Справа №577/1817/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1045/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

07 червня 2016 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Околота Г. М.,

суддів - Левченко Т. А. , Хвостика С. Г. ,

з участю секретаря судового засідання -Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 29 квітня 2016 року у справі за скаргою ОСОБА_3 до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Сумській області, старшого державного виконавця вказаного відділу ОСОБА_4 на бездіяльність та зобовязання здійснення відповідних дій,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду зі скаргою та в обґрунтування своїх вимог зазначила, що постановою державного виконавця від 14 квітня 2016 року виконавчий лист №577/5360/15ц, виданий 03 лютого 2016 року Конотопським міськрайонним судом по цивільній справі її позовом до Конотопської міської ради повернутий стягувану з мотивів безрезультатності пошуку майна боржника.

Вважає вказану постанову протиправною, оскільки ніяких виконавчих дій. Направлених на реальне виконання рішення суду державний виконавець не вчиняв, не визначав особу, яка від боржника є відповідальною за виконання рішення суд, не звертався до суду з поданням про тимчасове обмеження виїзду посадових осіб боржника за кордон, не звертався з поданням про зміну порядку та способу виконання рішення суду, не накладав штрафів за невиконання вимог державного виконавця. Крім того, боржник Конотопська міська рада оскаржувала рішення суду у вищевказаній справі у апеляційному порядку та сплачувала судовий збір, що вказує на наявність майна у боржника. Вказані обставини державний виконавець взагалі не досліджував. За місцем перебування боржника державний виконавець не виїзджав, жодних актів не складав.

Просив постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Сумській області ОСОБА_4 від 14 квітня 2016 року у виконавчому провадженні №50143237 про повернення виконавчого документа стягувану - визнати протиправною та скасувати; визнати протиправною бездіяльність старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Сумській області ОСОБА_4 від 14 квітня 2016 року у виконавчому провадженні №50143237, що призвела до значного згаяння часу та відсутності будь-яких результатів виконавчого провадження; зобовязати відділ примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Сумській області протягом 5-ти робочих днів з дня набрання законної сили ухвалою суду вжити всіх організаційних заходів для виконання рішення суду у цивільній справі №577/5360/15ц за її позовом до Конотопської міської ради про стягнення 24765 грн. інфляційних витрат та трьох відсотків річних за невиконання грошового зобовязання по відшкодуванню майнової та моральної шкоди.

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 29 квітня 2016 року в задоволенні вимог скарги ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити вимоги скарги в повному обсязі.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Сумській області ОСОБА_4 11 лютого 2016 року відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа №577/5360/15-ц, виданого 03 лютого 2016 року Конотопським міськрайонним судом Сумської області про стягнення з Конотопської міської ради на користь ОСОБА_3 24761 грн. 25 коп. інфляційних витрат, трьох відсотків річних за невиконання грошового зобовязання по відшкодуванню майнової і моральної шкоди (а.с.11-12).

17 березня 2016 року на адресу відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції в Сумській області надійшов лист від Управління Держпраці у Сумській області повідомляється про те, що обєкти за Конотопської міською радою не зареєстровані (а.с.22).

Згідно відповіді філії «Головного інформаційно-обчислювальний центр» №36/249 від 09 березня 2016 року за Конотопською міською радою в АБД ПВ внтажні вагони не зареєстровані (а.с.20).

Згідно акту державного виконавця від 06 квітня 2016 року при виході за адресою м. Конотоп, вул. Миру,8 майна належного Конотопській міській раді немає, на яке може бути звернуто стягнення в рахунок погашення боргу (а.с.29).

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Сумській області ОСОБА_4 від 14 квітня 2016 року повернуто виконавчий лист №577/5360/15-ц, виданий 03 лютого 2016 року стягувачу відповідно до п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження»

При цьому, державним виконавцем зазначено, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (а.с.31-32).

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції входив з того, що виконавча служба здійснила всі можливі дії для виконання вказаного рішення суду поза межами визначеного порядку, не зважаючи на те, що стягувач не дотримався визначеного порядку предявлення виконавчого документу до виконання, а відмова у задоволенні скарги не позбавляє права стягувача для предявлення виконавчого листа до виконання до органів Казначейства.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов'язковість рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Як роз'яснено у п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 6 від 07.02.2014 року "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах", при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

Згідно ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: звертатися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про розяснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа, про встановлення чи зміну порядку і способу виконання, про відстрочку та розстрочку виконання рішення; з метою профілактичного впливу повідомляти органам державної влади, громадським обєднанням, трудовим колективам і громадськості за місцем проживання або роботи про факти порушення нею вимог законодавства про виконавче провадження; у разі необхідності залучати до проведення чи організації виконавчих дій субєктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача, а також має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

07.07.1997 року Верховною Радою України прийнято Закон України 475/97- ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», які відповідно до положень статті 9 Конституції України стали частиною національного законодавства України.

Положеннями статті 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за № 3477-ІУ, Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року та практику Європейського суду з прав людини визнано джерелом права в Україні та покладено на суди обов'язок при здійсненні судочинства застосовувати у своїх рішеннях тлумачення Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, які надані Європейським судом з прав людини.

Суд першої інстанції не взяв до уваги рішення Європейського суду «Пономарьов проти України», в якому зазначено, що існування заборгованості, підтверджене обов'язковими та такими, що підлягають виконанню, рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, «легітимні сподівання» на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить «майно» цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції , а тому дійшов до невірного висновку, що державним виконавцем в розумінні положень Закону України «Про виконавче провадження» були вчинені всі необхідні та можливі дії для виконання судового рішення.

Крім того в матеріалах справи відсутні докази звернення державного виконавця до суду з поданням про встановлення тимчасового обмеження у справі виїзду боржників за межі України до виконання ними зобовязань за рішенням суду.

За наведених обставин постанова державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу є передчасною та винесеною без вчинення всіх можливих дій для виконання рішення суду, а тому ухвала суду підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про часткове задоволення скарги.

Вимоги скарги про визнання протиправною бездіяльність старшого державного виконавця Давидка І.І. та зобовязання відділ примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Сумській області протягом 5-ти робочих днів з дня набрання законної сили ухвалою суду вжити всіх організаційних заходів для виконання рішення суду у цивільній справі №577/5360/15ц не підлягають задоволенню.

Під час розгляду справи не встановлено, що державний виконавець Давидко І.І. вчинив яку-небудь бездіяльність відносно стягувача, відповідні виконавчі дії ним здійснювались, але не в тому обсязі, який би сприяв виконанню рішення суду.

Так як у відповідності до ч. 1 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає відновленню у випадку визнання незаконною постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа, а державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені цим Законом заходи примусового виконання рішень, тому відсутня необхідність покладання зобовязання на відділ примусового виконання рішення управління ДВС ГТУЮ у Сумській області вживати організаційні заходи для примусового виконання рішення суду, які і так покладені на державного виконавця Законами України «Про державну виконавчу службу» та «Про виконавче провадження».

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Керуючись ст. ст. 303, п.2 ч.2 ст.307 п.2 ч.2, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково. Ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 29 квітня 2016 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області ОСОБА_4 від 14 квітня 2016 року у виконавчому провадженні №50143237 про повернення виконавчого документа стягувачу.

В іншій частині у задоволенні скарги відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -