Справа № 344/5151/16-ц
Провадження № 2/344/3413/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

13 червня 2016 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої судді Польської М.В.

при секретарі c/з ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої непрацездатної дочки, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої непрацездатної дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 2000 грн. щомісячно.

Позовні вимоги мотивувала тим, що вона з 11.08.1994 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, в якому у них народилася донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 Рішенням Івано-Франківського міського суду від 23.06.2015 року було розірвано шлюб між сторонами, донька залишилася проживати із матірю. ОСОБА_4 є інвалідом першої групи з дитинства і потребує постійного стороннього догляду. Доходів позивача не вистачає на утримання доньки, відповідач, як вказано у позовній заяві, спроможний надавати матеріальну допомогу, є працездатним, але добровільно матеріальну допомогу не надає.

Позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не зявився, хоч про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку, а тому, виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки суд не повідомив, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можливо провести заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 23.06.2015 року було розірвано шлюб, зареєстрований між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, укладений 11.08.1994 року (а.с.11-12).

За час перебування у шлюбу у сторін народилася дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що засвідчується копією свідоцтва про народження, серії І-НМ №039314 від 04.06.1996 року (а.с.2).

Позивачем до матеріалів позову долучено довідку Медичного центру «Відновлення» №71 від 13.04.2016 року, яка видана ОСОБА_4 про те, що вона проходить курс лікування двічі на рік із зазначенням діагнозу та затрат на лікування (а.с.5).

Згідно довідки Навчально-реабілітаційного центру від 17.03.2016 року №13 ОСОБА_4 навчається на 12-му класі Навчально-реабілітаційного центру м.Івано-Франківська (а.с.6).

Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 18.06.2014 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є інвалідом І групи з дитинства та потребує постійного стороннього розгляду (а.с.4)

Загальним обов'язком батьків, який покладається на них Сімейним кодексом, є обов'язок утримувати своїх дітей. За загальним правилом, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (18 років). Після цього батьки можуть продовжувати утримання, але це є їхнім правом, а не обов'язком, за виключенням випадків, передбачених Главою 16 СК.

Так, відповідно до правил статті 198 СК України батьки продовжують бути зобов'язаними утримувати свою дитину після досягнення нею повноліття за наявності у сукупності таких обставин: 1) дочка або син є непрацездатними. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" непрацездатними є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону. Отже українське законодавство виділяє три основні види непрацездатності: непрацездатність за віком та непрацездатність за станом здоров'я та непрацездатність у зв'язку із входженням особи до групи осіб, які мають право на пенсію у зв'язку із втратою годувальника. Для даної статті важливою є непрацездатність повнолітньої дитини за станом здоров'я, тобто наявність у дитини статусу інваліда. Інвалідом визнається особа зі стійким розладом функцій організму, зумовленим захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами розумового чи фізичного розвитку, що призводить до обмеження нормальної життєдіяльності, викликає в особи потребу в соціальній допомозі і посиленому соціальному захисті, а також виконання з боку держави відповідних заходів для забезпечення її законодавчо визначених прав (ст. 1 Закону України "Про реабілітацію інвалідів в Україні"). Подібне визначення інваліда міститься і у Законі України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні". Для застосування правил коментованої статті не має значення, яку групу інвалідності має дитина; 2) непрацездатні повнолітні діти потребують матеріальної допомоги. Під потребою матеріальної допомоги розуміється неможливість самостійно забезпечити своє існування та недостатність державної допомоги - пенсій та допомог у зв'язку з інвалідністю. При цьому якщо особа, хоча і є інвалідом з дитинства, але отримала професію (наприклад, програміста) та самостійно заробляє гроші, вона не може вимагати утримання від своїх батьків; 3) наявність у батьків можливості надати таку допомогу. Батьки не будуть зобов'язані утримувати повнолітню дитину, якщо вони самі є непрацездатними та потребують допомоги або якщо їхній заробіток не дозволяє їм здійснювати утримання.

Батьки, за загальним правилом, мають добровільно утримувати свою непрацездатну дитину. В разі відмови батьків від надання утримання аліменти можуть бути стягнені з них рішенням суду за позовом як самої дитини, так і того з батьків, з яким проживає дитина.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленністю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Оскільки матеріали справи не містять доказів неможливості стягнення аліментів з відповідача, то вимоги є обґрунтованими.

Дослідивши обставини справи та письмові докази, оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити: стягувати ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої працездатної дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в сумі 2000 грн. щомісячно на весь наступний період часу постійного стороннього догляду за дочкою ОСОБА_4.

Стягнення аліментів розпочати з 21.04.2016 року (з часу звернення з позовом до суду).

На підставі ст..ст. 180, 181, 198 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 209, 212- 215, 224-226 ЦПК України суд,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, аліменти на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, жительки АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на утримання повнолітньої непрацездатної дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, інваліди першої групи з дитинства, яка потребує постійного стороннього догляду в твердій грошовій сумі 2000 гривень щомісячно на весь наступний період часу постійного стороннього догляду за дочкою ОСОБА_4.

Стягнення аліментів розпочати з 21.04.2016 року.

Допустити до негайного виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, в спеціальний фонд Державного бюджету України з зарахуванням на рахунок 0002, отримувач коштів УДКСУ в м. Івано-Франківську Івано-Франківської обл., код за , банк отримувача ГУДКС України в Івано-Франківській області, код банку отримувача (МФО) 836014, код класифікації доходів бюджету 22030001, код ЄДРПОУ суду 02891693 - 551 грн. 20 коп. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянути за письмовою заявою відповідача протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Польська М.В.