Справа № 712/2-7009/2011
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29 листопада 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1,

суддів: Фазикош Г.В., Бисаги Т.Ю.,

при секретарі: Шукаль О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 18 вересня 2013 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_4» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2011 року ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_4» (далі - ОСОБА_4) звернулося в суд з позовом до позичальника ОСОБА_3 та поручителя ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовну заяву мотивовано тим, що між Банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 63/3/07 від 31.01.2007 року, згідно умов якого ОСОБА_4 надав їй кредит у розмірі 39 949,00 доларів США, а позичальниця зобовязалася повернути кредит у строк до 29.01.2027 року та сплатити 12,80% річних.

Для забезпечення виконання зобовязань позичальника між Банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 63/3/07/S-2.

Отримавши кредит, ОСОБА_3 взяті на себе зобовязання за кредитним договором належним чином не виконала, у звязку з чим станом на 01.04.2010 року має перед Банком заборгованість у розмірі 404 036,10 грн., що включає 37 900,04 доларів США заборгованості за кредитом (станом на 01.04.2010 за курсом 7,99 еквівалент у гривні 377 340,37 грн.), яку утворює прострочена заборгованість 4276,14 доларів США та строкова заборгованість 33 623,90 доларів США; 9 326,54 заборгованість за процентами; 26 695,73 грн. штраф за п. 4.5 кредитного договору.

Предявлені до Банку зустрічні позовні заяви ОСОБА_3 про внесення змін до кредитного договору та ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим залишено без розгляду ухвалами Ужгородського міськрайонного суду від 17.09.2013.

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 18.09.2013 року позов Банку задоволено. Стягнуто солідарно зі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 404 036,10 грн. Стягнуто солідарно зі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь Банку судові витрати.

На це рішення подали апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_2, в якій посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову Банку відмовити.

Сторони не зявилися в судове засідання апеляційної інстанції. Судова колегія вважає, що на підставі ч.2 ст.305 ЦПК України може розглянути справу без їх участі, так як вони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи та їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішить справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене у справі рішення не відповідає.

Задовольняючи вимоги Банку, суд першої інстанції виходив з того, що розмір визначеної позивачем заборгованості за кредитом є обґрунтованим, і такий борг підлягає стягненню в солідарному порядку із боржника та поручителя.

Проте з таким висновком місцевого суду погодитися не можна.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Встановлено та вбачається з матеріалів справи, що між Банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 63/3/07 від 31.01.2007 року, згідно умов якого ОСОБА_4 надав їй кредит у розмірі 39 949,00 доларів США, а позичальниця зобовязалася повернути кредит у строк до 29.01.2027 року та сплатити 12,80% річних.

Щодо цього договору діє презумпція правомірності правочину (ст. 204 ЦК України).

Сторонами цього договору визначено, що погашення кредиту здійснюється згідно графіку щомісячно рівними частинами на 240 платежів у сумі 166,45 доларів США (останній 240-й платіж 167,45 доларів США).

Згідно п. 1.2 кредитного договору кредит надано для проведення розрахунків по договору купівлі-продажу від 31.01.2007, згідно якого позичальник ОСОБА_3 придбає у власність від ОСОБА_5 квартиру № 2 у м. Ужгород, вул. Волошина, буд 24-А (т. 1 а.с. 6, т. 2 а.с. 41).

Згідно п.п. 2.1.3, 2.1.4 договору кредит надається однією сумою в безготівковій формі шляхом дебетування позичкового рахунку позичальника та перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника № 1204, МФО 312817 у Закарпатській філії АТ ВАБанк (надалі за текстом договору «поточний рахунок»). Датою надання кредиту є дата зарахування Банком кредитних коштів на поточний рахунок позичальника.

Взяті на себе зобовязання ОСОБА_4 виконав та надав кредит, зарахувавши кредитні кошти у розмірі 39 949,00 доларів США на поточний рахунок позичальника (т.2 а.с. 139-201).

На виконання умов цього договору ОСОБА_3 частково здійснювала погашення кредиту (сплатила загалом 2048,96 доларів США за кредитом та 6463,26 доларів США за відсотками), однак неналежним чином, а останній платіж здійснила 16 травня 2008 року (т. 1 а.с. 6, т. 2 а.с. 53-55)

В суді першої інстанції ОСОБА_3 визнавала факт укладення між нею та Банком кредитного договору № 63/3/07 від 31.01.2007 року на суму 39949,00 доларів США, вказувала, що на момент його укладення курс долара відносно гривні становив 5,05 грн. за 1 долар США, посилалася на нестабільність ситуації на ринку, падіння курсу гривні, неспроможність здійснення нею погашення кредиту та саме з цих підстав предявляла зустрічний позов (т.1 а.с. 50-52), у якому просила внести зміни до кредитного договору, визначивши суму отриманого нею кредиту в розмірі 39 949,00 доларів США саме у гривні в сумі 201 742,45 грн. (обчислений еквівалент за курсом НБУ 5,05 на час укладення договору 31.01.2007).

Також факт укладення позичальником кредитного договору № 63/3/07 на суму саме в розмірі 39 949,00 доларів США відповідачі визнали у заяві про перегляд заочного рішення (т.1 а.с. 128).

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги щодо оспорювання розміру отриманого кредиту ОСОБА_3 є необґрунтованими.

Колегія суддів враховує ту обставину, що ОСОБА_2 відмовилася від оплати судової економічної експертизи, призначеної у даній справі за її клопотанням з метою визначення розміру заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Отримавши кредит, ОСОБА_3 взяті на себе зобовязання за кредитним договором належним чином не виконала, у звязку з чим ОСОБА_4 нарахував їй заборгованість станом на 01.04.2010 року у розмірі 404 036,10 грн., що включає 37 900,04 доларів США заборгованості за кредитом (станом на 01.04.2010 за курсом 7,99 еквівалент у гривні 377 340,37 грн.), яку утворює прострочена заборгованість 4276,14 доларів США та строкова заборгованість 33 623,90 доларів США; 9 326,54 заборгованість за процентами; 26 695,73 грн. штраф за п. 4.5 кредитного договору.

При цьому, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до вимог статті 266, частини другої статті 258 ЦК України стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду та починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У суді першої інстанції відповідачем було заявлено про застосування наслідків спливу спеціальної позовної давності, у звязку з чим відповідач просив відмовити у задоволенні вимоги про стягнення неустойки (а.с. 44-46).

Із позовом до суду ОСОБА_4 звернувся 31.10.2011. Сума неустойки (штрафу у розмірі 26 695,73 грн.) позивачем нарахована до 01.04.2010 року, тобто поза межами річного строку перед зверненням до суду, а тому вимога Банку про стягнення штрафу до задоволення не підлягає у звязку зі спливом річної позовної давності.

Водночас колегія суддів констатує, що про застосування загальної (трирічної) позовної давності відповідачами не заявлено. Посилання скаржників у апеляційній скарзі на те, що у силу п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі є необґрунтованим виходячи з наступного.

При застосуванні положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність.

Враховуючи викладене, заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором № 63/3/07 від 31.01.2007 року, обчислена в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України, станом на 01.04.2010 року складає 377 340,37 грн., з яких: 34 166,36 грн. прострочена заборгованість за кредитом; 268 654,96 грн. строкова заборгованість за кредитом; 74 519,05 грн. заборгованість за процентами.

Стовно вимог Банку до поручителя ОСОБА_2 необхідно вказати наступне.

Для забезпечення виконання зобовязань позичальника між Банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 63/3/07/S-2, а умовами якого остання поручилася перед кредитором за виконання боржником свого обов'язку за кредитним договором № 63/3/07.

Встановлено, що рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 08.09.2015 року рішення Ужгородського міськрайонного суду від 23.04.2015 року скасовано та ухвалено нове. Позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано поруку за договором поруки № 63/3/07/S-2, укладеним між Банком та ОСОБА_2 припиненою з 05.07.2011 року.

Вказані обставини щодо припинення поруки, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, у силу ст. 61 ЦПК України, не доказуються при розгляді даної справи.

Отже у задоволенні вимог Банку до поручителя ОСОБА_2 слід відмовити.

Зважаючи на викладене, рішення суду першої інстанції слід скасувати, з підстав, передбачених п.п.1, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України та ухвалити у справі нове рішення, яким позовні вимоги Банку до позичальника слід задовольнити частково, а у задоволенні вимог до поручителя відмовити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК Україні стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо апеляційний суд ухвалює нове рішення, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання апеляційної скарги ОСОБА_2 сплачено 1720,50 грн., що підлягають стягненню на її користь із Банку, при цьому на користь позивача слід стягнути зі ОСОБА_3 1700 грн. судового збору та 120 грн. витрат на ІТЗ.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 18 вересня 2013 року скасувати.

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_4» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 63/3/07 від 31.01.2007 року відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_4» на користь ОСОБА_2 1720,50 грн. судового збору, сплаченого нею за подання апеляційної скарги.

Позов публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_4» до ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_4» заборгованість за кредитним договором № 63/3/07 від 31.01.2007 року станом на 01.04.2010 року у розмірі 377 340,37 грн., з яких: 34 166,36 грн. прострочена заборгованість за кредитом; 268 654,96 грн. строкова заборгованість за кредитом; 74 519,05 грн. заборгованість за процентами.

У задоволенні решти позовних вимог публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_4» до ОСОБА_3 - відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_4» 1700 грн. судового збору та 120 грн. витрат на ІТЗ.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак протягом двадцяти днів може бути оскаржене безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді: