Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер №440/1672/15-ц

Провадження № 2/440/195/2016

20 вересня 2016 року

Буський районний суд Львівської області

в складі: головуючого судді Журибіда Б. М.,

при секретарі Гута О.С.

за участю представника позивача

за первісним позовом ОСОБА_1

представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Буську в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3до ОСОБА_4 про поділ майна та зустрічним позовом ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про поділ майна.

Свої вимоги мотивує тим, що 22.10.2015 року рішенням Буського районного суду розірвао шлюб між нею та відповідачем, з яким прожили разом 11 років. За час шлюбу вони з чоловіком придбали майно на загальну суму 38819 гривень, автомобіль марки «Ford Orion», д.р.н. 827-74 ОК, за який заплатили 3000 доларів США. Також затратили кошти на ремонт в житловому будинку, заміну вікон, внутрішніх та вхідних дверей, облаштували приміщення ванни, замінили ворота та огорожу господарства - на суму 29230 гривень. З березня 2005 року позивач працює, отримує зарплату, відповідач за весь час перебування у шлюбу не працював, займався веденням домашнього господарства. Оскільки між сторонами відсутні будь - які домовленості щодо поділу спільного майна, просить суд визнати за нею право власності на спільно набуте майно на загальну суму 13049 грн., зобов'язати відповідача заплатити їй 1/3 вартості автомобіля «Ford Orion», а саме 23950 грн., визнати за відповідачем право власності на майно на загальну суму 126850 грн..

ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_2 подав до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, посилаючись на те що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім»ї. Поза увагою спору колишня дружина залишила майно, а саме спільні грошові заощадження - 20000 грн.. золоті прикраси на суму 15000 гривень та інше майно, спільна набуте у шлюбі, на загальну суму 65800 грн., які забрала з собою, коли покидала приміщення житлового будинку, де вони проживали разом. Крім того до спільна набутого майна належать витрати проведених ОСОБА_4 у 2013 році у батьків дружини, будівельних робіт з прибудови та ремонту будинку та надвірних споруд на загальну суму 34800 грн.. Також ним разом з батьком дружини ОСОБА_5, за спільні кошти для спільного використання було придбано бензокосарку вартістю 1200 грн. та бензопилу вартістю 400 грн., які залишились у батьків дружини і є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу. Також слід включити у спільну сумісну власність грошові кошти в сумі 2000 грн., які він позичив ОСОБА_5. Просить суд визнати за позивачкою за первісним позовом право власності на майно, грошові кошти, коштовності, вартість ремонтних робіт на загальну суму 170219 грн.. Визнати за ним право власності на майно на суму 63810 грн..

В судовому засіданні ОСОБА_3, будучи допитаною в якості свідка, первісний позов підтримала, дала пояснення аналогічні вищенаведеним, та додатково пояснила, що коли дізналася про зраду чоловіка, переїхала проживати до будинку своїх батьків в с. Задвір»я Буського району. При тому забрала з собою майно, подароване їй особисто та, яке придбала за власні кошти, в тому числі золоті прикраси, які є особистою її власністю, подарованій їй переважно її родичами.

Представник ОСОБА_3, ОСОБА_1, позов своєї довірительки підтримав повністю, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просить первісний позов задоволити, у задоволенні зустрічного позову відмовити за безпідставністю позовних вимог.

ОСОБА_4 в судове засідання не з»явився, забезпечив явку представника ОСОБА_2, який первісний позов визнав частково, заперечивши проти позову в частині розподілу спільно набутого майна, а саме дивана, соковарки, фотокамери, столика під ноут-бук, підставки під вазони, сокодавки на загальну суму 8840 грн. та вище згаданого автомобіля, який є власністю третьої особи та не може бути спільною сумісною власністю, не підлягає поділу, відповідно немає підстав для виплати компенсації вартості частки такого. Просить в даній частині відмовити у задоволенні первісного позову, зустрічний позов задоволити повністю.

Суд, заслухавши пояснення позивача за первісним позовом, представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що первісний та зустрічний позов підлягаю до часткового задоволення.

Визначаючи норми матеріального права, що підлягають застосуванню та надаючи правову кваліфікацію фактично існуючим між сторонами по справі правовідносинам суд виходить з п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, згідно з яким він застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до п.1 розд. VІІ "Прикінцевих положень" СК України, зазначений Кодекс набрав чинності одночасно з набранням чинності ЦК України, тобто з 01.01.2004 року. За загальним правилом дії законів і інших нормативно-правових актів у часі норми Сімейного кодексу застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше ніж 01.01.2004 року. До сімейних відносин, які не існували на зазначену дату та відносин щодо майна подружжя придбаного в період до 01.01.2004 року положення цього Кодексу застосовуватись не можуть і зворотної дії не мають.

Оскільки спірні правовідносини виникли після набрання чинності як Сімейним кодексом України так і Цивільним Кодексом України, суд вважає за необхідне застосувати законодавство, яке діяло на момент виникнення спірних правовідносин, тобто ЦК України 2004 р. та СК України.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 25.09.2004 року у Виконавчому комітеті Задвір»янської сільської ради Буського району. Шлюб між сторонами розірвано рішенням Буського районного суду Львівської області від 22 жовтня 2015 року. Рішення не оскаржувалося та набрало законної сили. (а.с. 7)

Від шлюбу сторони дітей не мають.

Дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено та не оспорено учасниками судового розгляду, що сторони по справі, до розірвання шлюбу, проживали в будинку батьків відповідача за первісним позовом ОСОБА_4 в АДРЕСА_1. За час шлюбу подружжям нажите майно, яке є їх спільною сумісною власністю: м»які меблі, побутову техніку, кухонну техніку, посуд та столове приладдя. Також провели ремонт в будинку, замінили 4 вікна, 4 шт. внутрішніх дверей, вхідні металеві двері, замінили ворота господарства та огорожу.

Відповідно до ч. 5 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Сторони мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

Як встановлено судом з показів свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_5, сторонами під час шлюбу придбано два телевізори, два дивани, холодильник, мікрохвильову піч, кухонну техніку та посуд, машинку пральну, відеомагнітофон, фотоапарат цифровий, ноутбук, столик під ноутбук, доріжки, килими.

Сторонами у справі досягнуто згоди щодо вартості спільного майна, так як у зустрічному позові відповідач продублював ціни, вказані в первісному позові, а отже вартість спільного майна подружжя сторонами узгоджена та не оспорюється згідно із ст. 61 ЦПК України.

Суд не бере до уваги наведені доводи представника відповідача за первісним позовом щодо віднесення до спільного сумісного майна подружжя витрат, понесених його доручителем для виконання будівельних робіт в господарстві батьків ОСОБА_3, придбання бензокосарки та бензопили, які придбані за спільні кошти ОСОБА_4 та ОСОБА_5, вважає, їх не переконливими та такими, що не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Окрім цього, не доведено належними та допустимими доказами факт позички ОСОБА_4 тестеві грошових коштів в сумі 2000 грн..

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_11, мати ОСОБА_3, показала що жодних коштів ні їй, ні її чоловіку ОСОБА_4 не позичав. Золоті прикраси, зокрема ланцюжок, медальйон подарувала дочці на весілля, хрестик - також подарунок, в подальшому подарувала кульчики. Зять добровільно допомагав у будівництві стайні, коштів жодних за це не отримував, але це була взаємна допомога, оскільки вона з чоловіком також допомагали дочці з зятем по господарству.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 - батько позивача за первісним позовом, показав що бензопилу та бензокосарку разом з зятем купили за спільні кошти 1200 грн. (по 600 грн.). Також з зятем спільно займалися будівельними роботами, з матеріалами не рахувались, все було спільне.

Щодо посилання ОСОБА_4 про врахування до спільного сумісно нажитого майна подружжя спільних грошових заощаджень в розмірі 20000 гривень, таке судом не береться до уваги, оскільки стороною не подано, а судом не здобуто жодних доказів наявності таких коштів, в якому банку, тощо.

Також, з врахуванням ст. 57 СК України, не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу, набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто, речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя.

Суд вважає, що сторонами не подано, а судом не здобуто достовірних, належних та допустимих доказів про те, що автомобіль придбано за кошти подружжя, не встановлено вартості такого, не подано технічного паспорта, тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Оскільки спільна сумісна власність не передбачає визначення часток учасників, а поширюється на усе майно, при здійсненні поділу такого майна слід виходити з презумпції рівності часток. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Згідно з ч.2 ст.370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, автомобіль, тощо, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. №11). Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності.

За змістом ст. 183 ЦК України, автомобілі є неподільними речами, а тому припинити право особи на частку у такому майні відповідно до ст. 365 ЦК України суд може лише на підставі позову іншого співвласника за умови попереднього внесення позивачем вартості такої частки на депозитний рахунок суду.

Згідно роз'яснень п. 25 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 р. № 11, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4,5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя про отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя до суду з таким позовом (ст.11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

Як вбачається з матеріалів справи та змісту первісних позовних вимог, позивач просить стягнути з відповідача в її користь грошову компенсацію 1/3 вартості автомобіля в сумі 23950 грн., однак в матеріалах справи відсутні документи, які б свідчили про внесення однією із сторін грошових коштів за автомобіль на депозитний рахунок суду.

Крім цього, сторонами не представлено жодних правовстановлюючих документів на автомобіль «Ford Orion» (технічний паспорт, доручення, договір купівлі - продажу, тощо), а відтак він не може бути предметом поділу.

Враховуючи наведене, при поділі спільного майна подружжя, суд, виходячи з заявлених позовних вимог сторін, з врахуванням вартості речей, вважає за необхідне відступити від начала рівності часток подружжя та виділити у власність

- ОСОБА_3 майно, вартістю 37649 грн.

- ОСОБА_4 вартістю 54970 грн.

В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити за безпідставністю.

Оскільки позивач за первісним позовом, та позивач за зустрічним позовом сплатили судовий збір при подачі позовної заяви, вказане питання судом не вирішується відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 14, 58-60, 209, 212 -215, 367 ЦПК України, ст. ст. 69-71 СК України, ст. ст. 368, 369 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя», суд -

В И Р І Ш И В :

справу за первісним позовом ОСОБА_3 та зустрічним позовом ОСОБА_4 задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на майно:

- диван кутовий світлий - вартістю 6150 грн.,

- комбайн кухонний «BOSCH» - 950 грн.,

- міксер «VITEK» - 300 грн.,

- ваги - 49 грн.,

- соковарка з нержавіючої сталі - 330 грн.,

- хліб опічка «LG» - 1050 грн.,

- фотоапарат цифровий «Panasonic» - 1100 грн.,

- доріжка та два килими - 800 грн.,

- столик під ноутбук - 850 грн.,

- набір каструль - 180 грн.,

- посуд та столове приладдя - 500 грн.,

- підставка під вазони у вигляді жінки - 250 грн.,

- килимок зеленого кольору овальний - 380 грн.,

- сокодавка «DELFA» - 160 грн.,

- телевізор «Samsung» діаг. 42 дюйми - 11000 грн.,

- відеокамера «Samsung» - 1100 грн.,

- ноут-бук - «ASUS» - 8000 грн.,

- кухонний посуд «luminarc» - 1000 грн.,

- Шкіра на підлогу - 3500 грн. на з а г а л ь н у с у м у - 37649 грн..

Визнати за ОСОБА_4 право власності на майно:

- гарнір спальний - 1900 грн.,

- телевізор «Samsung» - 1100 грн.,

- диван кутовий коричневий - 4800 грн.,

- холодильний «Атлант» - 4125 грн.,

- машинка пральна автомат «Samsung» та пилосос - 3200 грн.,

- стабілізатор напруги - 2200 грн.,

- духовка (газ - електрика) - 7695 грн.,

- відеомагнітофон «Toshiba» - 200 грн..

- DVD програвач - 300 грн.,

- піч мікрохвильова - 250 грн.,

- 4 шт. внутрішніх дверей - 6500 грн.,

- 4 шт. пластикових вікна - 4400 грн.,

- вхідні двері металеві - 1200 грн.,

- ванна акрилова - 700 грн.,

- плитка керамічна облицювальна - 600 грн.,

- унітаз та умивальник - 500 грн.,

- плитка тротуарна - 3000 грн.,

- металева огорожа та стовпці на ворота - 5000 грн.,

- ворота до господарства - 2000 грн.,

- ламінатне покриття - 4000 грн.,

- З шт. світильники - 1300 грн. на з а г а л ь н у с у м у - 54970 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення через Буський районний суд Львівської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Б. М. Журибіда