Справа № 484/3915/15-ц
Провадження № 2/484/49/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2016р. . Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

в складі : головуючого судді - Літвіненко Т.Я.

секретар судового засідання - Шилакіна Л.О.

за участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - адвоката ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, фізичної особи - підприємця ОСОБА_7 про визнання недійсним договору комісії та договору купівлі-продажу,

В С Т А Н О В И Л А:

До суду надійшов позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_7 про визнання недійсним договору комісії №ААЕ 090292 від 07.04.2015р., (далі Договір комісії) укладеного між ним позивачем як комітентом та ФОП "ОСОБА_7С." як комісіонером про реалізацію автомобіля марки TOYOTA LAND CRUISER 200, кузов JTMHX05J104021660, 2012 року випуску.

В подальшому представник позивача змінив позовні вимоги та просив визнати недійсними вище вказаний договір комісії та договір купівлі-продажу зазначеного автомобіля, укладений між ФОП ОСОБА_7 та ОСОБА_3 на підставі довідки-рахунку ААЕ №090292.

Мотивуючи позовні вимоги, представник позивача вказав, що у 2014р. ОСОБА_6 придбав автомобіль марки TOYOTA LAND CRUISER 200, кузов JTMHX05J104021660, 2012 року випуску. У квітні 2015р. вирішив його продати та 04.04.2015р. звернувся до ВРЕР ДАІ з обслуговування м. Первомайська та Первомайського району УДАІ УМВС України в Миколаївській області із заявою про зняття транспортного засобу з обліку з подальшою реалізацією. Після зняття з реєстрації на автомобіль видано номерний знак для разових поїздок 15 АМ 2088. В подальшому ОСОБА_6 передав належний йому автомобіль разом із документами своєму знайомому ОСОБА_8 із усним дорученням стосовно пошуку покупців автомобіля. Протягом наступних трьох місяців останній повідомляв ОСОБА_6 про пошук покупців. Потім повідомив про наявність покупця, однак через відсутність всієї суми вартості автомобіля зазначив про необхідність зачекати деякий час. У серпні 2015р. ОСОБА_6 до ОСОБА_8 додзвонитися не зміг, а з часом зясував, що він покинув територію України та виїхав до Російської Федерації на постійне місце проживання.

З цього приводу 01.09.2015р. позивач звернувся з відповідною заявою до Первомайського МВ УМВС України в Миколаївській області, на підставі якої відкрите кримінальне провадження №002780. В ході кримінального провадження було виявлено, що вище вказаний автомобіль на підставі довідки-рахунку серії ААЕ №090292, виданої 07.04.2015р. ФОП «ОСОБА_7С.» зареєстровано за ОСОБА_3 Також було виявлено, що ФОП «ОСОБА_7С.» діяв від імені позивача на підставі Договору комісії.

Однак, позивач з ФОП «ОСОБА_7С.» зазначеного договору комісії не укладав. Від його імені договір підписаний іншою особою. Крім того, договір комісії не має всіх обовязкових реквізитів, а саме, реквізитів, підпису та печатки комісіонера ФОП «ОСОБА_7С.».

На підставі викладеного просив визнати договір комісії та договір купівлі-продажу вказаного автомобіля недійсними, оскільки автомобіль вибув з його володіння поза його волею.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов у повному обсязі та просив його задовольнити.

Відповідач та його представники в судовому засіданні позов не визнали та просили в його задоволенні відмовити, вказуючи, що позивач мав намір продати спірний автомобіль, та з цією метою зняв його з обліку у ВРЕР ДАІ з обслуговування м. Первомайська та Первомайського району УДАІ УМВС України в Миколаївській області. Він достовірно знав, що саме ОСОБА_3 купив автомобіль та користується ним відкрито. Відповідач сплатив кошти за автомобіль та отримав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, отже володіє та користується автомобілем правомірно та вважають, що підстави для задоволення позову відсутні. Відповідач ФОП «ОСОБА_7С.» надав суду лист, в якому повідомив, що 07.04.2015р. працівником ФОП «ОСОБА_7С.» ОСОБА_9 була оформлена довідка-рахунок ААЕ №090292 між особами, які представились ОСОБА_6 та ОСОБА_3 та надали паспорти. Просив розглядати справу без участі представника.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Відділ з обслуговування Миколаївської області Центру безпеки дорожнього руху та автомобільних систем при Міністерстві внутрішніх справ України в судове засідання не зявився, хоча про місце, час та день розгляду справи третя особа була повідомлена своєчасно та належним чином.

Вислухавши пояснення учасників судового засідання, вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Відповідно до вимог статей 58, 59, 60 ЦПК України обставини, які законом мають бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть вважатись встановленими у цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. При цьому обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом встановлено, що автомобіль марки TOYOTA LAND CRUISER 200, кузов JTMHX05J104021660, 2012 року випуску перебував у власності позивача, який 04.04.2015р. звернувся до ВРЕР ДАІ з обслуговування м. Первомайська та Первомайського району УДАІ УМВС України в Миколаївській області із заявою про зняття транспортного засобу з обліку з подальшою реалізацією.

В судовому засіданні позивач пояснив, що він дійсно навесні 2015р. мав намір на продаж вказаного автомобіля та з цією метою передав автомобіль разом із всіма документами на нього своєму знайомому ОСОБА_8, який зобовязався знайти покупця. Після цього він бачив, що син відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_10 керував спірним автомобілем, отже він зрозумів, що його автомобіль був проданий.

Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підтвердили суду, що ОСОБА_1 бачив, що його автомобілем керує син відповідача ОСОБА_10, так як вони підвозили останнього на станцію техобслуговування до батька ОСОБА_6

01.09.2015р., не отримавши гроші за автомобіль, ОСОБА_6 звернувся до Первомайського МВ УМВС України в Миколаївській області із заявою з приводу того, що шахрайським шляхом заволоділи грошовими коштами від продажу його автомобіля. На підставі заяви внесені дані до єдиного реєстру досудових розслідувань за ч.3 ст. 190 за №0002780 та ОСОБА_6 визнаний потерпілим.

З повідомлення ВРЕР ДАІ з обслуговування м. Первомайська та Первомайського району УДАІ УМВС України в Миколаївській області від 24.09.2015р. та реєстраційної картки транспортного засобу, оригінали яких знаходяться в матеріалах кримінального провадження, вбачається, що 09.04.2015р. вказаний автомобіль був зареєстрований за ОСОБА_3 на підставі довідки-рахунку серії ААЕ №090292, виданої 07.04.2015р. ФОП «ОСОБА_7С.».

Син відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_10, який був допитаний судом в якості свідка, пояснив, що навесні 2015р. він зустрів ОСОБА_8, який повідомив йому, що продає автомобіль марки TOYOTA LAND CRUISER 200, 2012 року випуску, який належав ОСОБА_6 Він порадився з батьками, які вирішили придбати автомобіль для нього, але оформити право власності на батька - ОСОБА_3 При цьому ОСОБА_8 повідомив, що договір буде здійснюватися через ФОП «ОСОБА_7С.» у м. Києві. У квітні 2015р. він разом з ОСОБА_8 приїхав до ВРЕР. Там також знаходився позивач, який знімав автомобіль з обліку. Довідку-рахунок їм видавав ФОП «ОСОБА_7С.», якому й були сплачена вартість автомобіля.

Свідок ОСОБА_13, який працював у 2015р. Первомайському ВРЕР, повідомив, що у квітні 2015р. він проводив зняття з обліку автомобіля марки TOYOTA LAND CRUISER 200, кузов JTMHX05J104021660, 2012 року випуску. При цьому були присутні позивач, ОСОБА_10 та ОСОБА_8

ОСОБА_6 підтвердив, що при знятті з обліку автомобіля він бачив ОСОБА_10, але з ним не спілкувався та не зав причину його присутності.

В матеріалах кримінального провадження №0002780 також містяться оригінали заяви ОСОБА_6 на імя ФОП «ОСОБА_7С.» від 07.04.2014р. та Договір комісії.

Статтею 1011 ЦК України визначено, що за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначено у ст.. 203 ЦК України. Зокрема, згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Недотримання цієї вимоги згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України є підставою недійсності правочину.

Відповідно до Договору комісії 07.04.2014р. позивач, діючи як комітент, доручає ФОП «ОСОБА_7С.» як комісіонеру здійснити в його інтересах та за його рахунок реалізацію транспортного засобу - автомобіля марки TOYOTA LAND CRUISER 200, кузов JTMHX05J104021660, 2012 року випуску, ціною у 1330000грн.

При цьому судом встановлено, що фактично договір комісії відбувся у 2015р.

В судовому засіданні позивач стверджував, що заяву на імя ФОП «ОСОБА_7С.» та Договір комісії він не підписував та взагалі не знав про його існування.

Відповідно до висновку експерта судово-почеркознавчої експертизи №152 від 13.05.2016р. підпис від імені ОСОБА_6 у графі «Підпис», розділу «Комітент» договору комісії № ААЕ 090292 від 07.04.2014р., укладеному між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, виконаний не самим ОСОБА_6, а іншою особою. Підпис від імені ОСОБА_6 у графі «Підпис», після тексту, заяви про отримання доходу від продажу обєкта рухомого майна легкового автомобіля/мотоцикла/мопеда від 07.04.2014р. виконаний не самим ОСОБА_6, а іншою особою.

Крім того від час проведення досудового розслідування відповідно до постанови слідчого відділу Первомайського МВ УМВС України в Миколаївській області від 17.09.2015р. про призначення судово-почеркознавчої експертизи у вище вказаному кримінальному проваджені №0002780 було проведено судово-почеркознавчу експертизу та згідно із висновком №56 від 22.09.2015р. встановлено, що підпис у графі «Підпис» від імені комітента в договір комісії №ААЕ 090292 від 07.04.2014р. виконані вірогідно не ОСОБА_6, а іншою особою. Підпис у графі «Підпис» в заяві від 07.04.2014р. на імя ФОП «ОСОБА_7С.» виконано вірогідно не ОСОБА_6, а іншою особою.

В судовому засіданні представники відповідача вказували, що вказані експертизи не можуть буди доказами у справі у звязку з тим, що експерт, який здійснював експертизу на підставі ухвали суду, під час проведення експертизи не використав як порівняльний матеріал вільні зразки підпису ОСОБА_6, які були отримані судом в присутності представника відповідача. А висновок експертизи №56 від 22.09.2015р. не є конкретним, оскільки має припущення.

З висновку експерта №152 від 13.05.2016р. вбачається, що в якості порівняльного матеріалу експерт використав вільні зразки підписів ОСОБА_6, надані останнім під час досудового розслідування кримінального провадження №0002780, умовно-вільні зразки його підписів у заявах, памятці, протоколах та експериментальні зразки підписів, що знаходяться в матеріалах вказаного кримінального провадження. Вказаний висновок є конкретним, однозначним і зрозумілим, компетентність експерта, яка була попереджена про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385 КК України за завідомо неправдивий висновок або відмову без поважних причин від виконання покладених на неї обовязків, не викликає жодних сумнівів.

В судовому засіданні позивач підтвердив, що дійсно він надавав слідчому вказані зразки підпису в його службовому кабінеті.

Представники відповідача відповідно до вимог ст.. 60 ЦПК України докази, які б спростували висновок експертизи № 152 від 13.05.2016р. не надали. При цьому, висловлюючи незгоду із зазначеним висновком експерта, вони не скористались своїми процесуальними правами та з клопотанням про призначення повторної експертизи не звертались.

Крім того, Інструкція про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затверджена наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5 не містить вимоги щодо використання експериментальних зразків підпису, отриманих за обовязкової участі представника відповідача.

За таких обставин, вказаний висновок судово-почеркознавчої експертизи №152 від 13.05.2016р. суд вважає належним і допустимим доказом у справі.

Крім того, Договір комісії не містить реквізитів, підпису та печатки комісіонера ФОП «ОСОБА_7С.»

На підставі викладеного, суд вважає що позов в частині визнання комісії №ААЕ 090292 недійсним є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Позивач також просив визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки TOYOTA LAND CRUISER 200, кузов JTMHX05J104021660, 2012 року випуску, укладеного 07.04.2015р. між ФОП «ОСОБА_7С.» та ОСОБА_3

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 10 Постанови №9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК.

Отже, захист прав особи, яка вважає себе власником майна можливий шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст.. 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року № 6-67цс15, яка згідно зі ст.. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Відповідно до ст.. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Ураховуючи викладене, суд позбавлений повноважень з власної ініціативи обирати позивачу належний спосіб захисту його прав та виходити за межі заявлених ним позовних вимог.

Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту в частині позовних вимог щодо визнання недійсними договору купівлі-продажу автомобіля не відповідає вимогам закону.

Крім того, суд вважає за необхідне на підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 витрати по сплаті судового збору в сумі 487грн. 20 коп.

Керуючись ст. ст. 8, 10, 11, 60, 209, 213, 214, 215, 216 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним договір комісії №ААЕ 090292 від 07.04.2014р. укладений між ОСОБА_6 як комітентом та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7як комісіонером.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 витрати по сплаті судового збору в сумі 487(чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Миколаївської області через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: