АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4282/16
Справа № 635/1182/16-ц Головуючий 1 інстанції: Панас Н.Л.
Категорія: договірні Доповідач: Сащенко І.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів: - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участю секретаря - Бойко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 12 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_6 про визнання правочину недійсним та застосування наслідків недійсності правочину,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 31.08.2012 року між нею та ОСОБА_4 був укладений договір довічного утримання, відповідно до умов якого останній передавав їй у власність 1/2 частку житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Покотилівка, пров. Піонерський, 8/вул. Комсомольська, 15, а вона взяла на себе зобовязання надавати ОСОБА_4 довічне утримання. У той же день аналогічний договір був укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Рішенням апеляційного суду Харківської області від 05.03.2015 року договір, укладений між нею та ОСОБА_4 був визнаний недійсним. Вважає, що договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 31.08.2012 року був укладений з порушенням вимог ст.746 ЦК України, крім того, в договорі не було зазначено, що на відчужуване майно накладена заборона відчуження.

Посилаючись на вказані обставини, просила визнати договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 31.08.2012 року недійсним та застосувати наслідки недійсності правочину.

У судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 та третя особа - приватний нотаріус ОСОБА_6 позовні вимоги не визнали.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 12 травня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

При цьому посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що для задоволення позову та визнання договору недійсним є всі підстави.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Відмовляючи ОСОБА_3 у задоволенні її позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що підстави для визнання договору довічного утримання, укладеного 31 серпня 2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відсутні, оскільки ОСОБА_4 розпорядився належним йому майном на власний розсуд, у відповідності з діючим законодавством.

Судова колегія апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Встановлено, що ОСОБА_4 на підставі договору від 07.01.1954 року на право побудови будинку та безстрокового користування земельною ділянкою, посвідченого П`ятою Міською Нотаріальною Конторою Червоно-Баварського району м. Харкова 19.01.1954 року за реєстром № 401 на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Покотилівка, пров. Піонерський, 8/вул. Комсомольска, 15 (а.с. 69-70, 71).

31.08.2012 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу ОСОБА_6 було посвідчено договори довічного утримання, укладені між ОСОБА_4 і ОСОБА_3 та ОСОБА_5, за реєстровими номерами №600 і № 595 відповідно (а.с.13, 28-29).

За умовами вказаних договорів ОСОБА_4 передає, а ОСОБА_3 та ОСОБА_5 приймають по 1/2 частки належного відчужувачу на праві приватної власності житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, та зобов`язуються забезпечувати відчужувача утриманням та доглядом довічно.

У звязку із посвідченням договорів довічного утримання на підставі ст.73 Закону України «Про нотаріат», було накладено заборону на відчуження зазначеної в договорі частки домоволодіння до припинення чи розірвання договору довічного утримання (а.с.15-20, 38-43).

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 05.03.2016 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 щодо розірвання договору довічного утримання, укладеного з ОСОБА_3 та визнано за ним право власності на ? частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, розташованого в смт Покотилівка Харківського району Харківської області, провулок Піонерський/ вулиця Комсомольська, 15. Рішення набрало законної сили. (а.с.174-178)

Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти відносно свого майна будь-які дії, які не протирічать закону.

Згідно ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

ОСОБА_4, користуючись своїми правами та з метою отримання довічного утримання та догляду, уклав відповідні договори з ОСОБА_3 та ОСОБА_5

При цьому він на власний розсуд визначив частини нерухомості, які підлягають передачі набувачам по ? частини домоволодіння.

У звязку з неналежним виконанням ОСОБА_3 своїх обовязків договір з нею розірвано на підставі п.1 ч.1 ст.755 ЦК України, що підтверджується відповідним рішенням суду, яке набрало законної сили.

Дія договору довічного утримання, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не припинена.

Посилання позивача на те, що нотаріусом при посвідченні угод було порушено вимоги ст.746 ЦК України, а тому договір довічного утримання, укладений з ОСОБА_5 має бути визнано недійсним, судовою колегією не приймаються, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.746 ЦК України якщо набувачами є кілька фізичних осіб, вони стають співвласниками майна, переданого їм за договором довічного утримання (догляду), на праві спільної сумісної власності.

Проте, як вбачається із матеріалів справи, воля ОСОБА_4 була направлена не на відчудження домоволодіння вцілому на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_5, а на відчуження певної частини нерухомого майна кожній із них.

За загальним правилом ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 13, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав,визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до вимог ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Договір довічного утримання, укладений з ОСОБА_5, посвідчено з дотриманням норм чинного законодавства, підстави для визнання його недійсним відсутні.

З огляду на викладене, рішення суду є законними та обґрунтованим, підстав для скасування чи зміни рішення судова колегія не вбачає.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а зводяться лише до переоцінки доказів, повно та всебічно досліджених судом першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суду відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 301, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 12 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді