Номер провадження 2/754/1907/16
Справа №754/404/16-ц
18 березня 2016 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого - судді - Панченко О.М.
при секретарі - Буцко М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -
Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач по справі її колишній чоловік, з яким вона зареєструвала шлюб 22.03.2013 року. Шлюб між ними було розірвано за рішенням суду 19.10.2015 року. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом вона є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1. 25.05.2013 року відповідача було зареєстровано у квартирі, проте з лютого 2014 року жодного дня він в квартирі не проживав, не цікавився нею, не сплачував комунальні послуги, ніяких його речей в квартирі немає. Протягом всього часу не проживання відповідача у спірній квартирі вона та члени її сім»ї змушені за свій рахунок сплачувати комунальні послуги та нести витрати по утриманню квартири, що нараховуються на відповідача. На підставі викладеного вона вимушена звернутися до суду з даним позовом, просила визнати відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою АДРЕСА_1.
В судовому засіданні позивач підтримала вимоги позову в повному обсязі, просила суд про задоволення позову.
Відповідач в судове засідання не з»явився, повідомлявся судом про день та час розгляду справи належним чином за останнім відомим місцем проживання та реєстрації. Суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності за наявності зібраних по справі матеріалів. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечувала також позивач в судовому засіданні.
Вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Позивач та відповідач по справі зареєстрували шлюб 22.03.2013 року. Шлюб між ними було розірвано за рішенням суду 19.10.2015 року.
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивач є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1. (а.с.5).
Судом встановлено, що спірним житловим приміщенням є квартира АДРЕСА_1.
Відповідно до довідки ф. 3 від 19.11.2015 року в квартирі зареєстровані позивач, відповідач, батько позивача, сестри та племінники. (а.с 6).
Відповідач по справі зареєстрований в спірній квартирі з 2013 року, проте з лютого 2014 не проживає в ній, не сплачує комунальні послуги, ніяких його речей в ній немає.
Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає, заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Частиною 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод пред'явивши одну із таких вимог: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
Вказана норма також передбачена п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».
Пунктом 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», передбачено, що застосовуючи положення ст. 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння.
В судовому засіданні, судом було встановлено, що відповідач з 2014 року в спірному житловому приміщенні не проживає та не сплачує комунальні послуги, ніяких його речей в ній немає, що підтверджується актами ЖБК «Індикатор 13», що містяться в матеріалах справи. Судові виклики в судове засідання відповідачу також вручити не виявилося можливим в зв»язку з тим, що відповідач за місцем своєї реєстрації не проживає.
Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що часто буває у квартирі АДРЕСА_1, оскільки є хрещеною матір»ю дитини позивача. З 2014 року не бачила ні в квартирі ні біля будинку відповідача.
Свідк ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначив, що є батьком позивача, відповідач з 2014 року не проживає в квартирі, не сплачує комунальні послуги за неї, як йому відомо він проживає за кордоном в м. Стамбул.
Таким чином, зважаючи на все вище викладене, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані та підлягають задоволенню.
Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 551.20 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 15, 60, 110, 212-215, 224-233 ЦПК України, ч. 2 ст. 405 ЦК України, ст. 150 ЖК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 551 грн. 20 коп. в рахунок судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.