АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3862/16 Справа № 188/1482/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Бурда П. О. Доповідач - Каратаєва Л.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - Григорченка Е.І., Повєткіна В.В.

за участю секретаря - Григор'євій В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2016 року, у задоволені позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалите нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, котрим суд виконав всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, прийняте на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.309 ЦПК підставами для скасування рішення суду першої інстанції ї ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 15 вересня 2010 між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_4 укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого позивач взяв на себе зобов'язання надати відповідачу кредит у сумі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а відповідач зобов'язувався повертати кредит згідно графіку погашення суми кредиту та сплачувати щомісячно відсотки за користування кредитом.

Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав, видавши кошти у сумі 3000 грн. відповідачу.

Відповідач, умови зазначеного договору не виконував, внаслідок чого заборгованість перед позивачем станом на 30 вересня 2015 року становить 16238,75 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 2999,82 грн., заборгованості по відсотках - 9589,47 грн., заборгованості за пенею та комісією - 2400 грн., штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов і правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 749,46 грн. - штраф (процентна складова).

Із заяви від 15 вересня 2010 року, яка є невід'ємною частиною договору, укладеного сторонами, вбачається, що строк дії картки, виданої позивачем відповідачу, становить два роки.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом, строк давності позивач не просив поновити. Відповідачем надано заяву про застосування строку позовної давності. Також, суд першої інстанції зазначив, що заява позичальника про припинення дії договору відсутня, а тому відбулась його пролонгація із збереженням тих умов, на яких його було укладено, зокрема щодо умов про порядок пролонгації договору, які також залишаються чинними. Строк погашення заборгованості за кредитним договором від 15 вересня 2010 року настав 15 вересня 2012 року, а позивач звернувся до суду з позовною заявою про захист свого порушеного права у листопаді 2015 року, при цьому строк позовної давності не переривався.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки останній залишив поза увагою те, що відповідачка 04.07.2013 р. сплатила в рахунок погашення заборгованості 3000 грн., що відображене в розрахунку заборгованості та не оспорювалося ОСОБА_4 при розгляді справи та в її запереченнях.

Відповідно до ст. 509, 526, 530 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію ( передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частинами 1, 3 ст. 264 ЦК передбачено, що позовна давність переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Таким чином, погашення відповідачкою заборгованості за кредитним договором в розмірі 3000 грн., яке відбулося 04.07.2013 р., перервало строк позовної давності, відрахування якого почалося спочатку, що є підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими.

Одночасно, колегія суддів звертає увагу на вимоги позивача щодо стягнення пені та штрафів (фіксованої частини та процентної складової). Як зазначено в правовій позиції у справі N 6-2003цс15 (Постанова Верховного Суду України від 21.10.2015 р.), цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків, як заходу цивільно-правової відповідальності, має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України).

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що стягнення штрафу в розмірі 500 грн. (фіксована частина) та штрафу - 749,46 грн. (процентна складова) призведе до подвійної відповідальності, що унеможливлює задоволення позовних вимог в цій частині.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитом - 2999,82 грн., заборгованості по відсотках - 9589,47 грн., заборгованості за пенею та комісією - 2400 грн., судові витрати - 1157,52 грн. В решті позовних вимог відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2016 року скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на корить Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитом - 2999,82 грн., заборгованість по відсотках - 9589,47 грн., заборгованість за пенею та комісією - 2400 грн., судові витрати - 1157,52 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: