Справа № 442/2219/11 Головуючий у 1 інстанції: Коваль Р.Г.
Провадження № 22-ц/783/2239/16 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2016 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Мельничук О.Я., Крайник Н.П.,

секретаря - Куцика І.Б.,

з участю: ОСОБА_2,

представників ОСОБА_3 - ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третіх осіб: управління Державного земельного агенства у Дрогобицькому районі, Станіславської сільської ради про розподіл майна подружжя,-

встановила:

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22.12.2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Проведено розподіл спільного сумісного майна подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а саме - будинковолодіння АДРЕСА_1, земельної ділянки, призначеної для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,25 га, кадастровий номер НОМЕР_1, та автомобіля марки Renault Laguna 1,6 (1999), ДРЗ НОМЕР_2, зеленого кольору, двигун НОМЕР_3, кузов НОМЕР_4.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину будинковолодіння АДРЕСА_1, залишивши за ОСОБА_3 право власності на іншу 1/2 частину вказаного будинковолодіння.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину прибудинкової земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована по АДРЕСА_1, залишивши за ОСОБА_3 право власності на іншу 1/2 частину цієї земельної ділянки.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/2 ідеальну частку автомобіля марки Renault Laguna 1,6 (1999), ДРЗ НОМЕР_2, зеленого кольору, двигун НОМЕР_3, кузов НОМЕР_4, залишивши за ОСОБА_3 право власності на іншу 1/2 ідеальну частку вказаного автомобіля.

В решті позову відмовлено.

Додатковим рішенням суду від 10.03.2016 року вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржили обидві сторони.

Позивач ОСОБА_2, просить рішення суду скасувати в частині відмови їй у задоволенні позовних вимог про поділ будинковолодіння та земельної ділянки, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким її вимоги задовольнити в повному обсязі, присудивши їй 3/4 ідеальні частки вказаного нерухомого майна.

Апелянт не погоджується із висновком суду про відсутність правових підстав для відступлення від принципу рівності часток майна подружжя, оскільки при поділі майна не було враховано, що відповідачем з депозитних рахунків було знято всі грошові кошти в сумі 177093 грн. 92 коп., які ним витрачено виключно у власних інтересах. Вважає, що відповідач зняв кошти з рахунків і привласнив їх з метою уникнення їх розподілу, а тому свої вимоги щодо поділу нерухомого майна вона розраховувала саме з урахуванням компенсації належної їй частини цих коштів. Не погоджується також апелянт із висновками суду про придбання відповідачем транспортних засобів, які ним були реалізовані під час шлюбу, виключно за його особисті кошти.

Відповідач ОСОБА_3 в особі свого представника - ОСОБА_4, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2задовольнити частково, присудивши позивачу 1/6 частку вказаного нерухомого майна.

Свої доводи сторона відповідача обґрунтовує тим, що до спірних правовідносин, які виникли до 01.01.2004 року, слід було застосовувати норми КпШС України та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про власність», відповідно до яких, під час вирішення спору щодо поділу спільного майна необхідно встановити не лише факт спільного проживання, а й те, що спільне майно було придбане внаслідок спільної праці. Вважає, що позивачем не доведено факту її трудових та матеріальних вкладень в будівництво спірного будинку належними та допустимими доказами. Вважає покази свідків суперечливими, а тому їх не слід було брати до уваги. Крім того, зазначає, що нормами КпШС України не передбачено можливості встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, як підстави для визнання набутого майна їхньою спільною сумісною власністю, а спірний будинок був збудований до 1994 року. Вважає, що при вирішенні даного спору суд допустив порушення норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення кожної із сторін в підтримання своєї апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційних скарг з наступних підстав.

Судом встановлено, що шлюб між сторонами було зареєстровано 17.12.1994 року (а.с.4 т.1).

До реєстрації шлюбу сторони з 1986 року проживали однією сім'єю, виховували дітей та вели спільне господарство, чого не заперечується стороною відповідача.

Предметом спору в оскаржуваній частині рішення є житловий будинок загальною площею 301,5 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами та земельна ділянка площею 0,25 га, надана для будівництва та обслуговування цього будинку, які знаходяться по АДРЕСА_1.

Будівництво вказаного будинку здійснено на підставі рішення виконкому Дрогобицької районної ради №142 від 15.06.1989 року.

Акт приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом будинку було затверджено рішенням виконавчого комітету Станильської сільської ради Дрогобицького району Львівської області №45 від 25.12.2008 року (а.с.8-13 т.1).

Право власності на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами зареєстроване за відповідачем 09.03.2009 року на підставі виданого йому виконавчим комітетом Станильської сільської ради Дрогобицького району Львівської області свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09.03.2009 року (а.с.6-7 т.1).

Право власності на спірну земельну ділянку зареєстроване за відповідачем 30.07.2014 року на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30.07.2014 року (а.с.48-49 т.2).

Відповідно до ч.1 ст.60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив або пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

Враховуючи фактичні обставини справи, момент набуття права власності на спірне нерухоме майно та відсутність обставин, які б давали суду право відступити від принципу рівності часток сторін у спільному майні, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про поділ спірного нерухомого майна з присудженням кожному із сторін по 1/2 його частині.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду в частині поділу вказаного вище нерухомого майна, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Мельничук О.Я.

Крайник Н.П.