Ухвала

іменем україни

23 червня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Фаловська І.М., розглянувши касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Яготинського районного суду Київської області від 23 січня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 11 лютого 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, реєстраційної служби Яготинського районного управління юстиції Київської області, третя особа: ОСОБА_4, публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» про витребування майна від добросовісного набувача,

в с т а н о в и в:

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 23 січня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 11 лютого 2016 року, позов задоволено частково. Витребувано у ОСОБА_3 належну ОСОБА_2 на праві власності квартиру АДРЕСА_1. Зобов'язано реєстраційну службу Яготинського районного управління юстиції Київської області скасувати попередню реєстрацію права власності на вказану квартиру за ОСОБА_3 та зареєструвати право власності на цю квартиру за ОСОБА_2 Вирішено питання розподілу судових витрат. У задоволенні решти позову відмовлено.

У касаційній скарзі заявник, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

У відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Судами встановлено, що 06 листопада 2007 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_5 укладено договір дарування, за умовами якого ОСОБА_5 безоплатно передав у власність ОСОБА_2 належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

Право власності на вказане нерухоме майно було зареєстровано за ОСОБА_2 29 листопада 2007 року в Яготинському бюро технічної інветарізації, що підтверджується витягом із реєстрації права власності.

Заочним рішенням Яготинського районного суду Київської області від 22 лютого 2013 року договір дарування від 06 листопада 2007 року визнано недійсним, поновлено за ОСОБА_5 право власності на квартиру АДРЕСА_1, скасовано реєстрацію в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно, проведену на ім'я ОСОБА_2

Рішенням апеляційного суду Київської області від 25 липня 2013 року рішення Яготинського районного суду Київської області від 22 лютого 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Однак, 27 квітня 2013 року квартира АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_4, яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5, відчужено на користь ОСОБА_3

На підставі іпотечного договору від 24 жовтня 2013 року ОСОБА_3 передав вказане нерухоме майно в іпотеку публічному акціонерному товариству «Державний ощадний банк України».

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, враховуючи вказані норми закону, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності і надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вірно виходив із того, що ОСОБА_3 є добросовісним набувачем квартири АДРЕСА_1, вказане нерухоме майно вибуло з володіння ОСОБА_2 не з її волі, тому у позивача виникло право на витребування у ОСОБА_3 спірної квартири.

Таким чином, місцевий суд всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про задоволення позову частково, вирішивши справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми. Крім того, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Оскаржувані судові рішення є законними, обґрунтованими та справедливими.

Таким чином, зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень не вбачається порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити публічному акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» у відкритті касаційного провадження в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, реєстраційної служби Яготинського районного управління юстиції Київської області, третя особа: ОСОБА_4, публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» про витребування майна від добросовісного набувача, за касаційною скаргою на рішення Яготинського районного суду Київської області від 23 січня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 11 лютого 2016 року.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ І.М.Фаловська