АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/144/16 Головуючий 1-ї інстанції - Майстренко О.М.
Категорія: договірні
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Довгаль А.П.

суддів - Коваленко І.П., Коровін С.Г.

при секретарі - Щегельському Д.О.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Московського районного суду м. Харкова від 31 березня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (надалі - ПАТ «Альфа-Банк» або Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, третьої особи: ОСОБА_2, в якому просило стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за кредитним договором №490063080 від 11.04.2008року, яка станом на 15.07.2014року складається із заборгованості: по тілу кредиту - 12 893,59дол. США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ становить 150 947,50грн.; відсоткам - 7 455,19дол.США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ становить 87 279,21грн., пені - 74 268,23дол.США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ становить 869 471,09грн.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що 11.04.2008року між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №490063080 (далі - кредитний договір), згідно умов якого останній отримав кредит у розмірі 20 190,00дол. США на придбання транспортного засобу зі сплатою 14,5 % (відсотків) річних, зі строком повернення 11.04.2014 року. З метою забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором, 11.04.2008року між Банком та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №490063080-П (далі - договір поруки), згідно умов якого, остання поручилася перед Банком за виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором. Але, взяті на себе зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_2 виконував не належним чином, у зв'язку з чим виникла вищевказана заборгованість, яка до теперішнього часу повністю не погашена. Зважаючи на невиконання боржником ОСОБА_2 зобов'язання стосовно повернення кредиту, позивач вправі вимагати стягнення з відповідача ОСОБА_1, як його поручителя, заборгованості по кредиту, відсоткам та пені за невиконання умов договору.

В судове засідання суду першої інстанції представник позивача - ПАТ «Альфа Банк» не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідач ОСОБА_1 не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася в установленому законом порядку, подала письмові заперечення на позов, в яких виклала свої доводи та міркування з приводу заявлених до неї вимог.

Третя особа ОСОБА_2 проти позову заперечував, посилаючись на те, що згідно акта приймання-передачі автомобіля від 13.05.2009року, укладеного між ним та позивачем, він передав Банку в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором автомобіль для його реалізації та погашення заборгованості.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 31 березня 2015 року в задоволенні позову ПАТ «Альфа-Банк» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Альфа-Банк» просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, на не відповідність висновків суду обставинам справи та на неналежну оцінку наданим доказам.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення, апеляційний суд з'ясовує чи були враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти); якими доказами мотивовано рішення, належними чи допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримані та правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що договір поруки припинився, оскільки позивач без згоди поручителя з 01.09.2008року збільшив розмір процентів за користування кредитом.

Проте, погодитися з таким висновком не можна, оскільки суд дійшов його без повного, всебічного та об'єктивного з'ясування всіх обставин справи, прав та обов'язків сторін у даних правовідносин, без належної правової оцінки наданим доказам.

Так, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник уважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом.

Згідно положень ч.1 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором чи законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів стосовно належного виконання зобов'язання.

Судовим розглядом встановлено, що 11.04.2008року між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №490063080, згідно умов якого він отримав кредит на придбання транспортного засобу в розмірі 20 190,00дол. США зі сплатою 14,5 % (відсотків) річних, зі строком повернення кредиту до - 11.04.2014 року.

Виконання умов кредитного договору з боку позичальника відповідно до п.3 кредитного договору є повернення кредиту, виплата Банку процентів за користування кредитом, сплатити комісії та неустойки.

У забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором, 11.04.2008року між Банком та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №490063080-П, згідно умов якого вона поручилася перед Банком за виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконанням ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ч.1ст.553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.1 та ч.2 ст.554 ЦК України).

Відповідно до п.5.3. договір поруки набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання зобов'язань боржника за основним договором.

Отже, договір поруки є похідним від основного договору і строк його дії залежить від виконання позичальником умов кредитного договору.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту чи інших вимог, що звичайно ставляться.

Отже, належним виконанням зобов'язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, у розмірі та у валюті, визначеним кредитним договором.

Як свідчать матеріали справи, взяті на себе зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_2 виконував не належним чином, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість по сплаті кредитних сум. На його адресу в квітні 2009 року Банк направляв повідомлення, в якому зазначив конкретну суму заборгованості, яка виникла на той час, і про необхідність її сплати. При цьому вказане повідомлення не містило вимог щодо дострокового повернення усієї суми кредиту. Коштів на погашення заборгованості у ОСОБА_2 не було, а тому останній запропонував передати Банку для реалізації залогове майно - транспортний засіб. 13.05.2009року між ОСОБА_2 і ЗАТ «Альфа-Банк» було укладено договір доручення, згідно якого Банк, за дорученням ОСОБА_2, зобов'язався укласти від його імені одну або декілька угод щодо продажу автомобіля марки GREAT WALL CC6460 DV-3 2007 року випуску. Цим договором сторонами не визначалась конкретна сума продажу товара, а в договорі лише вказано, що Банк зобов'язаний виконати його на умовах, найбільш вигідних для довірителя. У цей же день, за актом приймання-передачі автомобіля від 13.05.2009року, вищевказаний автомобіль боржником ОСОБА_2 було передано Банку. Згідно платіжної квитанції (а.с.99), автомобіль було реалізовано за 61 300,00грн. Ця сума переведена за курсом НБУ із гривні в еквівалент до долару - 7 605,46дол. США і, згідно наданого розрахунку заборгованості, була зарахована 11.11.2009року ОСОБА_2 у погашення сум за кредитом (а.с.16-18).

Також, із наведеного розрахунку заборгованості за кредитом вбачається, що пеня, яка утворилася на момент передачі автомобіля була списана і її нарахування призупинено на підставі протоколу Кредитного Комітету ЗАТ «Альфа-Банк» за №4 від 14.05.2009року. Поновлення нарахування пені почалося на підставі протоколу Кредитного Комітету №9 від 23.03.2011року, а згідно рішення Правління №85 від 22.07.2013року заборгованість за відсотками взагалі не нараховувалась, що також знайшло своє відображення в розрахунку заборгованості.

Боржник ОСОБА_2 після укладання договору доручення від 13.05.2009року ні разу не поцікавився у Банку чи був проданий його автомобіль, за яку саме ціну, чи була повністю погашена заборгованість вартістю проданого автомобіля, тобто вимоги подати йому звіт про реалізацію товару відповідно до п.п. в) п.7 договору доручення не заявляв.

Станом на 15.07.2014 року заборгованість за договором кредиту складається із заборгованості: по тілу кредиту - 12 893,59дол. США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ становить 150 947,50грн.; відсоткам - 7 455,19дол.США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ становить 87 279,21грн., пені - 74 268,23дол.США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ становить 869 471,09грн.

15.07.2014року Банком на адресу боржника ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_1 була направлена письмова вимога про погашення суми заборгованості у зв'язку зі спливом - 11.04.2014року строку повернення кредиту. Оскільки в добровільному порядку ці вимоги виконані не були, Банк 06.08.2014року, тобто з дотриманням установленого законом шестимісячного строку, звернувся до суду з позовом про стягнення з поручителя ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором.

Доказів які б свідчили про збільшення обсягу відповідальності поручителя ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором матеріали справи не містять. Ніяких додаткових договорів про підвищення процентної ставки не укладалось. В первісній вимозі Банку, яка направлялась безпосередньо позичальнику кредиту ОСОБА_2 в 2009 році, не містилось вказівки Банку про дострокове погашення всіх кредитних сум.

За таких обставин, підстав для відмови Банку в задоволенні заявлених вимог у суду першої інстанції не малося.

Разом з тим, сума нарахованої пені значно перевищує розмір збитків.

Згідно ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

З урахуванням положень ч.3 ст.551 ЦК України колегія суддів вважає за необхідне розмір заявленої пені - 869 471,09грн., зменшити до суми збитків - 238 226,71грн. (тіло кредиту 150 947,50грн. + відсотки 87 279,21грн.).

Таким чином, загальна сума, що підлягає стягненню буду становити 476 453,42грн. (тіло кредиту 150 947,50грн. + відсотки 87 279,21грн. + пеня 238 226,71грн.).

Також, відповідно до ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» понесені судові витрати по сплаті судового збору при подачі позовної заяви до суду в розмірі 3 654,00грн.

Згідно п.п.3),4) ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307ч.1п.2), 309ч.1п.п.3),4), 313, 314ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» - задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 31 березня 2015 року скасувати і ухвалити у справі нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість за договором кредиту в сумі 476 453,42грн. та судовий збір в розмірі 3 654,00грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - Cудді -