Провадження № 2/263/1688/2016
Справа №263/6325/16-ц
Р І Ш Е Н НЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2016 року Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Папаценко П.І., при секретарі Масюк М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданою дорожньо-транспортною пригодою, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення з відповідачів завданої матеріальної шкоди, що складається із: вартості матеріальної шкоди завданої власнику внаслідок пошкодження автомобіля НОМЕР_1 у розмірі 71881,89 грн., витрат на послуги евакуатора щодо транспортування пошкодженого автомобіля до штрафної площадки у розмірі 720 грн., вартості послуг штрафної площадки поліції у розмірі 576 грн., оплачених витрат на проведення експертизи у розмірі 1300 грн. Також позивач вимагає стягнення з відповідача компенсації моральної шкоди у розмірі 15000 грн. та понесених судових витрат. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 29.08.2015 року о 16 годин 20 хвилин, ОСОБА_2 керуючи без дозволу, з особистою метою, його автомобілем НОМЕР_1, рухаючись по вул.Торговій в Центральному районі м.Маріуполя, не вибрав безпечну швидкість руху, щоб мати можливість контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, в районі будинку 43 не впорався з керуванням та скоїв наїзд на перешкоду у вигляді лінії електропередач, внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження. Крім того діями відповідача ОСОБА_2 йому завдано моральної шкоди, яку він визначає в розмірі 15000 грн., оскільки зазнав душевних страждань с приводу пошкодження автомобіля, протягом тривалого часу був позбавлений можливості використовувати за призначенням власний автомобіль, що вимагало від нього додаткових зусиль.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_3, належним чином повідомлені про час місце розгляду справи у судове засіданні не зявилися, надали суду заяви про підтримку позовних вимог та розгляд справи у їх відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 не забажав брати участі у судовому зсіданні, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов не визнав оскільки не згоден зі шкодою наведеною позивачем.

Неявка в судове засідання вказаних осіб не є перешкодою для розгляду справи, оскільки наявні в матеріалах справи докази, дозволяють суду вирішити по суті спірні правові відносини.

Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України, у звязку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь.

Суд, дослідивши матеріали справи, що розглядається та справи про адміністративне правопорушення , вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

При вирішенні спірних правових відносин суд, перш за все, керується наступними вимогами цивільно-процесуального законодавства.

Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Особи, які беруть участь у справі, розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно зі ст. ст. 59, 60 того ж Кодексу доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтва про реєстраціє транспортного засобу серії ВВС №028807 володільцем джерела підвищеної небезпеки транспортного засобу марки «Hyundai Accent» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 є ОСОБА_1, позивач по справі.

Досліджені в судовому засіданні: постанова про закриття кримінального провадження №0003325 внесеного до ЄРДР 31.98.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України, за фактом самоправства та закритого 8.01.2016 року на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у звязку з відсутністю в діях водія ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення та матеріали адміністративної справи №263/1034/16-п, свідчать про те, що 28.08.2015 року о 16 годині 20 хвилин, ОСОБА_2 керуючи з особистою метою автомобілем НОМЕР_1, без дозволу його власника ОСОБА_1, рухаючись по вул.Торговій в Центральному районі м.Маріуполя, не вибрав безпечну швидкість руху, щоб мати можливість контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, в районі будинку 43 не впорався з керуванням та скоїв наїзд на перешкоду у вигляді лінії електропередач, внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження, чим порушив п.п.2.3б, 12.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст.124 КУп АП, після чого залишив місце події, чим порушив пп.2.10а, 2.10б, 2.10д, 2.10е ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст.122-4 КУпАП. Провадження по справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.ст.124,122-4 КУпАП закрито у звязку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Вказані постанови суду у адміністративній справі, та постанова слідчого про закриття кримінального провадження набрали законної чинності, ніким не скасовані.

Згідно Постанова Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 1.03.2013 року, відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Наведені обставини вказують на те, що 28.08.2015 року мала місце дорожньо-транспортна пригода та з вини ОСОБА_2 був пошкоджений автомобіль НОМЕР_1, власником якого є ОСОБА_1, тобто між діями ОСОБА_2 і шкодою є безпосередній причинний зв'язок, у зв'язку з чим вимоги ОСОБА_1 щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди є законними та обґрунтованими.

Відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи від 23.09.2015 року, вартість матеріальної шкоди завданої власнику автомобіля НОМЕР_1 становить 71881,89 грн.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Пунктом третім частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обовязків.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

За загальними правилами, відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно до ч.5 ст.1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода заподіяна майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки - незалежно від наявності вини.

Враховуючи наведене, підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідача: матеріальної шкоди завданої власнику внаслідок пошкодження автомобіля НОМЕР_1 у розмірі 71881,89 грн.; витрат на послуги евакуатора повязані із транспортуванням пошкодженого автомобіля до штрафної площадки у розмірі 720 грн., оплачених послуг штрафної площадки поліції у розмірі 576 грн., так як вони підтверджені належними доказами (квитанціями) та не спростовані відповідачем.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Пунктом 2 частини 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5 Про внесення змін та доповнень до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому застосуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність дій її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або чи немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду, з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд вважає, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка виразилась в негативних емоціях та стресі, яких він пережив, моральних та психічних переживаннях, пов'язаних з пошкодженням автомобіля, тривалим позбавленням можливості його використовувати, що вимагало від нього додаткових зусиль.

Враховуючи вказані обставини, ступінь та тривалість моральних страждань, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню та з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 1500 грн.

Згідно зі ст.88 ЦПК України стороні , на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесенні нею і документально підтверджені судові витрати.

Тому підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 оплачені витрати на проведення експертизи у розмірі 1300 грн., сплачений судовий збір за вимоги немайнового характеру у розмірі 551,20 грн. та вимоги майнового характеру у розмірі 731,77 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,11,61,88,197,209,212,214,215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданою дорожньо-транспортною пригодою задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування: матеріальної шкоди - 73177,89 грн., компенсації моральної шкоди 1500 грн., оплачених витрат на проведення експертизи - 1300 грн., сплаченого судового збору - 1289,97 грн., а всього - 77267,86 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневій районний суд м.Маріуполя протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя П.І.Папаценко