АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2709/16 Справа № 199/8802/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Осіян О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Осіяна О.М.,

суддів Глущенко Н.Г., Пищиди М.М.,

за участю секретаря - Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2015 року відмовлено у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором

В апеляційній скарзі позивач посилаючись на порушення судом норм матеріального права та не врахування обставин у справі, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до укладеного договору б/н від 26.02.2004 року відповідач отримав кредит в розмірі 540 доларів США у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Сторони за договором дійшли згоди щодо усіх його умов, утім, відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, на порушення умов кредитного договору та ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач зобовязання за договором не виконав. Станом на 31.08.2014 року відповідач має заборгованість в розмірі 4 396,58 доларів США, яка складається із наступного: 1 616,15 доларів США - заборгованість за кредитом, 2 780,43 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитом.

До вказаних правовідносин суд застосував положення ч. 1 ст. 509, ст.526, ч. 1 ст. 598, ст. 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України. Суд зазначив, що боржником було допущено порушення умов виконання зобовязання, що призвело до утворення заборгованості, розмір якої станом на 31.08.2014 року становить 4 396,58 доларів США.

Відповідач не надав доказів того, що договір є неукладеним.

Разом із тим, суд вбачав підстави для задоволення заяви відповідача про застосування строку позовної давності.

Як встановлено судом, відповідно до укладеного договору б/н від 24.02.2004 року відповідач отримав кредит в розмірі 540 доларів США у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно п. 9.12 Умов та Правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження продовження дії договору після 24.02.2006 року.

За змістом ст.ст. 256, 257, 267 ЦК України право особи на звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу обмежується позовною давністю. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 261 ЦК України за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебігу позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин», кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У звязку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

А тому суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову, а судові витрати відніс на рахунок ПАТ КБ «ПриватБанк», відповідно до вимог ст. 88, 215 ЦПК України.

Не можуть бути підставою для задоволення позову доводи апеляційної скарги про те, що було переривання перебігу позовної давності, оскільки відповідач систематично здійснював оплату за кредитом до 31 жовтня 2013 року, а позовна заява товариством подана до суду 04 листопада 2013 року.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

ОСОБА_1 позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до укладеного договору №450588 про відкриття картрахунку і обслуговування платіжної карти від 26.02.2004 року відповідач отримав кредит в розмірі 540 доларів США у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Строк дії картки - два роки. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки.

Відповідно до пункту 4.6 кредитного договору продовження строку дії картки є обовязком банку. В матеріалах справи відсутні будь-які достовірні докази про те, що відповідачу видавалась нова картка, чи продовжувався термін дії першої картки після 26 лютого 2006 року.

Також відсутні належні та достовірні докази про те, що відповідач систематично здійснював оплату за кредитом до 31 жовтня 2013 року, оскільки відповідач ці факти заперечував, а позивач не надав достовірних доказів - фінансових чи банківських документів, про здійснення відповідних операцій із погашення кредиту, а таким доказом не можна вважати лише розрахунок, зроблений позивачем із невідомих джерел.

Строк дії картки закінчився 26 лютого 2006 року, а із позовом до суду банк звернувся лише у жовтні 2014 року.

Враховуючи те, що після закінчення строку дії картки банк не видавав боржнику нової платіжної картки, а тому обґрунтованими є висновки суду про сплив позовної давності, оскільки картка діє в межах визначеного нею строку, а перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України).

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, а із матеріалів справи вбачається, що передбачені ст. 309 ЦПК України підстави для скасування чи зміни судового рішення відсутні, і оскаржуване рішення судом першої інстанції ухвалене із додержанням норм процесуального права та у відповідності із нормами матеріального права.

Керуючись ст. 303,307,308,315 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: