Провадження №2/760/1858/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 березня 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді - Усатової І.А.
при секретарі - Здорик Л.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, -
Свої вимоги обґрунтовує тим, що 10 лютого 1995 року, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме житлового будинку АДРЕСА_1, житловою площею 54,8 кв.м.
В позовній заяві позивач зазначає, що після продажі будинку ОСОБА_2, знявся з обліку і виїхав за межі м. Києва.
Як підставу для звернення з даною позовною заявою позивач посилається на ту обставину, що у листопада 2015 року він вирішив подарувати 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 та звернувся до приватного нотаріуса Шевкової О.В. за вчиненням нотаріальної дії, однак, нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через те, що ним не було надано відповідного рішення суду, за яким правочин укладений на товарній біржі визнаний дійсним.
30.11.2015 ухвалою судді відкрито провадження в справі та призначено справу до судового розгляду.
Позивачем до суду була подана заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
23.12.2015, 16.02.2016, 03.03.2016 відповідач в судове засідання не з'явився, повноважного представника в судове засідання не направив, про причини неявки суд не повідомив, не зважаючи на те, що був повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином, відповідно до вимог ст. 74, 75, 76, 77 Цивільного процесуального кодексу України, через публікацію у газеті «Урядовий кур'єр».
Виходячи з цього та вимог ст. 77 ЦПК України суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним.
Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Виходячи з цього, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 10 лютого 1995 року, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме житлового будинку АДРЕСА_1, житловою площею 54,8 кв.м.
Відповідно до ч. 4 ст. 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.
Згідно зі статтею 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.
Частиною 2 ст. 220 ЦК України визначено, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
З аналізу укладеного сторонами 10.02.1995 договору купівлі-продажу випливає, що він містить всі узгоджені сторонами істотні умови, необхідні для договорів даного виду, зокрема, щодо предмету договору та його вартості, та були повністю та фактично виконані обома сторонами.
Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним (ч. 3 ст. 334 ЦК України).
Згідно вимог ст. ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто, підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання.
Виходячи з викладених обставин, суд приходить до висновку, що укладений 10.02.1995 договір купівлі-продажу нерухомості - житлового будинку АДРЕСА_1 був укладений з додержанням основних правил, встановлених для договорів купівлі-продажу, фактично виконаний сторонами, перешкоди для його нотаріального оформлення на час його укладання були відсутні, а тому він має бути визнаний дійсним.
Керуючись ст.ст. 220, 334, 656, 657 ЦК України,ст.ст.57-60,212-214,224 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним - задовольнити.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду м. Києва через Солом'янський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його постановив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя: І. А. Усатова