної ДТП пасажиру ОСОБА_9 спричинені тяжкі тілесні ушкодження, від яких він помер на місці.

Позивач ОСОБА_4 є дружиною померлого ОСОБА_9

Вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 02 серпня 2013 року ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків.

При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов'язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов'язків працівника.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам які проживали однію сім'єю.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вірно виходив із того, що внаслідок ДТП, яка сталася з вини ОСОБА_6, який перебував у трудових правовідносинах з ФОП ОСОБА_5, позивачу завдана моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню з роботодавця.

При визначенні розміру на відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції обґрунтовано виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, а також вірно врахував, що позивач втратила рідну їй людину, понесла значні моральні страждання, які носять триваючий характер, зазнала істотних змін в особистому житті, перенесла страждання, пов'язані зі смертю чоловіка та його похованням.

Разом з тим, доводи касаційної скарги щодо порушення апеляційним судом вимог глави 7 розділу 1 ЦПК України спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Так, про розгляд справи в апеляційному суді, призначений на 19 серпня 2015 року та 23 вересня 2015 року, ОСОБА_5 була повідомлена особисто належним чином, що підтверджується судовими повістками про виклик та рекомендованим повідомленням про вручення (том 2 а. с. 14, 17, 36, 38).

Згідно повідомлення поштового зв'язку судову повістку про виклик на 28 жовтня 2015 року ОСОБА_5 не отримала у зв'язку із «закінченням терміну зберігання» (том 2 а. с. 56, 57).

Проте, представник ОСОБА_5 - ОСОБА_10 судову повістку про виклик на 28 жовтня 2015 року отримав особисто 06 жовтня 2015 року (том 2 а. с. 46).

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі. У разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою.

Таким чином, суд апеляційної інстанції належним чином виконав вимоги глави 7 розділу 1 ЦПК України, а тому доводи касаційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Разом з тим, апеляційний суд про вищевказані обставини зазначив у своїй ухвалі та надав їм належну правову оцінку.

Місцевий суд всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про задоволення позову частково. Крім того, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій і при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 06 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 28 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

Ю.Г. Іваненко

А.В. Маляренко