Номер провадження 2/754/518/16
(повне заочне рішення суду виготовлено 22 квітня 2016 року)
22 квітня 2016 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого - судді Грегуль О.В.
при секретарі - Сивенко В.В.
розглянувши у відкритому судому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,
У судовому засіданні представник позивача позов підтримав і просив про його задоволення.
Відповідач зі своїм адвокат у судове засідання не з'явилися і доказів про поважність причин своєї неявки, суду не надали, хоча про час і місце розгляду справи, адвокат відповідача повідомлявся під розписку, тобто, належним чином.
Представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи.
З урахуванням положень ст. ст. 74-77, 169, 224 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи, суд вважає, що у матеріалах справи є достатньо даних про права та взаємовідносини сторін по справі для її розгляду по суті заочно за відсутності відповідача та його адвоката.
Вислухавши пояснення представника позивача, оглянувши матеріали справи № 2603/206/12 і № 2271/12 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд у судовому засіданні встановив наступне.
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 06.08.2012 року з відповідача на користь позивача, стягнуто за договорами позики грошові кошти в сумі 714446,20 грн. та витрат по сплаті судового збору в сумі: 3219 грн..

Як вказують позивач у своєму позові, а його представник у своїх поясненнях, наданих у судовому засіданні, відповідач не виконує належним чином рішення Деснянського районного суду м. Києва від 06.08.2012 року.

Вищевказані, визначені позивачем та його представником і перевірені судом, розміри: процентів за користування позикою на рівні облікової ставки Національного банку України, втрати від інфляції і трьох проценти річних від простроченої суми, про стягнення яких просить позивач у своєму позові, відповідач зі своїм адвокатом, конкретними правовими доказами, не спростували.

Відповідно до положень ст. ст. 611 ч. 1 п. 1, 625, 1046, 1047, 1048 ч. 1, 1049 ч. 1, 1050, 1051 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним у момент передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісячно до дня повернення позики. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Якщо позичальник не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Будь-яких конкретних правових доказів про повне або часткове спростування позовних вимог, відповідач зі своїм адвокатом, суду не надали і судом таких доказів не здобуто.

Зазначене дає правові підстави для висновку, що відповідачем по відношенню до позивача, порушені вищевказані норми права.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги про стягнення з відповідача грошових коштів, суд вважає обґрунтованими.

За таких обставин, позов підлягає задоволенню.

Оскільки позов задовольняється, то відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім, витрати по сплаті судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись, ст. ст. 4-11, 209, 213-215, 224-228 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_2): 833076 грн. 55 коп. - процентів за користування позикою, втрату від інфляції і три проценти річних від простроченої суми та 3654 грн. - судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Заява про перегляд заочного рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

СУДДЯ: